ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2019 р. Справа№ 910/23158/15

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Калатай Н.Ф.

Мартюк А.І.

секретар судового засідання: Цибульський Р.М.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 24.04.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Дельта Банк"

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 10.12.2018

у справі №910/23158/15 (суддя Усатенко І.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Дельта Банк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кавицький"

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору:1) Кавицька Оксана Миколаївна

треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: 2) Національний банк України

3) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про стягнення 21 405 002, 71 грн.

та за зустрічним

позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кавицький"

до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі

Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних

осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Дельта Банк"

треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору:

4) Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тверська Інесса Володимирівна;

5) Департамент культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

6) Департамент охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про визнання договору іпотеки недійсним

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.12.2018 у справі №910/23158/15 призначено повторну оціночно-будівельну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. Провадження по справі № 910/23158/15 зупинено до одержання результатів експертиз.

Місцевий господарський суд зазначив, що при проведенні експертизи повинна була застосовуватись "Методика грошової оцінки пам`яток", затверджена постановою Кабінету міністрів України від 26 вересня 2002 р. № 1447. Оскільки експертне дослідження було проведено без застосування Методики грошової оцінки пам`яток, керуючись приписами ст. 107 ГПК України, суд дійшов висновку щодо призначення по справі повторної судової експертизи.

Крім того, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про іпотеку" (в редакції чинній на дату винесення оскаржуваної ухвали) передбачено, що у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначається початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду, Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Дельта Банк" (надалі - скаржник, позивач за первісним позовом) звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Окрім того, в тексті апеляційної скарги позивач за первісним позовом просив суд поновити процесуальний строк для звернення з апеляційною скаргою, обґрунтовуючи тим, що зважаючи на велику кількість святкових днів та з відпусткою адвоката, який може підписати апеляційну скаргу, а також з відпусткою уповноваженої особи, яка як керівник, внесена до реєстру, як особа яка може підписати скаргу, була об`єктивна неможливість оформити скаргу у належний спосіб, відповідно унеможливило своєчасне звернення з апеляційною скаргою в законодавчо встановлений для цього строк.

Також, в тексті апеляційної скарги позивач за первісним позовом просив суд відстрочити сплату судових витрат.

Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням місцевим господарським судом норм процесуального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судова експертиза у справі вже була проведена, оцінка предмету іпотеки була проведена також разом з подачею позову, сам об`єкт, який підлягає оцінці хоч і є складовою частиною будинку, який віднесено до пам`яток культури, але за своєю суттю, використовується як приміщення торгівлі. Судовим експертом чітко і однозначно висловлено при проведенні оцінки позицію, що оцінка вартості нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Володимирська буд. 20/1 найбільш така яка відповідає ринковій вартості є вартістю з урахуванням його функціонального використання.

Скаржник вказує, що предмет позову було змінено, а позовні вимоги вказані з визначенням початкової вартості предмету у межах виконавчого провадження, призначення експертизи не може замінити у подальшому ще одне проведення дослідження вартості іпотеки. Закон України «Про Іпотеку» не вказує на те, що у рішенні суду початкова ціна реалізації має виражатися виключно у грошовій формі, оскільки позиція Великої Палати Верховного суду від 21.03.2018 у справі № 235/3619/15-ц чітко вказує на те, що у спорах про звернення стягнення на предмет іпотеки з відсилочною нормою на подальше проведення оцінки перед продажем такого майна, не є порушенням ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

Зокрема, скаржник зазначає, що строк ліквідації АТ «Дельта Банк» є обмеженим і очікувати поки будуть проведені всі повторні експертизи останній не має можливості.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.02.2019, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Дельта Банк" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Зубець Л.П. (суддя доповідач), судді Калатай Н.Ф., Мартюк А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.02.2019 в клопотанні скаржника про відстрочення сплати судового збору відмовлено, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Дельта Банк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.12.2018 у справі №910/23158/15 - залишено без руху, надавши останньому строк, зазначений в п. 3 резолютивної її частини для усунення недоліків.

14.03.2019 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги, відповідно до якої долучено докази сплати судового збору в розмірі 1 921, 00 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2019 поновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали, відкрито апеляційне провадження у справі №910/23158/15 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Дельта Банк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.12.2018, призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 17.04.2019. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційну скаргу

03.04.2019 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшли пояснення щодо апеляційної скарги, в яких Фонд зазначив, що судова експертиза у справі вже була проведена, при поданні позову також проводилася оцінка предмету іпотеки. Призначення повторної оціночно-будівельної експертизи є безпідставним, недоцільним та має наслідком порушення одного з основних принципів господарського судочинства - розумність строків розгляду справи.

08.04.2019 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Національного банку України (НБУ) надійшли пояснення щодо апеляційної скарги, в яких НБУ також звертає увагу на те, що судова експертиза у справі вже була проведена, оцінка предмету іпотеки була проведена також разом з подачею позову, однак судом призначено визначення вартості в третій раз, що унеможливлює вирішення справи у розумні строки, чим також порушено визначальні норми щодо ефективності судового захисту.

Крім того, НБУ в своїх поясненнях посилається на норми Закону України "Про виконавче провадження", в яких встановлено, що сторонни виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду.

17.04.2019 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Кавицький" (надалі - відповідач за первісним позовом, ТОВ "Кавицький") надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив суд визнати поважними причини пропуску та поновити строк на подання відзиву. Також відповідач за первісним позовом просив суд відмовити скаржнику в задоволенні апеляційної скарги, оскаржувану ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.12.2018 у справі №910/23158/15 залишити без змін.

В судовому засіданні 17.04.2019 представник відповідача за первісним позовом надав пояснення щодо клопотання про поновлення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Також, в судовому засіданні 17.04.2019 присутні представники учасників справи подали клопотання на підставі ч. 3 ст. 177 ГПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про продовження розгляду апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.04.2019 поновлено ТОВ "Кавицький" строк на подання відзиву на апеляційну скаргу, долучено даний відзив до матеріалів справи. Продовжено строк розгляду апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Дельта Банк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.12.2018 та оголошено перерву до 24.04.2019.

В судове засідання 24.04.2019 з`явилися представники сторін, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, які надали суду апеляційної інстанції пояснення по суті спору.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В судовому засіданні 24.04.2019 проголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, третьої особи-3, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваної ухвали норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що у 2015 році Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Дельта Банк" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кавицький", третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 про: звернення стягнення за іпотечним договором від 13.05.2010, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. за реєстровим №552, в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором № 601-Ф від 31.05.2006 в сумі 21 405 002,71 грн., з яких: 17 374 722,02 грн. сума заборгованості за кредитом, 2 532 901,25 грн. сума заборгованості за відсотками, 1 425 988,67 грн. пеня, 71 390,76 грн. 3% річних, шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" права власності на предмет іпотеки.

В процесі розгляду цієї справи до Господарського суду міста Києва надійшла зустрічна позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Кавицький" до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про визнання недійсним з моменту укладення Іпотечного договору від 13.05.2010, укладеного між ТОВ "Кавицький" та ПАТ "Сведбанк", правонаступником якого є ПАТ "Дельта Банк", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. зареєстрованим № 552, відповідно до якого ТОВ "Кавицький" передано в іпотеку нежитлові приміщення (в літ Б) - заклад торгівлі, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 20/1 та складаються з нежитлового приміщення №8, площею 80,8 м.кв., нежитлового приміщення № 10 площею 126,4 кв.м., вітрини, площею 4,0 кв.м., загальною площею 211,2 кв. м. та належить на праві власності ТОВ "Кавицький".

Розгляд справи в суді першої інстанції неодноразово відкладався, провадження у справі №910/23158/15 зупинялося. Окрім того, місцевим господарським судом ухвалою від 28.12.2015 було призначено у справі судову оціночно-будівельну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

У грудні 2017 року відповідачем за превісним позовом через канцелярію суду подано клопотання про призначення повторної судової експертизи.

В подальшому, у вересні 2018 року АТ "Дельта Банк" звернувся до суду із заявою про зміну предмету позову. У вказаній заяві позивач за первісним позовом проситв: змінити предмет, викладений у позовній заяві від 22.08.2015 № 182-882, а саме змінити п. 2 та п. З прохальної частини позовної заяви, а саме: абз. 7 п. 2 прохальної частини (останній абзац п. 2) позовної заяви який має такий зміст: "звернути стягнення за Іпотечним договором від 13.05.2010, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І. В. за реєстровим № 552, шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (, п/р 373910011 в АТ "Дельта Банк", МФО 380236) права власності на предмет іпотеки" виключити і замінити текстом такого змісту: звернути стягнення за Іпотечним договором від 13.05.2010, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І. В., зареєстрованого в реєстрі за № 552, предметом якого є нежилі приміщення (в літ. Б) - заклад торгівлі, що знаходяться за адресою: м. Київ, вулиця Володимирська, будинок № 20/1 (двадцять дріб один) та складаються з: нежилого приміщення № 8 (вісім) (підвал), площею 80,8 (вісімдесят цілих вісім десятих) кв. м., нежилого приміщення №10 (десять) (перший поверх), площею 126,4 (сто двадцять шість цілих чотири десятих) кв. м., вітрини, площею 4,0 (чотири цілих нуль десятих) кв. м.; загальною площею 211,2 (двісті дванадцять цілих дві десятих) кв. м. Зміст пункту 3 прохальної частини позовної заяви виключити повністю, і замінити текстом у такій редакції: " 3. Встановити спосіб звернення стягнення шляхом продажу майна на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження" та з дотриманням вимог Закону України "Про іпотеку" за початковою ціною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій."

Господарський суд міста Києва прийняв заяву позивача за первісним позовом про зміну предмету позову, спір розглядається у цій справі з урахуванням поданої позивачем за первісним позовом заяви про зміну предмету позову.

Під час розгляду справи, досліджуючи висновок експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи № 742/16-42 від 30.11.2016, заслухавши пояснення представників учасників справи щодо клопотання про призначення повторної судової експертизи, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення повторної судової експертизи.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд дійшов висновку про зупинення провадження у справі № 910/23158/15 та призначення повторної оціночно-будівельної експертизи.

Підставою для прийняття оскаржуваної ухвали стало те, що будинок прибудинковий, в якому проживали відомі українські архітектори Єрмаков Є. , Іваницький К. на вулиці Володимирська, 20/1 (провулок Рильський, 20/1) у місті Києві Наказом Міністерства культури і туризму України від 03.02.2010 №58/0/16-10 у редакції Наказу Міністерства культури та туризму України від 16.06.2011 №453/0/16-11 занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, як пам`ятку архітектури, містобудування, історії місцевого значення, охоронний № 573/1-Кв. В експертному висновку відсутні підстави неврахування під час оцінки "Методики грошової оцінки пам`яток", затвердженої постановою Кабінету міністрів України від 26 вересня 2002 р. №1447.

З огляду на викладене, оскільки предмет іпотеки по справі занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, як пам`ятку архітектури, містобудування, історії місцевого значення, охоронний № 573/1-Кв, а висновк експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи від 30.11.2016 №742/16-42 не містить врахування під час оцінки предмету іпотеки "Методики грошової оцінки пам`яток", затвердженої постановою Кабінету міністрів України від 26 вересня 2002 р. №1447, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 99 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) передбачено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Частинами 1, 2 ст. 98 ГПК України встановлено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Відповідно до ч. 2 ст. 107 ГПК України, за наявності сумнівів у правильності висновку експерта (необґрунтованість, суперечність з іншими матеріалами справи тощо) за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи суд може призначити повторну експертизу, доручивши її проведення іншим експертам.

Повторною визнається судова експертиза, у проведенні якої експерт досліджує ті ж самі об`єкти і вирішує ті ж самі питання, які досліджувалися і вирішувалися у первинній судовій експертизі. Нові об`єкти на дослідження повторної судової експертизи подаватися не можуть, так само як не можуть ставитися на її вирішення питання, які не розглядалися попередньою експертизою.

Повторна судова експертиза призначається з ініціативи суду або за клопотанням учасників процесу, якщо висновок експерта визнано необґрунтованим чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи, або коли він викликає сумнів у його правильності, або за наявності істотного порушення норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Повторну судову експертизу може бути призначено також, якщо є розходження у висновках кількох експертів і їх неможливо усунути шляхом одержання додаткових пояснень експертів у судовому засіданні. Повторну судову експертизу слід доручати іншому експерту (експертам) (аналогічна позиція викладена п.15.2 Постанови №4 від 23.03.2012 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики призначення судової експертизи").

З матеріалів справи вбачається, що будинок прибудинковий, в якому проживали відомі українські архітектори Єрмаков Є. , Іваницький К. на вулиці Володимирська, 20/1 (провулок Рильський, 20/1) у місті Києві Наказом Міністерства культури і туризму України від 03.02.2010 № 58/0/16-10 у редакції Наказу Міністерства культури та туризму України від 16.06.2011 № 453/0/16-11 занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, як пам`ятку архітектури, містобудування, історії місцевого значення, охоронний № 573/1-Кв. Охоронний договір між власником приміщень ТОВ "Кавицький" та органом охорони культурної спадщини не укладався. Передача в іпотеку згадуваного об`єкта культурної спадщини відбулась без необхідного на те дозволу органу охорони культурної спадщини.

Місцевим господарським судом встановлено та перевірено судом апеляційної інстанції, що згідно іпотечного договору від 13.05.2010 в іпотеку передано нежилі приміщення (в літері Б) заклад торгівлі, що знаходиться за адресою: м. Київ, вулиця Володимирська, будинок № 20 /1 та складається з: нежитлового приміщення №8, підвал площею 80,8 кв. м; нежитлового приміщення №10 перший поверх, площею 126,4 кв. м; вітрини площею 4,0 кв. м, загальною площею 211,2 кв.м. Тобто в самому договорі зазначено, що об`єкт іпотеки знаходиться в літері Б за адресою м. Київ, вулиця Володимирська, в будинку №20/1. Отже приміщення в літері Б є складовою частиною об`єкта, що знаходиться за адресою: м . Київ, вулиця Володимирська, будинок №20/1, а не окремою адресою. Також згідно технічної документації предмет іпотеки був в літері Б квартирою №792 по вул. Володимирській, 20/1 , переведеною в подальшому в нежитловий фонд. Також слід звернути увагу, що згідно Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна нерухоме майно за адресою м. Київ, вул. Володимирська, 20/1 без зазначення літери в реєстрах не відображається, тобто зареєстрованим є майно, що знаходиться в літерах "А" та "Б" за адресою: м. Київ, вулиця Володимирська, будинок №20/1, з чого вбачається, адреса: м. Київ, вулиця Володимирська, будинок №20/1 присвоєна об`єктам під літерами "А" та "Б" і вони, згідно Наказу Міністерства культури і туризму України від 03.02.2010 №58/0/16-10 у редакції Наказу Міністерства культури та туризму України від 16.06.2011 №453/0/16-11 є об`єктами охорони культурної спадщини.

Як зазначалось вище, в експертному висновку відсутні підстави неврахування під час оцінки предмету іпотеки "Методики грошової оцінки пам`яток", затвердженої постановою Кабінету міністрів України від 26 вересня 2002 р. №1447.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про охорону культурної спадщини", кожна пам`ятка має майнову цінність, що обчислюється у грошовій одиниці України. Пам`ятки підлягають грошовій оцінці за нормативами і методиками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5 "Про затвердження Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень", під час проведення експертиз (експертних досліджень) з метою виконання певного експертного завдання експертами застосовуються відповідні методи дослідження, методики проведення судових експертиз, а також нормативно-правові акти та нормативні документи (міжнародні, національні та галузеві стандарти, технічні умови, правила, норми, положення, інструкції, рекомендації, переліки, настановчі документи Держспоживстандарту України), а також чинні республіканські стандарти колишньої УРСР та державні класифікатори, галузеві стандарти та технічні умови колишнього СРСР, науково-технічна, довідкова література, програмні продукти тощо.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що при проведенні експертизи повинна була застосовуватись "Методика грошової оцінки пам`яток", затверджена постановою Кабінету міністрів України від 26 вересня 2002 № 1447.

Пунктом 1 "Методики грошової оцінки пам`яток", затвердженої постановою Кабінету міністрів України від 26 вересня 2002 № 1447 (надалі - Методика) передбачено, що ця Методика визначає процедури проведення грошової оцінки пам`яток археології, історії, монументального мистецтва, архітектури та містобудування, садово-паркового мистецтва, ландшафтних пам`яток національного та місцевого значення, занесених до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Відповідно пункту 5 Методики її вимоги є обов`язковими для всіх суб`єктів оціночної діяльності під час проведення грошової оцінки пам`яток.

Враховуючи те, що предмет іпотеки є частиною пам`ятки, використання Методики оцінки при визначення ринкової вартості предмету іпотеки є обов`язковим.

В той же час, з суті висновку експерта вбачається, що при проведенні експертизи не застосовувалась Методика грошової оцінки пам`яток, затверджена постановою Кабінету Міністрів України № 447 від 26.09.2002.

Також, згідно пункту 19 Методики під час проведення грошової оцінки пам`ятки слід враховувати такі критерії: дата створення пам`ятки; категорія, до якої належить пам`ятка; стильова характеристика пам`ятки; особливості архітектурного рішення; раритетність пам`ятки; схоронність (автентичність) та технічний стан головних конструктивних елементів; умови охоронного договору.

З висновку експерта вбачається, що під час проведення грошової оцінки пам`ятки ним не були враховані вказані вище критерії. Також, експертом не наведені підстави не врахування під час проведення оцінки нежилих приміщень (предмету іпотеки) статусу цього об`єкту - як об"єкту охорони культурної спадщини, та підстав незастосування "Методики грошової оцінки пам`яток", затверджена постановою Кабінету міністрів України від 26 вересня 2002 № 1447.

Місцевим господарським судом зазначено, що при використанні експертом порівняльного та дохідного методичних підходів, відповідно до Методики, при розрахунку ринкової вартості об`єкта оцінки, слід звернути увагу експерта при проведенні повторної експертизи на необхідність здійснення порівняння предмета іпотеки з такими об`єктами, які також відносяться до об`єктів культурної спадщини, а також можливість збільшення/зменшення доходів, що обумовлено культурною цінністю, місцем розташування, обмежувальними умовами встановлених режимів використання пам`ятки та інші фактори, з чим також погоджується суд апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 49 Методики особливістю застосування методів порівняльного підходу до оцінки пам`яток є те, що до сукупності елементів порівняння включаються показники, які характеризують культурну цінність об`єктів порівняння, рівень їх схоронності (автентичності) та обмежувальні умови охоронних договорів стосовно режимів використання пам`ятки.

Отже, колегія суддів вважає, що існують правові підстави для призначення повторної судової експертизи, оскільки експертне дослідження було проведено без застосування Методики грошової оцінки пам`яток. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо призначення по справі повторної судової експертизи.

Щодо посилання скаржника на позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21.03.2018 у справі №235/3619/15-ц, колегія суддів зазначає наступне.

Досліджуючи Постанову Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 року у справі № 235/3619/15-ц (том 4, аркуші справи 74-75), колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що Верховний Суд у своїй постанові вказує, що положеннями частини першої ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Судом було вказано, що виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можна зробити висновок, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Разом з тим, відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася.

Тобто, Велика Палата Верховного Суду не приходила до висновку про відсутність обов`язку суду зазначати початкову вартість предмета іпотеки для його подальшої реалізації, а лише вказала, що виключно не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової вартості ціни предмета іпотеки не є безумовною підставою для скасування судового рішення. Проте це не виключає, що в сукупності з іншими обставинами справи, таке порушення може розцінюватись як суттєве та призвести до направлення справи на новий розгляд до суду, який допустив вказану помилку.

Суд же першої інстанції, при вирішенні питання щодо необхідності зазначення в своєму рішенні початкової вартості предмету іпотеки, з урахуванням принципів повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи не може проігнорувати положення ст. 39 Закону України «Про іпотеку» тільки з тієї підстави, що така помилка в подальшому може визнатись несуттєвою та не призвести до скасування рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України "Про іпотеку", в редакції яка діяла на дату прийняття ухвали судом першої інстанції, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Крім того, слід зазначити, що 04.11.2018 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування" та зазначеним Законом після ч. 1 ст. 39 Закону України "Про іпотеку" доповнено новою частиною, в якій відсутня вимога про зазначення у рішенні суду ціни предмета іпотеки, однак дані зміни відповідно до п. 1 розділу ІІ зазначеного Закону набрали чинності з 04.02.2019, а оскаржувана ухвала Господарського суду міста Києва про призначення повторної оціночно-будівельної експертизи у цій справі прийнята 10.12.2018.

Отже, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що визначення вартості предмету іпотеки не є обов`язковим для суду, оскільки процес її визначення встановлено Законом України "Про виконавче провадження", адже зазначені доводи скаржника суперечать приписам ч. 1 ст. 39 Закону України "Про іпотеку", що діяла на час прийняття ухвали про призначення повторної судової експертизи. Посилання скаржника на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 21.03.2018 у справі №235/3619/15-ц, є хибними, оскільки в зазначеній справі йдеться про те, що саме лише не визначення судом початкової вартості предмету іпотеки не може бути підставою для скасування вже прийнятого вірного по суті судового рішення, а не про те, що суди на стадії розгляду спору можуть відступати від положень чинного Закону України "Про іпотеку".

Щодо доводів скаржника стосовно зміни предмету позову, колегія суддів зазначає, що факт зміни предмету зустрічного позову у справі №910/23158/15 вплинув виключно на законність обраного позивачем способу захисту, проте жодним чином не стосується вирішення питання про необхідність призначення у справі експертизи щодо визначення вартості предмету іпотеки.

Також, судова колегія відхиляє доводи скаржника щодо порушення господарським судом права позивача на розгляд справи впродовж розумного строку та те, що закінчується строк ліквідації скаржника, адже останнім не обгрунтовано, яким чином судом першої інстанції було порушено норми чинного законодавства з цього приводу.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Папазова та інші проти України" (заяви №№ 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07) від 15.03.2012 (пункт 29) суд повторює, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника.

Згідно зі ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтями 76, 77 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставин, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Твердження скаржника щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що ухвала Господарського суду міста Києва від 10.12.2018 у справі №910/23158/15 прийнята з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала має бути залишена без змін, а апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Дельта Банк" - без задоволення.

Судові витрати за перегляд справи у суді апеляційної інстанції, у зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 255, 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Дельта Банк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.12.2018 у справі №910/23158/15 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.12.2018 у справі №910/23158/15 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Дельта Банк".

4. Матеріали справи №910/23158/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено та підписано - 28.05.2019.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді Н.Ф. Калатай

А.І. Мартюк