ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.05.2019р. Справа №905/532/19

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія Аска» (юридична адреса: 69005, м.Запоріжжя, вул.Перемоги, 97А; адреса для листування: 03186, м.Київ, вул.А.Антонова, 5, )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «Інкор і Ко» (юридична адреса: 87534, Донецька область, м.Маріуполь, просп.Нахімова, 116А, кімн.184, )

про стягнення 22418,68 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Бикова Я.М.

У засіданні брали участь:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Іванов В.І. адв.

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство «Українська акціонерна страхова компанія Аска», м.Запоріжжя звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче обєднання «Інкор і Ко», м.Маріуполь про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування у розмірі 22418,68 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на виплату Товариству з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «Інкор і Ко» страхового відшкодування в сумі 22418,68 грн, як страхувальнику за договором страхування транспортного засобу №3345062 від 29.12.2015р., внаслідок чого до Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія Аска» перейшло право вимоги до винних осіб.

Виходячи з того, що страховиком винної особи (Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо») було також сплачено страхове відшкодування на користь відповідача, з огляду на те, що Законом України «Про страхування» не передбачено подвійної виплати страхувальнику страхового відшкодування за рахунок різних страховиків, позивач звернувся до суду з розглядуваним позовом.

Нормативно позов обґрунтовано приписами ст.ст.993, 1166, 1191, п.2 ст.625 Цивільного кодексу України, ст.ст.16, 26, 27 Закону України «Про страхування», ст.ст.35 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Ухвалою суду від 25.03.2019р. за вказаним позовом відкрито провадження у справі №905/532/19, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач у відзиві б/н від 11.04.2019р. просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з посиланням на те, що, здійснивши страхову виплату страхувальнику на підставі страхового акту №1766/10 від 17.10.2016р. у розмірі 22418,68 грн, Приватне акціонерне товариство «Українська акціонерна страхова компанія Аска» визнало наявність обставин для виплати страхового відшкодування та правомірність вимог відповідача в цій частині.

У відповіді №344-15/2 від 07.05.2019р. Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія Аска» на відзив б/н від 11.04.2019р. Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «Інкор і Ко» позивач вказував, що договором №3345062 від 29.12.2015р. передбачено обов`язок страхувальника повернути страховику раніше виплачене страхове відшкодування (або відповідну його частину), якщо виявиться така обставина, що цілком або частково позбавляє страхувальника права на страхове відшкодування. Відтак, за твердженням позивача, з огляду на те, що Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» було також сплачено страхове відшкодування на користь відповідача, приймаючи до уваги, що Законом України «Про страхування» не передбачено подвійної виплати страхувальнику страхового відшкодування за рахунок різних страховиків, позивач наполягав на задоволенні позовних вимог.

Заперечення на відповідь на відзив, подання яких в силу норм ч.4 ст.161 Господарського процесуального кодексу України є правом, а не обов`язком відповідача, до господарського суду не надходили.

Позивач, зокрема, у судове засідання 22.05.2019р. не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином про що свідчить телефонограма №188 від 17.05.2019р. Одночасно, за змістом відомостей, які наявні на офіційному веб-порталі Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» поштове відправлення за номером 769 (ухвала суду від 14.05.2019р.) було вручено представнику позивача за довіреністю 17.05.2019р.

Відповідач у судове засідання 22.05.2019р. з`явився, проти задоволення позовних вимог заперечував.

Таким чином, враховуючи суть спору, загальну тривалість розгляду справи, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами, а відсутність у судовому засіданні представника позивача не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення відповідача, господарський суд встановив:

Згідно із ч.1 ст.16 «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Як свідчать матеріали справи, 29.12.2015р. між Приватним акціонерним товариством «Українська акціонерна страхова компанія Аска» (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «Інкор і Ко» (страхувальник) було укладено договір №3345062 страхування транспортного засобу, відповідно до додатку №1 до вказаного договору страхування визначено, зокрема, наступний транспортний засіб:

марка/модель: Volvo 240,

державний номер: 43249ЕВ,

рік випуску: 1991

номер кузова: НОМЕР_1

Строк дії вказаної угоди визначено з 01.01.2016р. до 31.12.2016р.

За приписами ч.2 ст.8 Закону України «Про страхування», зміст якої кореспондується з нормами ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулась і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ст.1.12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дорожньо-транспортною пригодою є подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Як встановлено судом на підставі відомостей, наявних у довідці №87878185 про дорожньо-транспортну пригоду, 21.03.2016р. о 07 год. 35 хвил. у смт Шевченко м.Красноармійська (Покровськ) Донецької області по вул.Енгельса (Комарова) відбулось зіткнення транспортних засобів: 1. ВАЗ 21103, державний номер НОМЕР_2 , за кермом якого перебував ОСОБА_1 ., 2. Volvo 240, державний номер НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_2 .

Згідно із попередніми висновками, які наявні у розділі ІV вказаних відомостей, дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок недодержання Погребняком М.П. п.10.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою №1306 від 10.10.2001р. Кабінету Міністрів України (поворот при виїзді з перехрещення проїзних частин).

Наявність вини Погребняка М. ОСОБА_3 . у зіткненні автомобілів підтверджена постановою від 13.06.2016р. Великоновосілківського районного суду Донецької області по справі №3/220/407/16.

Частиною 2 ст.1192 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 990 вказаного кодексу встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Відповідно до ст.25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

За приписами п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну

внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно із ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Таким чином, відповідно до положень п.22.1 ст.22 та ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодуванню у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу підлягають, зокрема, витрати, пов`язані з його відновлювальним ремонтом.

За правилами п.4.1 договору №3345062 від 29.12.2015р. сторони погодили, що розмір страхового відшкодування визначається страхувальником як різниця між сумою матеріального збитку та франшизою, передбаченою цим договором для відповідного страхового випадку.

Виходячи зі змісту звіту про оцінку №16-122 від 14.04.2016р. суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_4 (сертифікат № НОМЕР_4 /13 від 08.11.2013р.) вартість матеріального збитку, спричиненого володільцю автомобіля Volvo 240, реєстраційний номер НОМЕР_3 , становить 22418,68 грн з ПДВ.

Відповідно до страхового акту №1766/10 від 11.07.2016р. позивача, Приватним акціонерним товариством «Українська акціонерна страхова компанія Аска» було погоджено виплату страхового відшкодування на загальну суму у розмірі 22418,68 грн.

Згідно із платіжним дорученням №12854 від 13.07.2016р. позивач перерахував на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «Інкор і Ко» грошові кошти в сумі 22418,68 грн в якості страхового відшкодування вигоодонабувачу за актом №1766/10 від 11.07.2016р.

Як вказував позивач, цивільно-правова відповідальність водія, під керуванням якого 21.03.2016р. перебував автомобіль ВАЗ 21103, державний номер НОМЕР_2 , була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» (поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ/8772581) (відомості наявні у довідці №87878185 про дорожньо-транспортну пригоду).

Як свідчать матеріали справи, 16.08.2016р. Приватне акціонерне товариство «Українська акціонерна страхова компанія Аска» звернулось до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» як страховика винної у дорожньо-транспортній пригоді особи ОСОБА_1 , із вимогами щодо компенсації виплаченого позивачем відшкодування. Нормативно свої вимоги у зазначеній претензії позивач обґрунтував посиланням на ст.ст.1166, 1191 Цивільного кодексу України, ст.993 Господарського кодексу України, ст.27 Закону України «Про страхування».

У відповідь на зазначене звернення Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» повідомило позивача про те, що 16.06.2016р. на підставі ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» Товариству з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «Інкор і Ко» виплачено страхове відшкодування у розмірі 20705,29 грн (платіжне доручення №2319 від 16.06.2016р., страховий акт №ОСГПО-6848569 від 15.06.2016р.), у зв`язку з чим відмовило у задоволенні вимоги щодо компенсації виплаченого позивачем відшкодування (лист №Э.37.7.0.0/509 від 20.09.2016р.).

У подальшому, позивач звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «Інкор і Ко» та з посиланням на приписи ст.17, п.4 ч.1 ст.26 Закону України «Про страхування» зазначав, що чинним законодавством України та укладеним сторонами правочином не передбачено подвійної виплати страхувальнику страхового відшкодування за рахунок різних страховиків, та просив відповідача перерахувати позивачу грошові кошти у розмірі 22418,68 грн (претензія №320-15/2 від 06.07.2018р.).

З огляду на те, що відповідач вказану претензію страховика залишив без задоволення, Приватне акціонерне товариство «Українська акціонерна страхова компанія Аска» звернулось до суду з цим позовом.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

В силу приписів п.5 ч.3 ст.162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Відповідно до ст.86 наведеного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, враховуючи зміст ст.129 Конституції України, ст.ст.13, 86, 162 Господарського процесуального кодексу України при зверненні до суду з розглядуваним позовом позивачем повинно бути доведено, зокрема, наявність обставин фактичної виплати страхового відшкодування Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на користь потерпілої особи.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст.993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частиною 2 ст.1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

У відповідності до п.4 ч.1 ст.26 Закону України «Про страхування», підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є, зокрема, отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні.

Одночасно, відповідно до п.3.2.9 договору №3345062 від 29.12.2015р. страхувальник зобов`язаний повернути страховику раніше виплачене страхове відшкодування (або його певну частину), якщо виявиться така обставина, що цілком або частково позбавляє страхувальника права на страхове відшкодування.

Виходячи зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів, в якості доказу перерахування страховиком винної особи на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «Інкор і Ко» суми страхового відшкодування, позивачем представлено заяву на виплату страхового відшкодування б/н від 18.05.2015р. постраждалої у дорожньо-транспортній пригоді особи (відповідача), у відповідності до якої останній просив Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» перерахувати страхове відшкодування на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «Інкор і Ко».

Одночасно, зі змісту листа №Э.37.7.0.0/509 від 20.09.2016р. Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» про відмову в виплаті страхового відшкодування, позивача було повідомлено про те, у зв`язку зі зверненням потерпілої у дорожньо-транспортній пригоді 21.03.2016р. особи, 16.06.2016р. на підставі ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» Товариству з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «Інкор і Ко» виплачено страхове відшкодування у розмірі 20705,29 грн (платіжне доручення №2319 від 16.06.2016р., страховий акт №ОСГПО-6848569 від 15.06.2016р.).

Разом з тим, представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «Інкор і Ко» у судових засіданнях 11.04.2019р., 22.05.2019р. факт отримання коштів від Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» не підтвердив.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами.

Статтею 91 вказаного Кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

В силу приписів ст.ст.77, 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.4 ст.74 цього кодексу суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

За висновками суду, в даному випадку належними та допустимими доказами в розумінні норм ст.ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України здійснення страхового відшкодування страховиком винної особи є страховий акт документ, що складається страховиком, кваліфікує подію як страховий випадок, та в якому зафіксований розмір завданих збитків та сума страхового відшкодування, а також платіжний документ про перерахування грошової суми, в межах якої страховик відповідно до умов страхування здійснив виплату при настанні страхового випадку (платіжні доручення, банківські виписки тощо).

Проте, вказаних доказів заявником позову, як особою, що повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, до матеріалів справи не представлено.

Додана до позову заява на виплату страхового відшкодування б/н від 18.05.2015р. Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «Інкор і Ко» також не свідчить про те, що відповідне страхове відшкодування було здійснено страховиком винної особи, а по своїй суті є тільки підставою для вирішення питання щодо наявності або відсутності обставин для вчинення регламентної виплати.

За таких обставин, виходячи з того, що позивачем у відповідності до положень ст.ст.13, 74 Господарського процесуального кодексу України не доведено факту виплати Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» страхового відшкодування на користь потерпілої особи (відповідача), суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія Аска» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче обєднання «Інкор і Ко» про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування у розмірі 22418,68 грн підлягають залишенню без задоволення.

Згідно зі ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 1921 грн підлягає віднесенню на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.86, 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія Аска», м.Запоріжжя до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче обєднання «Інкор і Ко», м.Маріуполь про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування у розмірі 22418,68 грн.

Вступну та резолютивну частини рішення складено та підписано 22.05.2019р.

Повний текст рішення складено та підписано 27.05.2019р.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.О.Паляниця