РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2019Справа № 910/1251/19
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ПФБ КРЕДИТ" (39627, місто Кременчук, КВАРТАЛ 278, БУДИНОК 22-Б)
до про Акціонерного товариства "Київенерго" (04050, м.Київ, ВУЛИЦЯ МЕЛЬНИКОВА, будинок 31) стягнення заборгованості у розмірі 12 002 грн. 91 коп.
Представники: без повідомлення представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ПФБ КРЕДИТ" (надалі також - «Позивач») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Київенерго" (надалі також - «Відповідач») про стягнення заборгованості у розмірі 12 002 грн. 91 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для стягнення з Відповідача суми попередньої оплати за Договором на постачання теплової енергії №1540582-01 від 28.12.2015 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.02.2019 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ПФБ КРЕДИТ" до Акціонерного товариства "Київенерго" про стягнення заборгованості у розмірі 12 002 грн. 91 коп. залишено без руху.

20.02.2019 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.02.2019 року відкрито провадження у справі № 910/1251/19, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України.

14.03.2019 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

28.03.2019 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла відповідь на відзив.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

З метою повідомлення Сторін про розгляд справи Судом на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України ухвала суду про відкриття провадження у справі від 25.02.2019 року була направлена на адреси Сторін, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованих повідомлень про вручення 04.03.2019 року та 14.03.2019 року уповноваженим особам Сторін.

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, Суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

28.12.2015 року між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (правонаступником прав і обов`язків якої є Акціонерне товариство «Київенерго») (Енергопостачальна організація) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПФБ Кредит» (Абонент) було укладено Договір № 1540582-01 на постачання теплової енергії (далі - Договір № 1540582-01), предметом якого є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії, на умовах, передбачених цим договором. (а.с. 12-21)

За умовами підп. 2.3.2. п. 2.3. Договору № 1540582-01 абонент зобов`язувався виконувати умови та порядок оплати, в обсягах і в терміни, які передбачені в Додатку № 4 до Договору.

Відповідно до п. 2 Додатку № 4 до Договору № 1540582-01 «Порядок розрахунків за теплову енергію» Абонент до початку розрахункового періоду (місяця) сплачує Енергопостачальній організації вартість заявленої у Договорі кількості теплової енергії на розрахунковий період, з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця, або оформлює Договір про заставу майна. (а.с. 17)

Договір складено у двох примірниках, які мають однакову юридичну силу. Один з них зберігається в енергопостачальної організації, а інший - в абонента. Додатки до Договору № 1, 2, 3, 4, 7, 8, 9, 11 є невід`ємною частиною договору (п. 9.9. Договору № 1540582-01).

Відповідно до наявної у матеріалах справи Довідки про дані по об`єкту Позивача, опалення якого здійснюється від теплових мереж Енергопостачальної організації, станом на 01.10.2015 року теплова енергія за укладеним між сторонами договором постачалась для потреб госпрозрахункової організації за адресою м. Київ, вул. О. Горовиця, буд 5, група н/п № 115 (прим № 1-№ 6) в літері А. (а.с. 19)

За умовами п. 8.1., 8.4 Договору № 1540582-01 цей договір набуває чинності з 01.10.2015 року та діє до 31.12.2015 року. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Як вказує позивач, ним на виконання умов Договору № 1540582-01 на постачання теплової енергії від 28.12.2015 року було перераховано Відповідачу суму грошових коштів у розмірі 13 631 грн. 68 коп., що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням № 3480 від 20.12.2017 року на суму 2 056 грн. 29 коп., № ОІІ6 від 17.01.2018 року на суму 2 037 грн. 21 коп., № ОІІ89 від 19.02.2018 року на суму 1 313 грн. 66 коп., № ОІІ126 від 16.03.2018 року на суму 3 496 грн. 60 коп. та № ОІІ127 від 16.03.2018 року на суму 4 727 грн. 92 коп. з призначенням платежу - передоплата за теплову енергію за грудень 2017, січень - квітень 2018 року відповідно, згідно з договором № 1540582-01 від 18.12.2015 року. (а.с. 22-26)

Згідно з наявним в матеріалах справи підписаним обома сторонами та скріпленим їхніми печатками актом звіряння розрахунків за теплову енергію від 31.05.2018 року сальдо розрахунків на користь позивача за теплову енергію з урахуванням ПДВ станом на 01.06.2018 року становить 12 002 грн. 91 коп. (а.с. 31)

18.09.2018 року Позивачем направлений на адресу відповідача лист № 03/01-0229/18 від 18.09.2018 року, який отриманий відповідачем 20.03.2018 року, з вимогою повернути Позивачу залишок коштів в розмірі 12 002 грн. 91 коп., сплачених за послуги теплопостачання за Договором № 1540582-01. ( а.с. 29-30)

19.11.2018 року Позивачем направлено на адресу Відповідача лист 03/01-0373/18 від 16.11.2018 року, який отриманий відповідачем 22.11.2018 року, з вимогою повернути Позивачу залишок коштів в розмірі 12 002 грн. 91 коп., сплачених за послуги теплопостачання за договором № 1540582-01. Крім того, у вказаному листі Позивач повідомив Відповідача проте, що додаткова угода про розірвання Договору № 1540582-01 буде підписана після повернення грошових коштів. (а.с. 27-28)

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що Відповідач не здійснив поставку теплової енергії та не повернув суму передоплати вартості теплової енергії за Договором № 1540582-01 на постачання теплової енергії у розмірі 12 002 грн. 91 коп. Таким чином, заборгованість Відповідача перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПФБ Кредит» становить 12 002 грн. 91 коп.

В обґрунтування заперечень на позовну заяву Відповідач зазначав, що Позивачем належними засобами доказування не доведено наявність переплати, зважаючи на відсутність в матеріалах справи актів приймання-передавання товарної продукції та на фактичне споживання Позивачем теплової енергії до припинення діяльності Відповідача в сфері теплопостачання. Крім того, Відповідач вказує на відсутність підстав для повернення Позивачеві грошових коштів, оскільки строк виконання зобов`язання не настав з огляду на відсутність належних доказів направлення Відповідачеві вимоги.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПФБ Кредит» підлягають задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору №1540582-01 на постачання теплової енергії від 28.12.2015 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

За змістом ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

У відповідності до норм ч. 6 та ч. 7 ст. 276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Проте, Судом встановлено, що 24 квітня 2018 року Київською міською радою прийнято рішення №517/4581 про завершення укладеної з АТ "Київенерго" Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001 року з 30 квітня 2018 року.

На підставі зазначеного вище, з 01.05.2018 року ПАТ "Київенерго" припинило діяльність у сфері теплопостачання для юридичних та побутових клієнтів м. Києва, тим самим припинило дію пропозиції (оферти) із надання послуг у сфері теплопостачання.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 №1693 "Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу міста Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною організацією "Київенерго" Комунальне підприємство "Київтеплоенерго" визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування АТ "Київенерго".

Відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради від 10.04.2018 №591 КП "Київтеплоенерго" видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

З огляду на викладене, Суд зазначає, що АТ "Київенерго" позбавлено права на провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам м. Києва та можливості в подальшому виконувати покладені на нього обов`язки згідно Договору № 1540582-01 на постачання теплової енергії.

Вказані обставини визнаються обома сторонами у справі, а тому в силу ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України не підлягають доказуванню.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору № 1540582-01 на постачання теплової енергії від 28.12.2015 року було перераховано Відповідачу суму грошових коштів у розмірі 13 631 грн. 68 коп., що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням № 3480 від 20.12.2017 року на суму 2 056 грн. 29 коп., № ОІІ6 від 17.01.2018 року на суму 2 037 грн. 21 коп., № ОІІ89 від 19.02.2018 року на суму 1 313 грн. 66 коп., № ОІІ126 від 16.03.2018 року на суму 3 496 грн. 60 коп. та № ОІІ127 від 16.03.2018 року на суму 4 727 грн. 92 коп. з призначенням платежу - передоплата за теплову енергію за грудень 2017, січень - квітень 2018 року відповідно, згідно з договором № 1540582-01 від 18.12.2015 року. (а.с. 22-26)

Крім того, за Актом звіряння розрахунків за теплову енергію від 31.05.2018 року сальдо розрахунків на користь Позивача за теплову енергію з урахуванням ПДВ станом на 01.06.2018 року складає 12 002 грн. 91 коп., який оформлений належним чином та підписаний уповноваженими представниками сторін і скріплений печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку. Ці обставини відповідачем також не заперечуються. (а.с. 31)

У даному випадку Суд виходить з того, що факт пролонгації чи припинення договору не має вирішального значення для вирішення спору, оскільки спірні правовідносини між сторонами виникли у період дії договору і матеріали справи не містять доказів зворотного.

Зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

За загальним правилом зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (ст. 598 ЦК України, ст. 202 ГК України). Ці підстави наведено у ст. ст. 599 - 601, 604-609 ЦК України.

За змістом ст. 607 ЦК України зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Таким чином, неможливість виконання зобов`язання з боку Відповідача полягає у позбавленні Відповідача права на провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам м. Києва та можливості в подальшому виконувати покладені на нього обов`язки згідно з Договором на постачання теплової енергії № 1540582-01 від 28.12.2015 року. Відтак, Відповідач з 01.05.2018 року втратив підстави виступати стороною в Договорі.

При розгляді цієї справи, Судом встановлено факт наявності переплати Позивачем вартості теплової енергії за договором на суму 12 002 грн. 91 коп.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає про відсутність підстав для повернення сплачених позивачем в якості передплати грошових коштів, оскільки Позивачем документально не підтверджено обсяги фактично поставленої теплової енергії.

Відповідно до ч.ч.1, 2, п.1 ч.6 статті 165 Господарського процесуального кодексу України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Відзив підписується відповідачем або його представником. До відзиву додаються докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем.

Таким чином, Суд зазначає. що саме на Акціонерне товариство "Київенерго", а не на Позивача, покладається обов`язок довести обставини постачання теплової енергії на суму перерахованої Позивачем попередньої оплати за Договором №1540582-01 на постачання теплової енергії від 28.12.2015 року з посиланням на належні докази у справі, які повинні бути подані до відзиву на позовну заяву.

Проте, Відповідачем не надано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження постачання теплової енергії на суму перерахованої Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ПФБ КРЕДИТ" попередньої оплати за платіжними дорученнями № 3480 від 20.12.2017 року на суму 2 056 грн. 29 коп., № ОІІ6 від 17.01.2018 року на суму 2 037 грн. 21 коп., № ОІІ89 від 19.02.2018 року на суму 1 313 грн. 66 коп., № ОІІ126 від 16.03.2018 року на суму 3 496 грн. 60 коп. та № ОІІ127 від 16.03.2018 року на суму 4 727 грн. 92 коп. саме на виконання умов Договору №1540582-01 на постачання теплової енергії від 28.12.2015 року. Крім того, відповідно до п.2.2.1 Договору Енергопостачальна організація зобов`язується постачати теплову енергію на потреби: опалення та вентиляції - в період опалювального сезону в кількості та в обсягах згідно з Додатком №1 до цього Договору.

Також Суд зазначає, що Додатком №7 до Договору №1540582-01 на постачання теплової енергії від 28.12.2015 року визначено умови припинення постачання теплової енергії, проте матеріали справи не містять, а Відповідачем в свою чергу не надано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження наявності обставин припинення постачання теплової енергії за вказаним договором.

Враховуючи вищевикладене, Суд не приймає до уваги заперечення Відповідача в частині відсутності підстав для повернення сплачених позивачем в якості передплати грошових коштів за відсутності документально підтверджених обсягів поставленої теплової енергії.

Також Відповідач стверджує про відсутність підстав для задоволення позову, зважаючи на невірно обраний Позивачем спосіб захисту з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до зобов`язальних правовідносин при належному їх виконанні. Проте Суд не приймає до уваги вказані доводи з огляду на наступне.

У даному випадку Суд приходить до висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин сторін норми ст. 693 Цивільного кодексу України, якими передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

У розумінні приписів частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України покупцю належить право вимагати, крім іншого, повернення передоплати за непоставлений товар. При цьому, попередньою оплатою є часткова або повна оплата товару до його передання продавцем.

Визначене зазначеною нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове грошове зобов`язання.

Порядок виконання відповідачем зобов`язання з поставки (відвантаження) теплової енергії визначено у підп. 2.2.1. п. 2.2. Договору.

Проте, матеріали справи не містять, а Відповідачем в свою чергу не надано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження відвантаження Відповідачем теплової енергії на суму 12 002 грн. 91 коп. за Договором №1540582-01 на постачання теплової енергії від 28.12.2015 року.

Сума невиконаного зобов`язання підтверджена Відповідачем у акті звіряння розрахунків за теплову енергію від 31.05.2018 року.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд зазначає, що, навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (див. рішення від 1 липня 2003 р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", заява N 37801/97, п. 36).

У п.50 рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2010 "Справа "Трофимчук проти України"" (Заява N 4241/03) зазначено, що Суд повторює, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і Суд не підмінятиме власною точкою зору щодо фактів оцінку, яку їм було надано в межах національного провадження. Крім того, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (див. рішення від 27 жовтня 1993 року у справі "Домбо Беєер B. V. проти Нідерландів", п. 31, Series A, N 274).

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідачем обставин, на які посилається Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, належними засобами доказування не спростовано.

Позивач надіслав на адресу Відповідача вимоги про повернення отриманих грошових коштів в сумі 12 002 грн. 91 коп., що підтверджується копіями рекомендованих повідомлень про вручення 20.09.2018 року та 22.11.2018 року (а.с.26-29)

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Враховуючи вищенаведене, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, Суд приходить до висновку, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання з повернення перерахованих Позивачем коштів у розмірі 12 002 грн. 91 коп.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних, допустимих та достовірних доказів відповідно до статей 76 - 79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження повернення Відповідачем грошових коштів Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПФБ Кредит» в розмірі 12 002 грн. 91 коп.

Отже, Суд зазначає, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив поставку Теплової енергії та не здійснив повернення перерахованих грошових коштів в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов`язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення 12 002 грн. 91 коп. - суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на Відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. Позов Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПФБ Кредит» - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Київенерго» (85612, Донецька обл., Мар`їнський район, місто Курахове, ВУЛИЦЯ ЕНЕРГЕТИКІВ, будинок 34, Ідентифікаційний код юридичної особи 00131305) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПФБ Кредит» (39627, місто Кременчук, КВАРТАЛ 278, БУДИНОК 22-Б, Ідентифікаційний код юридичної особи 25292831) заборгованість у розмірі 12 002 (дванадцять тисяч дві) грн. 91 (дев`яносто одна) коп. та судовий збір у розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 23 квітня 2019 року.

Суддя О.В. Чинчин