ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 травня 2019 року Справа № 906/60/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Юрчук М.І. , суддя Миханюк М.В.

секретар судового засідання Кравчук О.В.

за участю представників сторін:

позивача: Старчик А.А.

відповідача: Хіміч С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Житомирської області, ухвалене 06.03.2019., повне рішення складено 07.03.2019р., у справі № 906/60/19

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Військової частини НОМЕР_1

про стягнення 5022,40 грн

В січні 2019 року Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до господарського суду Житомирської області з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення 5 022,40 грн., з яких: 4 592,46 грн. - пені, 363,71 грн. - 3% річних та 66,23 грн. - інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору купівлі-продажу природного газу № 160/16-БО(Т)-10 від 11.03.2016 року в частині своєчасної оплати за отриманий газ /а.с. 4-9/.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 06.03.2019 року у справі № 906/60/19, у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення 5 022,40 грн. - відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що оскільки на день набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016 року № 1730-VIII відповідач не мав перед позивачем кредиторської заборгованості за поставлений природний газ за укладеним Договором № 160/16-БО(Т)-10 від 11.03.2016 року, відтак вимоги позивача до відповідача про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасну оплату отриманого природного газу є безпідставними /а.с. 101-103/.

Позивач Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», не погоджуючись з ухваленим рішенням, звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Житомирської області від 06.03.2019 року у справі № 906/60/19 скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник вказує наступне:

- в оскаржуваному рішенні місцевого господарського суду не враховано аргументів та доказів позивача, не зазначено мотивів такого неврахування, чим порушено вимоги ст. ст. 7, 86, 238 ГПК України;

- аналізуючи положення ст. 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» слід дійти висновку, що учасниками процедури врегулювання заборгованості (яка включає у себе і списання заборгованості) є теплопостачальні та теплогенеруючі підприємства, які включені до реєстру. Враховуючи, що матеріали справи не містять належних доказів включення відповідача до реєстру, тому списання заборгованості з відповідача є неправомірним, а відмова у задоволенні позовних вимог незаконною;

- місцевий господарський суд дійшов хибного висновку, що виконання ч.3 ст.7 Закону № 1730-VIII не потребує включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Таким чином, на думку скаржника, господарським судом Житомирської області при ухваленні оскаржуваного рішення було порушено норми, як процесуального так і матеріального права, що у відповідності до ст. 277 ГПК України є безумовними підставами для його скасування /а.с. 113-118/.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.04.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ «НАК «Нафтогаз України» на рішення господарського суду Житомирської області від 06.03.2019 року у справі № 906/60/19, розгляд справи призначено на 29.05.2019 року /а.с. 109-110/.

24.04.2019 року Військовою частиною НОМЕР_1 подано до суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№ 15731/19 від 24.04.2019 року), в якому відповідач заперечує проти апеляційної скарги та просить оскаржуване рішення господарського суду Житомирської області від 06.03.2019 року у справі № 906/60/19 залишити без змін /а.с. 133-137/.

В судовому засіданні 29.05.2019 року, представник ПАТ «НАК «Нафтогаз України» підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення від 06.03.2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким вимоги позивача про стягнення 5 022,40 грн. задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги з підстав, викладених у письмовому відзиві, просив оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Відповідно до част.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

11.03.2016 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (постачальник) та Військовою частиною НОМЕР_1 (споживач) було укладено Договір №160/16-БО(Т)-10 постачання природного газу (далі-Договір).

Відповідно до п.1.1 Договору постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2016 природний газ (надалі-газ), а споживач зобов`язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього Договору.

За умовами п.1.2 Договору, газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями та іншими споживачами.

Згідно з п.1.3 Договору, за цим договором постачається імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 2100 00, ввезений НАК «Нафтогаз України» на митну територію України).

Пунктом 2.1 Договору визначено, що постачальник передає споживачу з 01 березня 2016 року по 31 березня 2016 року газ обсягом до 65,674 тис. куб.м.

За умовами п.3.1 Договору, постачальник передає споживачу газ на газорозподільчих станціях (ГРС) ПАТ «Укртрансгаз» або у точці балансового розмежування (для об`єктів, які безпосередньо приєднані до магістральних трубопроводів ПАТ «Укртрансгаз»).

Право власності на газ переходить від постачальника до споживача в пунктах приймання - передачі. Після переходу права власності на газ споживач несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на газ.

Пунктом 3.3 Договору сторонами погоджено, що приймання-передача газу протягом місяця здійснюється рівномірно з припустимими відхиленнями добових обсягів від середньодобового не більше як +/-5,0 (п`ять відсотків).

При необхідності відступу від середньодобової норми постачальником і споживачем установлюється рівномірна подача газу за взаємоузгодженими графіками.

Пунктом 3.4 Договору сторони передбачили, що приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу.

Кількість газу, яка подається споживачу, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу (п.4.1 Договору).

Приписами п.6.1 Договору визначено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За умовами п.8.2 Договору, у разі невиконання споживачем умов пункту 6.1 цього Договору, він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 10.3 Договору передбачено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п`ять) років /а.с. 21-27/.
На виконання умов договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 66 227,04 грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу № 1 від 31.03.2016 року /а.с.28/.
Разом з тим, відповідач всупереч умов укладеного між сторонами Договору належним чином взятих на себе зобов`язання щодо здійснення вчасного розрахунку не виконав, оплату поставленого газу здійснив з простроченням лише 21.06.2016 року, що підтверджується виписками по банківським операціям позивача, платіжними дорученнями № 1968, № 1969 від 15.06.2016 року та актом звірки взаєморозрахунків станом на 01.11.2016 року /а.с.30-33, 56-57,59/.

У зв`язку з несвоєчасно проведеними розрахунками за поставлений природний газ позивач, посилаючись на умови Договору, норми ЦК України та ГК України, просив стягнути з відповідача 4 592,46 грн. - пені, 363,71 грн. - 3% та 66,23 грн. - інфляційних втрат.

Розглянувши матеріали справи, апеляційні скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Апеляційним судом встановлено, що правовідносини між сторонами виникли на підставі Договору постачання природного газу №160/16-БО(Т)-10 від 11.03.2016 року.

Згідно з ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст.692 ЦК України, покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Це положення кореспондується зі ст.193 ГК України, згідно з якою суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором постачання природного газу №160/16-БО(Т)-10 від 11.03.2016 року, позивач на підставі п.8.2 Договору нарахував до стягнення з відповідача 4 592,46 грн. пені та на підстав ч.2 ст. 625 ЦК України 66,23 грн. інфляційних втрат та 363,71 грн. 3% річних.

Вирішуючи спір, суд враховує, що 30.11.2016 року набув чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016 року за № 1730-VIII.

Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (надалі - Закон) визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів статті 1 вказаного Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до ст. 2 вказаного Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною 3 ст.7 даного Закону визначено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Матеріалами справи підтверджено, що до дозволених видів господарської діяльності відповідача входить постачання пари та гарячої води /а.с.64/, а заборгованість за поставлений природний газ для виробництва теплової енергії за договором №160/16-БО(Т)-10 від 11.03.2016 року погашена відповідачем в повному обсязі 21.06.2016 року.

Тобто розрахунки за укладеним між сторонами Договором проведені до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Таким чином, оскільки на день набрання чинності Законом № 1730-VIII відповідач не мав перед позивачем кредиторської заборгованості за поставлений природний газ за Договором № 160/16-БО(Т)-10 від 11.03.2016 року, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем безпідставно заявлено до стягнення з відповідача пеню, інфляційні втрати та 3% річних за несвоєчасну оплату отриманого природного газу.

При цьому, судова колегія акцентує увагу, що ч.3 ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» є нормою прямої дії, а, відтак, її застосування до споживачів не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов поряд з їх обов`язком щодо погашення заборгованості за спожитий природний газ у строк до набрання чинності цим Законом.

В свою чергу, виконання вказаної норми не залежить від факту включення підприємства-споживача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, оскільки в силу ч.1 ст.58 Конституції України зазначений Закон не має зворотної дії в часі, не поширюється на правовідносини з розрахунків за поставлений природний газ, які проведено до набрання ним чинності, а визначає порядок врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, що не була погашена боржниками станом на 30.11.2016 року.

Аналогічна правова позиція щодо застосування ч.3 ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» наведена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.01.2018 року у справі № 914/3131/15, від 29.01.2018 року у справі № 904/10745/16, від 07.02.2018 року у справі № 927/1152/16, від 22.02.2018 року у справі № 922/4355/14, від 28.02.2018 року у справі № 911/3914/14, від 15.03.2018 року у справі № 904/10736/16, від 22.03.2018 року у справі № 914/123/17, від 03.04.2018 року у справі № 904/11325/16, від 10.04.2018 року у справі № 916/3054/16, від 11.04.2018 року у справі № 910/17962/15, від 14.04.2018 року у справі № 904/11358/16, від 17.04.2018 року у справі № 54/298-07, від 20.04.2018 року у справі № 917/2581/15, від 24.04.2018 року у справі № 914/3158/16, від 26.04.2018 року у справі № 911/3945/16, від 02.05.2018 року у справах № 920/1060/16 і № 914/102/17, від 04.05.2018 року у справі № 922/1109/15, від 11.05.2018 року у справі № 15/5005/153/2012, від 15.05.2018 року у справі № 908/3126/16, від 23.05.2018 року у справі № 908/3125/16, від 30.05.2018 року у справах № 904/11214/16, № 904/10733/16 і 908/2055/17, від 06.06.2018 року у справі № 904/10292/17, від 14.06.2018 року у справі № 914/4134/15, від 25.07.2018 року у справах № 910/15874/13 і № 910/23017/17.

Враховуючи наведене, доводи ПАТ НАК «Нафтогаз України», відносно того, що відповідач не включений до відповідного реєстру, що є підставою для задоволення позовних вимог є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до ст.ст.74, 76 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до п.1 част.1 ст.275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що скаржник не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог та заперечень. Рішення господарського суду Житомирської області від 06.03.2019 року у справі № 906/60/19 ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

На підставі ст.129 ГПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст.269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Житомирської області від 06.03.2019р. у справі № 906/60/19 залишити без змін, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Справу № 906/60/19 повернути господарському суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "31" травня 2019 р.

Головуючий суддя Крейбух О.Г.

Суддя Юрчук М.І.

Суддя Миханюк М.В.