ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" травня 2019 р. Cправа №902/807/18

Суддя Господарського суду Вінницької області Нешик О.С., при секретарі судового засідання Шаравській Н.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Софія Ойл", с.Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області

до товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Енерджи", м.Вінниця

про стягнення 808833,52 грн згідно договору поставки

за участю представника позивача: Поліщук Н.Л., діє на підставі ордера;

відповідач в судове засідання не з`явився.

В С Т А Н О В И В :

До Господарського суду Вінницької області 14.12.2018 надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "Софія Ойл" про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Енерджи" 808833,52 грн заборгованості, нарахованої з посиланням на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань згідно договору про поставку нафтопродуктів №SO-1/24-10-18 від 24.10.2018 щодо оплати за отриманий товар, а саме: 763215,80 грн - основного боргу; 28116,42 грн - пені; 17 501,30 грн - відсотків.

За вказаним позовом, ухвалою суду від 19.12.2018, відкрито провадження у справі №902/807/18, вирішено її розгляд здійснити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

07.03.2019 від відповідача надійшла заява №9 про зменшення неустойки, в якій останній зазначає, що погоджується із сумою основного боргу, а саме 763215,80 грн та готовий провести розрахунок в повному обсязі 07.03.2019. При цьому, щодо стягнення суми пені та відсотків просить суд врахувати важкий майновий стан відповідача.

Також, 07.03.2019 до суду надійшла заява представника позивача про збільшення розміру позовних вимог, в якій останній просить суд стягнути з відповідача 763215,80 грн суму основного боргу за поставлений товар, інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 24677,15 грн, 95112,13 грн відсотків, що разом складає 927951,60 грн.

В подальшому, 19.03.2019 від представника позивача надійшла заява вх.№ 02.1-34/2483/19 про зменшення розміру позовних вимог в частині виконаного відповідачем зобов`язання, в якій позивач визначив остаточні вимоги. Так, позивач просить суд стягнути з ТОВ "Глобал Енерджи" 24677,15 грн інфляційного збільшення суми боргу, 95112,13 грн пені, 65887,09 грн відсотків, що в сумі складає 185676,37 грн.

Ухвалою суду від 19.03.2019 вказану заяву прийнято до розгляду та постановлено подальший розгляд справи здійснювати з урахуванням позовних вимог, викладених в заяві позивача вх.№ 02.1-34/2483/19. Окрім того, судом постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу для судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 07.05.2019, за клопотанням представника відповідача, відкладено розгляд справи на 16.05.2019.

На визначену судом дату (16.05.2019) з`явився представник позивача.

Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив.

Разом з тим, 16.05.2019 на електронну адресу суду надійшло клопотання представника відповідача про відкладення судового засідання, яке мотивоване неможливістю з`явитися в судове засідання, у зв`язку із перебуванням у відпустці, закордоном, повернення з якої планувалося 14.05.2019 (відліт літака). Водночас, через скасування даного рейсу відліт відклався, у зв`язку із чим, паспортний контроль пройдений Хейнісом О.Г . був скасований. На підтвердження викладеного останнім надано фотокопію сторінки закордонного паспорту з відміткою "Cancelled".

Дослідивши подане клопотання суд відмовляє у його задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 216 ГПК України, суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.

Так, відповідно до п.1 ч.2 ст.202 ГПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав, як перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Разом з тим, у суду відсутні підстави застосування вказаної норми Кодексу, оскільки відповідачем вдруге не забезпечено явку уповноваженого представника на стадії судового розгляду справи по суті.

При цьому, суд враховує положення п.2 ч.3 ст.202 ГПК України відповідно до яких, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Окрім того, згідно ч.1 ст.43 ГПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Також слід зазначити, що надана в додаток до клопотання фотокопію сторінки закордонного паспорту з відміткою "Cancelled" не є належним доказом в підтвердження обставин викладених в клопотанні, в розумінні ст.76 ГПК України. Оскільки з її змісту не можливо встановити часовий проміжок означених в клопотанні подій.

Під час судового засідання 16.05.2019 судом оголошено про вихід суду до нарадчої кімнати для ухвалення рішення та про проголошення його вступної та резолютивної частини 17.05.2019.

На оголошення вступної та резолютивної частин рішення суду представники сторін не з`явились.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

24.10.2019 між товариством з обмеженою відповідальністю "Софія ОЙЛ" (далі по тексту також - постачальник, позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "Глобал Енерджи"" (далі по тексту також - покупець, відповідач) укладено договір поставки нафтопродуктів №SO-1/24-10-18 (далі по тексту також - Договір).

Згідно предмету вказаного договору постачальник зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити нафтопродукти, в подальшому - "товар" в відповідності до умов Договору та додаткових угод до нього (п.1.1 Договору).

Згідно п.1.2 Договору, поставка товару здійснюється окремими партіями. Найменування та кількість товару, умови поставки на кожну окрему партію товару визначаються відповідними додатковими угодами до цього договору узгодженими сторонами, які після їх підписання є невід`ємними частинами цього договору. Кожна наступна додаткова угода не відміняє і не припиняє дію попередніх додаткових угод ні в цілому, ні в частині, при умові що це прямо не зазначено в відповідній додатковій угоді. Загальна кількість товару, який поставляється по цьому договору, визначається як сума кількості окремих партій товару, вказаних в додаткових угодах до цього договору. Загальна вартість товару, що поставляється по цьому договору визначається як сума вартостей окремих партій товару, вказаних в додаткових угодах до цього договору.

В подальшому, в період з 24.10.2018 по 12.11.2018 між сторонами укладено 10 Додатків до Договору, відповідно до умов яких, Постачальником поставлено товар на загальну суму 9015071,50 грн. Зазначене підтверджується наступним видатковими накладними:

- №1641 від 26.10.2018 на суму 1 139 352,30 грн (строк оплати до 24.10.2018 включно);

- № 1642 від 26.10.2018 на суму 554 600,00 грн (строк оплати до 29.10.2018 включно);

- № 1649 від 30.10.2018 на суму 1 143 520,20 грн (строк оплати до 30.10.2018 включно);

- № 1661 від 01.11.2018 на суму 1 127 227,50 грн (строк оплати до 05.11.2018 включно);

- № 1672 від 01.11.2018 на суму 551 600,00 грн (строк оплати до 01.11.2018 включно);

- № 1673 від 01.11.2018 на суму 894 903,00 грн (строк оплати до 01.11.2018 включно);

- № 1696 від 02.11.2018 на суму 543 000,00 грн (строк оплати до 07.11.2018 включно);

- № 1710 від 07.11.2018 на суму 1 057 171,50 грн (строк оплати до 12.11.2018 включно);

- № 1727 від 09.11.2018 на суму 1 019 241,00 грн (строк оплати до 13.11.2018 включно);

- № 1751 від 13.11.2018 на суму 984 456,00 грн (строк оплати до 16.11.2018 включно).

Відповідачем, на виконання своїх зобов`язань щодо оплати вартості отриманого товару, частково здійснено платежів на загальну суму 7 328 855,3 грн, що підтверджується наступними платіжними дорученням: № 11792 від 24.10.2018 р. на суму 1 139 352,30 грн., № 11830 від 29.10.2018 р. на суму 554 600 грн., № 11844 від 30.10.2018 р. на суму 250 000 грн., № 11858 від 31.10.2018 р. на суму 200 000 грн., № 11876 від 01.11.2018 р. на суму 300 000 грн., № 11868 від 01.11.2018 р. на суму 200 000 грн., № 11878 від 01.11.2018 р. на суму 200 000 грн., № 11881 від 02.11.2018 р. на суму 894 903,00 грн., № 11905 від 05.11.2018 р. на суму 100 000 грн., № 11892 від 05.11.2018 р. на суму 200 000 грн., № 11906 від 06.11.2018 р. на суму 200 000 грн., № 11916 від 07.11.2018 р. на суму 100 000 грн., № 11915 від 07.11.2018 р. на суму100 000 грн., № 11940 від 08.11.2018 р. на суму 200 000 грн., № 11937 від 08.11.2018 р. на суму 200 000 грн., № 11933 від 08.11.2018 р. на суму 100000 грн., № 11950 від 09.11.2018 р. на суму 200 000 грн., № 11964 від 12.11.2018 р. на суму 100 000грн., № 11960 від 12.11.2018 р. на суму 300 000 грн., № 11976 від 13.11.2018 р. на суму 230 000 грн., № 11970 від 13.11.2018 р. на суму 170 000 грн., № 11989 від 14.11.2018 р. на суму 140 000 грн., № 11985 від 14.11.2018 р. на суму 100 000 грн., № 11988 від 15.11.2018 р. на суму 50 000 грн., № 11992 від 15.11.2018 р. на суму 100 000 грн., № 12008 від 16.11.2018 р. на суму 150 000 грн., № 1258 від 16.11.2018 р. на суму 80 000 грн., № 12024 від 19.11.2018 на суму 150 000 грн, № 12025 від 19.11.2018 на суму 100 000грн, № 12026 від 19.11.2018 на суму 50 000 грн, №12054 від 21.11.2018 на суму 30 000 грн, № 12051 від 21.11.2018 на суму 50 000грн, № 12064 від 22.11.2018 на суму 50 000 грн, № 12058 від 22.11.2018 на суму 40 000 грн, № 12086 від 23.11.2018 на суму 100 000 грн, № 12128 від 28.11.2018 на суму 200 000 грн.

Відповідно до Протоколу зарахування зустрічних однорідних вимог від 29.11.2018 сторонами були припиненні грошові зобов`язання відповідача з оплати за поставлений товар у розмірі 923000,40 грн.

Разом з тим, на момент звернення позивача із позовом, відповідач, в порушення умов Договору, розрахувався за отриманий товар частково, залишивши не виконаним зобов`язання на суму 763215,80 грн.. Окрім того, у зв`язку із недотриманням обумовлених сторонами строків оплати вартості товару, позивачем визначено розмір штрафних санкцій та компенсаційних нарахувань. Зазначене стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

При цьому, суд враховує, що 07.03.2019 відповідачем, після відкриття провадження у даній справі, сплачено суму основного боргу в розмірі 763215,80 грн, що зумовило подання позивачем заяви про зменшення розміру позовних вимог на вказану суму, про що суд зазначав раніше.

Відповідно до п.7.1 Договору, за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором, сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України.

Пунктом 7.4 Договору сторони визначили, що в разі несплати або несвоєчасної оплати вартості відвантаженого товару, Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України за кожен день прострочення платежу від вартості несплаченого або несвоєчасно сплаченого товару за весь час прострочення до повного погашення заборгованості.

Окрім того, пунктом 8.1. Договору передбачено, що в разі прострочення оплати за поставлений товар Постачальник може вимагати від Покупця оплати процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 26% річних від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення до повного погашення заборгованості, а також оплати вартості неоплаченого товару з врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення.

Таким чином, враховуючи вказані положення Договору, позивачем заявлено до стягнення: 95112,13 грн - пені, 65887,09 грн - 26% річних, 24677,15 грн, що нараховано позивачем з посиланням на неналежне виконання відповідачем зобов`язань.

Враховуючи встановлені обставини справи суд враховує наступне.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов`язки відповідно до договору.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст. 526 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України та ст.230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Згідно ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

З огляду на викладене вимога про стягнення пені є правомірною та обґрунтованою. Також, суд зазначає, що позивачем вірно визначено початок виникнення заборгованості та в свою чергу початок періоду нарахування штрафної санкції.

При перевірці здійснених позивачем нарахувань суд керується принципом диспозитивності, зміст якого викладено в ст.14 Господарського процесуального кодексу України. Так, відповідно до частини 1 вказаної статті Кодексу, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Водночас при визначенні розміру заборгованості, яка формувалася по видатковим накладним, виданим на виконання умов Додатків до Договору, суд враховує, що в більшості наданих сторонами платіжних дорученнях про сплату вартості отриманого вантажу, в призначенні платежу відсутнє посилання на рахунок, видаткову накладну чи додаток до договору. При цьому, слід зазначити, що сторонами в умовах Договору не обумовлено порядок зарахування сплачених коштів. Таким чином, суд дійшов до висновку, що позивачем спрямовувалися отримані від відповідача кошти на погашення заборгованості в порядку календарної черговості її виникнення.

З огляду на викладене, суд перераховує заявлену до стягнення пеню за допомогою калькулятора інформаційно-правової системи "ЛІГА:ЗАКОН" за періоди визначені позивачем (а.с. 5, 246 том.1) відносно заборгованості, динаміка якої формується із врахуванням проведених відповідачем платежів, які зараховуються, як оплата вартості поставленого товару за видатковими накладним (Додатками до Договору) у порядку календарної черговості.

Таким чином, за результатами проведеного розрахунку, судом встановлено, що сума пені за порушення зобов`язання вчасної оплати вартості отриманого товару становить 85988,74 грн.

Разом з тим, відповідач в заяві про зменшення неустойки, просить суд при стягненні суми пені та відсотків врахувати важкий майновий стан останнього.

Позивач в поясненнях від 18.03.2019 обґрунтовує заперечення проти задоволення заяви відповідача, поміж іншого зазначаючи, що позивач здійснює господарську діяльність із залученням кредитних коштів. Проценти за залучені кредитні кошти, у розмірі боргу відповідача (763214,8 грн) сплачувалися позивачем щоденно, що підтверджується випискою з рахунку позивача від 11.03.2019. Таким чином, загальний розмір збитків позивача із врахуванням збитків від інфляції склав 95868,32 грн., що є більшим від розміру нарахованої пені.

Відповідно до ст.233 ГК України, суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

В п.3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011 роз`яснено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому, слід зазначити, що висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст.3 ЦК України).

В даному випадку, при вирішенні питання щодо зменшення розміру неустойки, суд враховує ступінь виконання основного зобов`язання. Так, як слідує з матеріалів справи, відповідачем постійно вживалися заходи направлені на виконання основного зобов`язання, що слідує із періодичності та розміру проведених останнім платежів. Окрім того, відповідачем в повному обсязі погашено суму основного боргу до закінчення підготовчого провадження у даній справі.

Таким чином, суд вважає, що наведене вище у своїй сукупності є винятковою обставиною, яка є підставою для застосування положення ст.551 ЦК України.

При цьому, врахувавши позицію позивача викладену в поясненнях від 18.03.2019, а також обставину погодження нарахування пені в умовах укладеного сторонами Договору, які в силу закону є обов`язковими для виконання, суд вважає за можливе задовольнити заяву відповідача частково та зменшити розмір пені на 10%, у зв`язку із чим, стягненню з відповідача підлягає пеня у розмірі 77389,87 грн.

Щодо заявлених позивачем до стягнення 26% річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Пунктом 2 ст.625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як слідує із змісту Договору, зокрема з п.8.1, сторони погодили, що в разі прострочення оплати за поставлений товар Постачальник може вимагати від Покупця оплати процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 26% річних від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення до повного погашення заборгованості, а також оплати вартості неоплаченого товару з врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення.

Таким чином, заявлені вимоги про стягнення з відповідача 26% річних та інфляційних втрат є правомірною та обґрунтованою.

Разом з тим, при перевірці правильності розрахунку заявленої до стягнення суми інфляційних втрат, суд зазначає, що позивачем невірно визначено початок періоду нарахування.

Так, відповідно до 3 абз. п.3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

Таким чином, враховуючи, що у відповідача виникло зобов`язання по оплаті вартості отриманого товару згідно видаткової накладної № 1751 від 13.11.2018 на суму 984456,00 грн у строк по 16.11.2018, отже борг з урахуванням індексу інфляції визначається з 01.12.2018.

Відносно розрахунку позивача щодо 26 % річних, суд із врахуванням раніше викладеного щодо порядку обрахування розміру пені, перераховує заявлене до стягнення компенсаційне нарахування за допомогою калькулятора інформаційно-правової системи "ЛІГА:ЗАКОН" за періоди визначені позивачем (а.с. 5, 246 том.1) відносно заборгованості, динаміка якої залежить від проведених відповідачем платежів, які зараховуються, як оплата вартості поставленого товару за видатковими накладним (Додатками до Договору) у порядку календарної черговості.

Таким чином, судом встановлено розмір 26% річних в сумі 59999,22 грн та інфляційних втрат в розмірі 17684,02 грн.

Одночасно слід зазначити, що із змісту заяви відповідача про зменшення розміру неустойки слідує, що заявлене відповідачем клопотання про зменшити розмір неустойки також направлене на зменшення розміру нарахованих до стягнення 26% річних.

Водночас, суд вважає за необхідне вказати, що формулювання ст.625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень ст.549 ЦК України і ст.230 ГК України.

Таким чином, оскільки 3% річних (в даній справі 26%) не є штрафною санкцією, а тому дане нарахування не підпадає під правове регулювання ч.3 ст.551ЦК України.

Судом також розглянуто питання щодо стягнення з відповідача 10000 грн витрат, понесених позивачем на правову допомогу адвоката та встановлено наступне.

05.12.2018 між адвокатом Поліщук Павлом Ярославовичем (свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю № 4704, виданого Київською міською Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури) (далі по тексту також - Адвокат) та товариством з обмеженою відповідальністю "Софія Ойл" (далі по тексту також - клієнт) укладено договір про надання правової допомоги №90/18 (далі по тексту - Договір №90/18).

Згідно предмету договору, Адвокат зобов`язується надавати Клієнтові правову допомогу щодо захисту прав та інтересів останнього в господарській справі щодо стягнення заборгованості з ТОВ "Глобал Енерджи" на користь Клієнта за Договором поставки нафтопродуктів № SO-1/24-10-18 від 24.10.2018 (п.1.1 Договору).

Відповідно до п.п. 3.1., 3.2 Договору №90/18, за надання правової допомоги Клієнт сплачує Адвокату гонорар (винагороду). Розмір гонорару (винагороди) встановлюється в розмір 10000 грн.

Сума гонорару складається з наступних сум:

- збір, перевірка, належне засвідчення копій письмових доказів по справі клієнта (загальна вартість за 2 год. - 2000 грн);

- підготовка позовної заяви, направлення її відповідачу, подача позовної заяви до суду (загальна вартість за 4 год. - 4000 грн);

- здійснення розрахунків до позовної заяви (загальна вартість з 1 год. - 1000грн);

- підготовка до судового засідання, участь в судовому засіданні по Справі Клієнта в суді першої інстанції в приміщенні суду в межах міста Києва (загальна вартість за 3 год - 3000грн).

На виконання умов Договору позивачем перераховано на рахунок Поліщук Павла Ярославовича 10000,00 грн. що підтверджується платіжним дорученням №2416 від 07.12.2018.

Вирішуючи питання щодо відшкодування понесених позивачем витрат на правову допомогу суд враховує наступне.

Частиною 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 3 статті 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" №5076-VI від 05.07.2012 (далі - Закон № 5076) встановлено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Враховуючи вищевикладене, а також те, що заявлена позивачем до відшкодування сума понесених витрат на правову допомогу є обґрунтованою та пропорційною до предмета спору, суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивача та відшкодувати за рахунок відповідача його витрати, пов`язані з правничою допомогою, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.4 ст.129 ГПК України).

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищевикладене, оцінивши подані докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

За правилами ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 8, 13, 14, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Енерджи" (вул.Марії Литвиненко-Вольгемут, 31-А, м.Вінниця, 21018, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Софія Ойл" (вул.Південна, буд.7, корпус 3, кв.208, с.Софіївська Борщагівка, Києво-Святошинський район, Київська обл., 08131, ) 77389,87 грн пені, 59999,22 грн - 26% річних, 17684,02 грн - інфляційних втрат, 8351,80 грн - відшкодування витрат на правову допомогу, 2326,10 грн - судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В частині стягнення 6993,13 грн - інфляційних втрат, 17722,26 грн - пені, 5887,87 грн - 26% річних - відмовити.

5. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованими листами з повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст. 256, 257 ГПК України). Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 27 травня 2019 р.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - ТОВ "Софія Ойл" ( вул.Південна, буд.7, корпус 3, кв.208 , с.Софіївська Борщагівка, Києво-Святошинський район, Київська обл., 08131);

3 - ТОВ "Глобал Енерджи" (вул.Марії Литвиненко-Вольгемут, 31-А, м.Вінниця, 21018)