СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2019 р. Справа № 922/94/19

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пуль О.А., суддя Тарасова І.В. , суддя Шевель О.В.;

за участі секретаря судового засідання Крупи О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Науково-виробничий центр "Трансмаш" (вх.№1121Х/2) на ухвалу господарського суду Харківської області 17.01.2019 у справі №922/94/19 (суддя Швидкін А.О., повний текст ухвали складено у приміщенні господарського суду Харківської області та підписано 17.01.2019)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Форінт", м.Київ,

до Приватного акціонерного товариства "Науково-виробничий центр "Трансмаш", м.Харків,

про банкрутство,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Харківської області 17.01.2019 у справі №922/94/19 відкрито провадження у справі про банкрутство Приватного акціонерного товариства "НВЦ "Трансмаш". Визнано вимоги ініціюючого кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" "Форінт" у розмірі 48833834,15 грн, з яких: забезпечені заставою майна на суму 13204468,00 грн, не забезпечені заставою майна - на суму 35629366,15 грн. Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Введено процедуру розпорядження майном боржника та призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Віскунова Олександра Віталійовича.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, господарський суд мотивував її тим, що загальна заборгованість ПрАТ "НВЦ "Трансмаш" за неповернення кредитів та процентів за користування кредитами за рішенням господарського суду Луганської області у справі №913/149/15 від 24.09.2015 складає 48833834,15 грн, що перевищує триста мінімальних розмірів заробітної плати. Судом також встановлено, що грошові вимоги АТ "Райффайзен Банк Аваль" частково забезпечені заставою майна, що підтверджується іпотечним договором від 30.05.2014, а також рішенням господарського суду Луганської області від 03.08.2015 року у справі № 913/148/15. У подальшому в результаті відступлення АТ "Райффайзен Банк Аваль" усіх прав вимоги кредитором є ТОВ "ФК "Форінт", що підтверджується ухвалами господарського суду Луганської області від 07.08.2017 у справі №913/148/15 та від 12.09.2017 у справі №913/149/15. Господарським судом досліджено докази, надані заявником на підтвердження вжиття заходів щодо примусового стягнення за заявленими вимогами у порядку виконавчого провадження, та на підставі ст.16 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" відкрито провадження у справі про банкрутство Приватного АТ "НВЦ "Трансмаш".

Боржник з вказаною ухвалою не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 17.01.2019 у справі №922/94/19 про відкриття провадження у справі про банкрутство Приватного АТ "НВЦ "Трансмаш". Провадження у справі №922/94/19 - закрити. Стягнути з ТОВ "ФК "Форінт" на корить боржника витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник зазначає, що оскаржувану ухвалу прийнято господарським судом з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що виконавчі документи (судові накази від 30.10.2015) видавалися первісному кредитору - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», і саме банк пред`явив їх до виконання до виконавчої служби, після чого постановами головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 15.08.2016, 19.08.2016, 04.07.2016 повернуті стягувачу без виконання на підставі поданих заяв ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Причини невиконання судового рішення пов`язані з поведінкою банку, а не у зв`язку з неможливістю боржника задовольнити вимоги кредитора. Починаючи з моменту повернення банку виконавчих документів, ні первісний кредитор (ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ні ініціюючий кредитор (ТОВ «Фінансова компанія «Форінт») не звертались повторно до виконавчої служби для примусового виконання рішення суду. Як стверджує апелянт, більше двох років Приватне АТ «Науково-виробничий центр «Трансмаш» могло здійснювати господарську діяльність (придбавати майно та накопичувати грошові кошти на рахунках). На думку апелянта, ініціюючим кредитором пропущено строки пред`явлення виконавчих документів на час звернення ініціюючого кредитора до суду та на час постановлення оскаржуваної ухвали, трьохмісячний строк, встановлений Законом про банкрутство, для задоволення боржником вимог кредитора не сплив, фактично державною виконавчою службою примусове виконання рішення не здійснювалось, у матеріалах справи відсутні докази здійснення органами державної виконавчої служби заходів з примусового виконання рішення про стягнення з боржника на користь ініціюючого кредитора будь-яких грошових сум, як то звернення стягнення на грошові кошти або інше майно. Державним виконавцем не встановлювалась неможливість боржника виконати грошові зобов`язання у виконавчому провадженні, відтак вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» не можуть вважатися безспірними. Щодо вимог ініціюючого кредитора, забезпечених заставою, апелянт зазначає, що згідно з пунктом 9 іпотечного договору тільки після вжиття відповідних заходів по зверненню стягнення на предмет іпотеки та проведення відповідної оцінки можна робити висновок про залишок заборгованості, що не забезпечена заставою.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.04.2019 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Науково-виробничий центр "Трансмаш" залишено без руху. Встановлено строк для усунення вказаних у даній ухвалі недоліків - 10 днів з дня вручення заявникові копії даної ухвали.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.04.2019 поновлено Приватному акціонерному товариству "Науково-виробничий центр "Трансмаш" строк на подання апеляційної скарги на ухвалу суду. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Науково-виробничий центр "Трансмаш" (вх.№1121Х/2) на ухвалу господарського суду Харківської області 17.01.2019 у справі №922/94/19. Повідомлено учасників справи про призначення розгляду апеляційної скарги на 27.05.2019 об 11:30 годині. Встановлено учасникам справи п`ятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання учасникам справи. Встановлено учасникам справи строк до 15.05.2019 для подання заяв, клопотань тощо. Витребувано у учасників справи оригінали документів для огляду у судовому засіданні, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення і мають значення для справи; витяги з Єдиного держреєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на день розгляду апеляційної скарги.

10.05.2019 від ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» до суду надійшов відзив (вх.№4614) на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що до заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство заявником додано належним чином засвідчені копії наказів господарського суду Луганської області, а також постанов державної виконавчої служби про відкриття виконавчого провадження та постанов про повернення виконавчих листів стягувачу. Судом першої інстанції надана належна оцінка вказаним документам та зроблено висновок, що з моменту відкриття виконавчих проваджень до моменту повернення виконавчих листів стягувачу минуло більше ніж три місяці, що свідчить про те, що безспірні вимоги ТОВ «ФК «Форінт» підтверджені виконавчими документами і не були задоволені більше трьох місяців. Закон не пов`язує право на звернення до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство із підставами, за якими було повернуто листи стягувачу без виконання. Кредитор зазначає, що державні виконавці не змогли стягнути з боржника присуджені грошові кошти протягом 8 місяців. Твердження апелянта про пропуск ТОВ «ФК «Форінт» строків пред`явлення виконавчих листів до виконання кредитор вважає такими, що не відповідають дійсності, оскільки згідно з пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» у діючій редакції, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим законом, пред`являються у строки, встановлені цим законом - тобто протягом трьох років. При цьому навіть пропуск стягувачем строків пред`явлення виконавчих листів до виконання взагалі ніяк не впливає на можливість відкриття провадження у справі про банкрутство. Також безпідставним є твердження апелянта про те, що залишок заборгованості, що не забезпечена заставою, можна встановити тільки після вжиття заходів по зверненню стягнення на предмет іпотеки, оскільки не грунтуються на жодній нормі діючого законодавства.

У судовому засіданні 27.05.2019 після заслуховування правової позиції апелянта (боржника), представника ініціюючого кредитора та розпорядника майна боржника Віскунова О.В. оголошено перерву у судовому засіданні до 03.06.2019 до 14:15 год.

У судове засідання 03.06.2019 розпорядник майна не з`явився, був повідомлений належним чином про час та місце судового засідання, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду виходить з такого.

Згідно з частиною 1 ст.2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Відповідно до ст.9 Закону про банкрутство справи про банкрутство розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Пунктами 1, 2 ст.16 Закону про банкрутство у підготовчому засіданні передбачена перевірка обґрунтованості вимог заявника з метою з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство в порядку, передбаченому цим Законом. У підготовчому засіданні господарський суд розглядає подані документи, заслуховує пояснення сторін, оцінює обґрунтованість заперечень боржника, а також вирішує інші питання, пов`язані з розглядом справи.

Відповідно до пункту 3 ст.16 Закону про банкрутство у підготовчому засіданні господарський суд перевіряє обґрунтованість вимог кредитора, їх безспірність, вжиття заходів щодо примусового стягнення за цими вимогами в порядку виконавчого провадження.

Згідно з пунктом 3 ст.10 Закону про банкрутство справа про банкрутство порушується господарським судом, якщо безспірні вимоги кредитора (кредиторів) до боржника сукупно становлять не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, які не були задоволені боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх погашення строку, якщо інше не передбачено цим Законом.

Безспірні вимоги кредиторів - грошові вимоги кредиторів, підтверджені судовим рішенням, що набрало законної сили, і постановою про відкриття виконавчого провадження, згідно з яким відповідно до законодавства здійснюється списання коштів з рахунків боржника. До складу цих вимог, у тому числі щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції.

Тобто, безспірними є ті вимоги, що підтверджені судовим рішенням, та яке не виконане боржником при його примусовому виконанні більше трьох місяців.

08.01.2019 до господарського суду Харківської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» про відкриття справи про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Науково-виробничий центр «Трансмаш».

В обґрунтування заяви кредитор (заявник) - ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» посилався на наявність грошових вимог до боржника у сумі 48833834,15 грн за генеральною угодою про надання кредитних ресурсів №010/06-04/200/Г від 23.04.2007, в рамках якої укладені між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та Приватним АТ «Трансмаш» кредитні договори: №010/01-04-1/1026 від 07.06.2013; №010/01-04-1/1036 від 21.06.2013; №010/01-04-1/1093 від 25.12.2013. За кредитним договором №010/01-04-1/1093 від 25.12.2013 боржником частково погашено тіло кредиту, у зв`язку з чим заборгованість за вказаним договором склала 5786747,13 грн, що разом з процентами за користування кредитом у сумі 1477185,81 грн складає 7263932,94 грн.

Грошові вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» частково забезпечені заставою, що підтверджується іпотечним договором від 30.05.2014.

Як зазначає заявник, дані вимоги підтверджені рішенням господарського суду Луганської області від 30.10.2015 у справі №913/149/15, рішенням господарського суду Луганської області від 03.08.2015 у справі №913/148/15, наказами господарського суду Луганської області у справі №913/149/15 від 30.10.2015, постановою від 12.11.2015 про відкриття виконавчого провадження ВП№49375712, постановою від 04.07.2016 про повернення виконавчого документа стягувачу ВП№49375712; постановою від 20.11.2015 про відкриття виконавчого провадження ВП№49431023; постановою від 19.08.2016 про повернення виконавчого документа стягувачу ВП№49431023; постановою від 20.11.2015 про відкриття виконавчого провадження ВП№49431944, постановою від 15.08.2016 про повернення виконавчого документа стягувачу ВП№49431944.

Із заяви про порушення справи про банкрутство убачається, що грошові вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» до боржника у сумі 48833834,15 грн за генеральною угодою про надання кредитних ресурсів №010/06-04/200/Г від 23.04.2007, станом на дату подання даної заяви, є частково забезпеченими заставою майна боржника у розмірі 13204468,00 грн за договором застави від 30.05.2014.

Дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням господарського суду Луганської області від 24.09.2015 у справі №913/149/15 стягнуто з боржника на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 010/01-04-1/1026 від 07.06.2013 заборгованість за кредитом у сумі 49518286,51 російських рублів, заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 6363153,89 російських рублів, пеня за несвоєчасну сплату відсотків за користування в сумі 1,00 грн, неустойка у сумі 1,00 російський рубль; - за кредитним договором № 010/01-04-1/1036 від 21.06.2013 заборгованість за кредитом у сумі 16318500,00 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 2961971,08 грн, пеня за несвоєчасну сплату відсотків за користування у сумі 1,00 грн, неустойка у сумі 1,00 грн; - за кредитним договором №010/01-04-1/1093 від 25.12.2013 заборгованість за кредитом у сумі 6301747,13 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 1477185,81 грн, пеня за несвоєчасну сплату відсотків за користування у сумі 1,00 грн, неустойка у сумі 1,00 грн (а.с.11-18, том 1).

У результаті відступлення АТ "Райффайзен Банк Аваль" усіх прав вимог ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» ухвалами господарського суду Луганської області від 07.08.2017 у справі №913/148/15 та від 12.09.2017 у справі №913/149/15 замінено ПАТ «Райффайзен банк Аваль» на його правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Форінт», яке є кредитором ПрАТ "НВЦ "Трансмаш" та іпотеткодержателем вищезазначеного майна (а.с.43-53, том 1).

За змістом частини 1 ст.327 Господарського процесуального кодексу України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

На виконання рішення господарського суду Луганської області від 24.09.2015 у справі №913/149/15 господарським судом Луганської області видано накази від 30.10.2015 (а.с.24-26, том 1).

Постановою Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Луганській області від 12.11.2015 ВП №49375712 відкрито виконавче провадження з виконання наказу господарського суду Луганської області від 30.10.2015 у справі №913/149/15 (а.с.27, том 1).

Постановою Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Луганській області від 04.07.2016 ВП №49375712 на підставі заяви стягувача про повернення виконавчого документа, керуючись пунктом 1 частини 1 ст.47, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повернуто стягувачу (а.с.28, том 1).

Постановою Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 20.11.2015 ВП №49431023 відкрито виконавче провадження з виконання наказу господарського суду Луганської області від 30.10.2015 у справі №913/149/15 (а.с.29, том 1).

Постановою Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 19.08.2016 ВП №49431023 на підставі заяви стягувача про повернення виконавчого документа, керуючись пунктом 1 частини 1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повернуто стягувачу (а.с.30, том 1).

Постановою Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 20.11.2015 ВП №49431944 відкрито виконавче провадження з виконання наказу господарського суду Луганської області від 30.10.2015 у справі №913/149/15 (а.с.31, том 1).

Постановою Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 15.08.2016 ВП №49431944 на підставі заяви стягувача про повернення виконавчого документа, керуючись пунктом 1 частини 1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повернуто стягувачу (а.с.32, том 1).

Апелянт зазначає, що причини невиконання судового рішення пов`язані з поведінкою банку, а не з неможливістю боржника задовольнити вимоги кредитора. Починаючи з моменту повернення банку виконавчих документів, ні первісний кредитор (ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»), ні ініціюючий кредитор (ТОВ «Фінансова компанія «Форінт») не звертались повторно до виконавчої служби для примусового виконання рішення суду. На думку апелянта, ініціюючим кредитором пропущено строки пред`явлення виконавчих документів на час звернення до суду та на час постановлення оскаржуваної ухвали, трьохмісячний строк, встановлений Законом про банкрутство, для задоволення боржником вимог кредитора, не сплив.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами боржника, оскільки визначена та призначена до стягнення рішенням суду заборгованість не задоволена боржником протягом трьох місяців після встановленого для її погашення строку, а Закон про банкрутство не пов`язує право на звернення до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство з підставами повернення виконавчих документів стягувачу без виконання, а також немає значення, яким подавались накази до виконання - стягувачем ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» чи його правонаступником - ТОВ «Фінансова компанія «Форінт».

Як стверджує апелянт, більше двох років Приватне АТ «Науково-виробничий центр «Трансмаш» могло здійснювати господарську діяльність (придбавати майно та накопичувати грошові кошти на рахунках), однак доказів на підтвердження зазначеного матеріали справи не містять, а, отже, твердження представника боржника не можуть ґрунтуватися на припущенні.

Окрім того, кредитор у своїй заяві зазначив про часткове погашення тіла кредиту за кредитним договором №010/01-04-1/1093 від 25.12.2013, однак не зазначив суми погашення заборгованості та не надав докази її сплати.

Водночас колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять і доказів здійснення протягом восьми місяців органами державної виконавчої служби заходів з примусового виконання рішення (хід виконавчого провадження) про стягнення з боржника на користь кредитора будь-яких грошових сум, як то звернення стягнення на грошові кошти або інше майно, а відтак неможливо дійти беззаперечного висновку про розмір боргу станом на дату звернення до суду із заявою про порушення справи про банкрутство.

Відповідно до ст.1 Закону про банкрутство грошове зобов`язання - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань відносяться також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях. До складу грошових зобов`язань боржника, у тому числі зобов`язань щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов`язання, які виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров`ю громадян, зобов`язання з виплати авторської винагороди, зобов`язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі. Склад і розмір грошових зобов`язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов`язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про порушення справи про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Законом.

Згідно зі ст.1 Закону про банкрутство кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника.

Забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя).

При цьому заявлені у справі про банкрутство грошові вимоги можуть підтверджуватися або первинними документами, що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору.

Як свідчать матеріали справи за спірним договором застави від 30.05.2014 в іпотеку передано:

1) нежитлове приміщення цеху №7 (сім), загальною площею 3237,7 кв.м, що знаходиться за адресою: м.Луганськ, вул.Фрунзе, буд.127і (сто двадцять сім і) та належить Приватному акціонерному товариству "Науково-виробничий центр "Трансмаш" на підставі Свідоцтва про право власності на об`єкт нерухомого майна, виданого Управлінням комунальним майном Луганської міської ради 16.01.2007, на підставі рішення виконавчого комітету Луганської міської ради №361/8 від 25.12.2006 та зареєстроване Міським комунальним підприємством бюро технічної інвентаризації м.Луганська 18.01.2007 у реєстровій книзі 28, номер запису 3218, та в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 17533621, та зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Реєстраційною службою Луганського міського управління юстиції Луганської області 08.05.2013 за реєстраційним номером 1. Нежитлове приміщення розміщене на земельній ділянці, площею 0,4378 га, кадастровий номер :02:027:0024, цільове призначення - під розміщене нежитлове приміщення цеху №7, на якій розміщено вищезазначений об`єкт нерухомості, використовується Приватним акціонерним товариством "Науково-виробничий центр "Трансмаш" на підставі договору оренди землі, посвідченого Кравченко С.Ю., приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу 06.05.2011 року за реєстр. №1717, зареєстрованого Управлінням Держкомзему у м.Луганськ Луганської області 16.05.2011 за №00200.

2) нерухоме майно - кранову естакада, що знаходиться за адресою: м.Луганськ, вул.Фрунзе, буд.127ж (сто двадцять сім ж), літ.63, загальною площею 12333,7 кв.м, та належить на праві власності Приватному акціонерному товариству "Науково-виробничий центр "Трансмаш" на підставі Свідоцтва про право власності на об`єкт нерухомого майна, виданого Управлінням комунальним майном Луганської міської ради 16.01.2007, на підставі рішення виконавчого комітету Луганської міської ради №361/8 від 25.12.2006 та зареєстроване Міським комунальним підприємством бюро технічної інвентаризації м.Луганська 29.01.2007 року в реєстровій книзі 28, номер запису 3240, та в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 17635159, та зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 1. Кранова естакада розміщена на земельній ділянці, площею 1,1100 га, кадастровий номер :02:027:0018, цільове призначення - під розміщену кранову естакаду, на якій розміщений вищезазначений об`єкт нерухомості, використовується Приватним акціонерним товариством "Науково-виробничий центр "Трансмаш" на підставі договору оренди землі, посвідченого Кравченко С.Ю., приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального скруту 29.12.2010 за реєстр.№2932, зареєстрованого Управлінням Держкомзему у м.Луганськ Луганської області 11.04.2011 за № 00156.

За згодою сторін вартість об`єкту нерухомості на момент укладення іпотечного договору становить 13204468,00 грн.

За змістом пунктів 2.1-2.4 іпотечного договору іпотека відповідно до іпотечного договору частково забезпечує повне виконання грошових зобов`язань позичальника, що виникають та/або виникнуть у майбутньому з Генерального договору. Іпотекою за іпотечним договором також забезпечуються вимоги іпотекодержателя, які можуть виникнути в майбутньому із Генерального договору та/або змін до нього.

Іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок предмета іпотеки всі свої забезпечені іпотекою вимоги, зокрема, щодо:

- відшкодування витрат, спричинених пред`явленням вимоги за Генеральним договором (або всіма чи окремими договорами) та/або зверненням стягнення (у тому числі шляхом позасудового врегулювання) на предмет іпотеки відповідно до іпотечного договору, включаючи витрати на проведення оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, отримання витягів з відповідних державних реєстрів щодо предмета іпотеки, обов`язкових платежів, передбачених законодавством України, тощо;

- відшкодування витрат на утримання і збереження предмета іпотеки, витрат на страхування предмета іпотеки;

- сплати неустойки, пеней та штрафів відповідно до Генерального договору;

- сплати процентів та комісій за Кредитом відповідно до умов Генерального договору;

- погашення основної заборгованості відповідно до умов Генерального договору;

- відшкодування витрат кредитора, а також сплати позичальником інших платежів, передбачених Генеральним договором;

- відшкодування витрат та збитків, завданих порушенням умов Генератьного договору та/або Іпотечного договору.

Розмір вимог, що забезпечуються іпотекою за Іпотечним договором, визначається як сума невиконаних зобов`язань позичальника за Генеральним договором та розмір інших вимог кредитора (Іпотекодержателя), визначених пунктами 2.1 -2.3 іпотечного договору, але не більше вартості предмета іпотеки, що визначена на момент звернення стягнення. У випадку збільшення суми загального ліміту за Генеральним договором без внесення змін до іпотечного договору, забезпеченими іпотекою за іпотечним договором вважаються вимоги в розмірі, визначеному згідно з умовами пунктів 2.1 - 2.3 іпотечного договору.

Згідно з пунктом 1.5 договору іпотеки іпотекодержатель протягом строку дії іпотечного договору має право необмежену кількість разів, у будь-який час самостійно визначити вартість предмета іпотеки, зміна вартості (переоцінка) предмета іпотеки здійснюється іпотекодержателем самостійно без підписання сторонами додаткової угоди до іпотечного договору. Вартість предмета іпотеки, зазначена у пункті 1.1. іпотечного договору, а також зазначена в майбутньому на підставі цього пункту іпотечного договору, не впливає на визначення вартості предмета іпотеки під час звернення стягнення на нього іпотекодержателем або при добровільній реалізації іпотекодавцем предмета іпотеки відповідно до пункту 9.11 іпотечного договору.

Відповідно до пункту 9.5.2 іпотечного договору ціна продажу предмета іпотеки визначається згідно з висновком суб`єкта оціночної діяльності щодо вартості предмета іпотеки, виконаного після прийняття іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням господарського суду Луганської області від 03.08.2015 у справі №913/148/15 позов задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості Приватного акціонерного товариства «Науково-дослідний центр «Трансмаш» перед Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» у сумі 56311 454,85 російських рублів російських рублів та 27359586,79 грн, з яких: 1) за кредитним договором №010/01-04-1/1026 від 07.06.24,85 російських рублів російських рублів, та 400,92 грн; 2) за кредитним договором № 010/01-04-1/1036 від 21.06.13 19423410,08 грн; 3) за кредитним договором №010/01-04-1/1093 від 25.12.13 7935775,79 грн - звернуто стягнення на майно, передане в іпотеку відповідно до договору іпотеки від 30.05.2014, посвідченого приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Алейніковою К.Л., зареєстрований у реєстрі за №2022 (далі договір іпотеки). Визначено спосіб реалізації предмету іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження. Визначено, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. У частині позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу у сумі 40000 грн за кредитним договором № 010/01-04-1/1093 від 25.12.13 провадження у справі припинено. У решті позову відмовлено.

Рішенням господарського суду у справі №913/148/15, зокрема, встановлено, що альтернативне визначення початкової ціни предмету іпотеки, у порядку, визначеному частиною 6 ст.38 Закону України "Про іпотеку" на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, та на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом, буде відповідати загальним засадам цивільного законодавства (справедливості, добросовісності й розумності) (ст.6 Цивільного кодексу України), оскільки буде в змозі ефективно захистити права та інтереси сторін у даній справі, у тому числі і з тих підстав, що на даний час існують об`єктивні та суб`єктивні перешкоди у виконанні судового рішення по даній справі (перебування предмету іпотеки на тимчасово окупованій території, фактична неможливість визначення її оцінки, законодавча заборона на реалізацію майна, що є предметом іпотеки, тощо). Після ж усунення перешкод для фактичного виконання судового рішення можуть істотно змінитися обставини, що у тому числі можуть вплинути на початкову ціну предмету іпотеки.

На виконання рішення суду господарським судом Луганської області 18.08.2015 видано наказ №913/148/15 про примусове виконання рішення (а.с.42, том 1).

Разом з тим, у ході судового розгляду справи про банкрутство представник ініціюючого кредитора зазначила, що заставне майно знаходиться у м.Луганську в зоні проведення антитерористичної операції та перебуває на тимчасово непідконтрольній території, судовий наказ №913/148/15 від 18.08.2015 не пред`являвся до виконання через неможливість здійснення виконавчих дій на території м.Луганська, а також у зв`язку з введенням мораторію згідно з Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», про що свідчить напис державного виконавця на наказі: «підпис (без зазначення посади та прізвища), дата -12.01.2016, відповідно до пункту 8 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження»».

Колегія суддів зазначає, що пунктом 8 ст.26 вказаного Закону встановлено, якщо при відкритті виконавчого провадження виконавцем накладено арешт на майно боржника, боржник за погодженням із стягувачем має право передати йому таке майно або реалізувати його та передати кошти від його реалізації стягувачу в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. У разі продажу майна боржника покупець повинен внести кошти за придбане майно на рахунок органу державної виконавчої служби або приватного виконавця. Після передачі майна стягувачу або внесення покупцем коштів на рахунок органу державної виконавчої служби або приватного виконавця арешт з проданого майна боржника знімається за постановою виконавця.

Статтею 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», зокрема, передбачено, що протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України (у тому числі фізичним особам - підприємцям) або юридичним особам - суб`єктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 43-47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України "Про іпотеку".

Отже, вказаний Закон зупиняє можливість виключно реалізації іпотечного майна протягом терміну його дії. Проте зазначена норма не перешкоджає суду забезпечити захист порушеного права іпотекодержателя шляхом задоволення позову про звернення стягнення. Наступна реалізація рішення суду в частині продажу предмета іпотеки на торгах буде здійснюватися після спливу обставин, якими зумовлено зупинення дії відповідних норм Закону України «Про іпотеку», тобто після завершення антитерористичної операції.

Державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби (ст.26 Закону України «Про виконавче провадження»).

Матеріали справи не містять виконавчого документу щодо відкриття виконавчого провадження за наказом від 18.08.2015 №913/148/15, здійснення виконавчих дій та за наявності обставин, передбачених статтею 34 Закону, постанови про зупинення вчинення виконавчих дій.

Напис невизначеної особи на судовому наказі не є належним і допустимим доказом здійснення державним виконавцем передбачених законом процесуальних дій.

Отже, державним виконавцем не встановлювалась неможливість боржника виконати грошові зобов`язання у виконавчому провадженні наказу №913/148/15 від 18.08.2015 з примусового виконання рішення господарського суду Луганської області від 03.08.2015 у справі №913/148/15.

Ініціюючий кредитор вважає, що станом на день подання даної заяви про порушення справи про банкрутство загальна сума вимог, не забезпечених заставою майна складає 35629366,15 грн (48833834,15 грн - 13204468,00 грн).

Натомість апелянт вважає, що згідно з пунктом 9 іпотечного договору тільки після вжиття відповідних заходів по зверненню стягнення на предмет іпотеки та проведення відповідної оцінки можна робити висновок про залишок заборгованості, що не забезпечена заставою.

Закон про банкрутство не містить іншого порядку та способу визначення розміру забезпечених вимог, ніж положення Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про заставу», Цивільного кодексу України, та не пов`язує визначення вимог, забезпечених заставою (іпотекою) майна боржника, для включення їх до реєстру вимог із договірною вартістю предметів забезпечення.

Вичерпний перелік підстав для відмови у прийнятті заяви визначено частиною 1 статті 14 Закону. Серед них самостійною підставою визначено випадок, коли вимоги кредитора повністю забезпечені заставою майна боржника.

Обов`язок надання правового аналізу поданих кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, покладений на господарський суд, який здійснює правосуддя у справах про банкрутство.

За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити у повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язань, необхідних витрат на утримання заставного майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором застави (частина друга статті 589 Цивільного кодексу України, стаття 19 Закону України "Про заставу").

Закон про банкрутство не пов`язує визначення вимог, забезпечених заставою (іпотекою) майна боржника, для визначення розміру безспірних вимог при порушенні провадження у справі про банкрутство, або для включення їх до реєстру вимог, із договірною вартістю предметів забезпечення.

Забезпеченими зобов`язаннями у розумінні ст.1 Закону про банкрутство та, відповідно, вимогами забезпеченого кредитора, які включаються до реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство, є всі вимоги кредитора, які існують за основним зобов`язанням (кредитним договором), і є дійсними на момент визнання вимог та можуть бути задоволенні за рахунок майна банкрута, що є предметом забезпечення відповідно до умов забезпечуваного договору та чинного законодавства.

Вищезазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним судом у справі №902/492/17 у постанові від 15.05.2018.

Колегія суддів вважає, що тільки після відповідних заходів, здійснених виконавчою службою по зверненню стягнення на предмет іпотеки: проведення оцінки заставного майна суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом та проведення прилюдних торгів, що визначено судовим рішенням, можна встановити залишок заборгованості, який не забезпечений заставою.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для порушення провадження у справі про банкрутство, з огляду на передчасність звернення кредитора з такою заявою до суду.

Обставини порушення провадження у даній справі за відсутності усіх підстав, передбачених частиною третьою статті 10 Закону про банкрутство, виключають її подальше провадження у судовому порядку та мають наслідком закриття провадження у справі №922/94/19 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Науково-виробничий центр "Трансмаш" на підставі пункту 1 частини 1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України та пункту 11 частини 1 статті 83 Закону про банкрутство.

Ураховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження при апеляційному розгляді даної справи, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про скасування ухвали місцевого господарського суду про порушення провадження у справі про банкрутство із закриттям провадження у даній справі з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали господарського суду Харківської області від 17.01.2019 у справі №922/94/19 та закриття провадження у справі.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на ініціюючого кредитора у зв`язку з задоволенням апеляційної скарги боржника.

Керуючись статтями 231, 269, пункт 4 частини 1 ст.275, 278, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Науково-виробничий центр "Трансмаш" задовольнити.

Ухвалу господарського суду Харківської області 17.01.2019 у справі №922/94/19 скасувати.

Провадження у справі №922/94/19 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Науково-виробничий центр "Трансмаш" закрити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» (; 01133, м.Київ, вул.Лесі Українки, буд.34, офіс №212) на користь Приватного акціонерного товариства «Трансмаш» (; 61045, м.Харків, провулок Отакара Яроша, будинок 18, офіс 107) 28815,00 грн витрат по сплаті судового збору.

Видачу відповідного наказу доручити господарському суду Харківської області

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 06.06.2019.

Головуючий суддя О.А. Пуль

Суддя І.В. Тарасова

Суддя О.В. Шевель