ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/725/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Разюк Г.П.,

суддів: Принцевської Н.М., Ярош А.І.

при секретарі судового засідання Полінецькій В.С.

за участю представників учасників справи:

від прокуратури - Шивцової С.А. за посвідченням № 047927, дата видачі : 13.09.2017,

від ТОВ «Куяльник» - Писаренка Д.М. -директора паспорт серія НОМЕР_1 ,

/решта учасників справі повідомлена про час та місце розгляду апеляційної скарги належним чином (див.- рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень від 13.05.2019 та реєстр на відправку рекомендованої пошти за 13.05.2019. та відстеження її пересилання з сайту "Укрпошти"), але в судове засідання не з`явились/

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника прокурора Одеської області

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 12.04.2019, проголошену об 11:20:39 суддею Петровим В.С у м. Одесі, повний текст якої складено 16.04.2019,

про закриття провадження

у справі №916/725/19

за позовом Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Міністерства юстиції України

до відповідачів:

1. Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації»,

2. Державного реєстратора Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Алєксєєвої Юлії Сергіївни,

3. Товариства з обмеженою відповідальністю «Куяльник»

про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності, скасування запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В :

В березні 2018 року Заступник прокурора Одеської області звернувся до Господарського суду Одеської області із позовом в інтересах держави в особі Міністерства юстиції України до Комунального підприємства (далі - КП) Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації», Державного реєстратора КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Алєксєєвої Юлії Сергіївни та Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Куяльник» про:

-визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Алєксєєвої Ю.С. за індексним номером 44872117 від 27.12.2018, на підставі якого за ТОВ «Куяльник» зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 62,7648 га, кадастровий номер земельної ділянки :01:001:0479, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

-скасування запису в реєстрі прав власності на нерухоме майно № 29705881 щодо реєстрації за ТОВ «Куяльник» права власності на земельну ділянку площею 62,7648 га, кадастровий номер земельної ділянки :01:001:0479, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, реєстраційний номер майна 216.

Позов обґрунтований порушенням з боку державного реєстратора під час прийняття рішення про державну реєстрацію права власності № 44872117 від 27.12.2018 вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майна та їх обтяжень» та п.п. 49, 81-2 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015. З вказаних підстав прокурор вважає, що рішення держреєстратора та запис про реєстрацію права власності № 29705881 мають бути скасовані.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.04.2019 провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України, оскільки спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства та роз`яснено заступнику прокурора Одеської області, що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, Заступник прокурора Одеської області звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, справу направити для продовження розгляду до Господарського суду Одеської області та у разі задоволення апеляційної скарги стягнути з відповідача на користь прокуратури Одеської області сплачений за подачу апеляції судовий збір.

Заступник прокурора Одеської області вважає оскаржувану ухвалу господарського суду необґрунтованою, ухваленою з неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме: ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України, та з порушенням норм процесуального права, а саме: ст. ст. 4, 5, п. 13 ч. 1 ст. 20 ГПК України.

Скаржник зазначає, що у позовній заяві оскаржується рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності юридичної особи на земельну ділянку, набуте з порушенням порядку, визначеного Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що свідчить про приватноправовий характер спору.

На думку апелянта, у позові наявна вимога щодо скасування права власності ТОВ «Куяльник», а отже наявний спір про право, оскільки фактично оскаржується право набуте відповідачем 3, то справа підсудна суду господарської юрисдикції.

Крім цього, скаржник вважає, що спір про скасування запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим, а тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за такими позовами має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано, а тому участь у справі КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» та державного реєстратора КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Алексєєвої Ю.С., якими прийнято оскаржувані рішення, за якими набуто право власності ТОВ «Куяльник» в якості співвідповідачів у спорі, не змінює його цивільно-правового характеру.

Щодо правової позиції з цього приводу скаржник посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16 та постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 915/1377/17.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Куяльник» зазначає, що, по-перше, скаржник пославшись на порушення судом ст.16 ЦК України та ст.20 ГК України не визначив в чому саме полягає неправильне застосування цих норм і яким чином воно вплинуло на прийняття оскаржуваної ухвали. По-друге, посилання скаржника на правові позиції Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16 та від 04.12.2018 у справі № 915/1377/17 є безпідставними, оскільки в зазначених справах розглядались спори про захист права власності та оренди позивачів на земельні ділянки, які не є аналогічними або подібними до спору за даним позовом. Міністерству ж юстиції України безпосередньо не належить жодне майнове право щодо об`єкту реєстрації, тому розгляд такого спору не стосується його прав, як суб`єкту цивільно-правових відносин, і тому його розгляд господарським судом порушить приписи ст.ст.4 та 20 ГПК України, оскільки правом на звернення до суду наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи законних інтересів. А в разі відсутності між сторонами спору про право власності такий спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства і відповідна правова позиція викладалась Верховним Судом в постановах від 2.10.2018 у справі 911/488/18 та від 26.06.2018 у справі 902/517/17.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись з позовною заявою до КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації», Державного реєстратора КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Алєксєєвої Ю. С. та ТОВ «Куяльник» про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності, скасування запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, заступник прокурора Одеської області обґрунтував позовні вимоги наступним.

28.12.2018 державним реєстратором КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Алєксєєвою Ю.С. на підставі рішення про державну реєстрацію прав за індексним номером 44872117 від 27.12.2018 за ТОВ «Куяльник» зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 62,7648 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (кадастровий номер земельної ділянки № :01:001:0479).

Прокурор зазначає, що на підставі рішення Чапаєвської сільської ради № 9 від 01.06.1995 Чапаєвською сільською радою народних депутатів Великомихайлівського району Одеської області 01.03.1996 був виданий колективному сільськогосподарському підприємству /далі-КСП/ «Заповіт Леніна» державний акт на право колективної власності на землю серії ОД08-019 , який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 19. Відповідно до акту у колективну власність КСП «Заповіт Леніна» передано 5504,5 га земель. Проте, на думку прокурора, зазначений державний акт на право колективної власності на землю не є документом, що посвідчує право приватної власності ТОВ «Куяльник» на земельну ділянку, оскільки право колективної власності відмінне від права приватної власності і державний акт на право колективної власності на землю був виданий зовсім іншій юридичній особі, а саме КСП «Заповіт Леніна».

Отже, як стверджує прокурор, ані Земельним Кодексом України, ані будь-яким іншим нормативно-правовим актом, чинним на час проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку за ТОВ «Куяльник», не передбачена безоплатна передача у власність юридичним особам земель із земель державної чи комунальної власності, зокрема і для сільськогосподарського використання. Набуття земель для вказаних цілей юридичними особами приватного права можливо лише на умовах оренди або викупу земельних ділянок (але у той же час викуп не застосовується до земель сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності).

Також, рішення про передачу цієї земельної ділянки ТОВ «Куяльник» органами державної влади та органами місцевого самоврядування не приймались.

Крім цього, 29.02.2000 право колективної власності КСП «Заповіт Леніна» було припинено рішенням Чапаєвської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області № 35/ХХШ та відповідно до Схеми поділу земель колективної власності на земельні частка (паї), землі КСП «Заповіт Леніна» було розпайовано між його членами, що свідчить про те, що вказані землі не переходили у власність до будь-яких інших юридичних осіб.

Разом з тим прокурор вказує, що ТОВ «Куяльник» не є підприємством колективної власності у розумінні ст. 93 ГК України, а відтак не могло бути власником земельної ділянки на підставі державного акту на право колективної власності на землю, серії ОД 08-019 , виданого 01.03.1996 Чапаєвською сільською радою народних депутатів Великомихайлівського району Одеської області КСП «Заповіт Леніна».

Отже, реєстратором проведено державну реєстрацію прав на нерухоме майно без наявності усіх необхідних документів.

Враховуючи, що державним реєстратором рішення про реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0479, площею 62,7648 га за ТОВ «Куяльник» прийнято на підставі документів, з яких не вбачаються підстави виникнення права власності, а саме з порушенням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майни та їх обтяжень» та п.п. 49, 81-2 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015, у зв`язку з цим, рішення про державну реєстрацію права власності № 44872117 від 27.12.2018 та запис про реєстрацію права власності № 29705881, на думку прокурора, мають бути скасовані.

Як вже зазначалось, господарський суд першої інстанції закрив провадження у даній справі дійшовши висновку, що спір у даній справі підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляну на наступне.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Акти, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, установлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до статті 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Конституційний Суд України у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 надав конституційне тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України. Так, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Конституційний Суд України зазначив, що Кодекс адміністративного судочинства /далі-КАС/ регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Крім того, Конституційний Суд України в Рішенні № 6-зп від 25 листопада 1997 року сформулював правову позицію, за якою удосконалення законодавства в контексті статті 55 Конституції України має бути поступовою тенденцією, спрямованою на розширення судового захисту прав і свобод людини, зокрема судового контролю за правомірністю й обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень (пункт 2 мотивувальної частини). Ця правова позиція кореспондується з положеннями статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року щодо ефективного засобу юридичного захисту від порушень, вчинених особами, які здійснюють свої офіційні повноваження.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, КАС регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів. Не поширюють свою дію ці положення на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних форм захисту від стверджуваних порушень прав чи інтересів.

При розмежуванні юрисдикційних форм захисту порушеного права основним критерієм є характер (юридичний зміст) спірних відносин.

Так, предметом позовних вимог у даній справі є визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора КП Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» Алєксєєвої Ю.С. за індексним номером 44872117 від 27.12.2018 та скасування запису в реєстрі прав власності на нерухоме майно № 29705881.

Отже, предметом доказування в цій справі є обставини, що підтверджують законність чи незаконність прийнятих відповідачами 1 та 2 рішень, які за своєю юридичною природою є рішеннями суб`єкта владних повноважень та мають прийматися в порядку, на підставі та у спосіб, визначені законом.

Дослідженню в цій справі підлягають владні, управлінські рішення перших двох відповідачів щодо державної реєстрації речових прав, прийняті/вчинені відповідачами як суб`єктами владних повноважень.

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV).

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Реєстру.

Згідно з ч.1 ст. 11 Закону № 1952-IV державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Таким чином, державний реєстратор є суб`єктом владних повноважень, а правовідносини, які виникають між ним та заявником прав чи їх обтяжень - публічно-правовими. Захист прав та інтересів відповідного заявника від порушень з боку цього суб`єкта владних повноважень, якщо ці порушення полягають, наприклад, у перевищенні повноважень, недотриманні строків, процедури, умов та інших визначених законом особливостей вчинення реєстраційних дій, є завданням адміністративного судочинства та має відбуватися у відповідному порядку.

Дійсно, вимоги щодо реєстрації майна, інших реєстраційних дій можуть розглядатися судами в порядку цивільного чи господарського судочинства (залежно від суб`єктного складу), якщо такі вимоги є похідними (задоволення яких залежить від задоволення іншої - основної позовної вимоги) від спору щодо такого майна або майнових прав у зв`язку з оскарженням заінтересованою особою не самої реєстраційної дії (рішення), а підстави її проведення.

Вимога про оскарження реєстраційної дії може бути похідною вимогою, якщо вона заявлена разом із основною вимогою, наприклад такою, як вимога про визнання права власності, правочину недійним чи витребування майна із чужого незаконного володіння.

Проте, позивач обґрунтовує незаконність відповідної реєстраційної дії саме порушенням з боку державного реєстратора під час її здійснення, то така вимога не є похідною від будь-якої іншої вимоги, а є основною вимогою і має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, спір у цій справі не має ознак приватноправового та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Діяльність з державної реєстрації речових прав має організуючий, виконавчо-розпорядчий, підзаконний характер, здійснюється державним органом або суб`єктом з делегованими державою повноваженнями, тому має всі ознаки діяльності з державного управління. Суб`єкт такої діяльності здійснює від імені і за дорученням держави функції з контролю у сфері державної реєстрації (зокрема перевіряє подані документи), приймає обов`язкові для заявника управлінські рішення, тому має всі ознаки суб`єкта владних повноважень. Такі управлінські відносини за участю суб`єкта владних повноважень, що врегульовані нормами саме адміністративного законодавства, є адміністративними правовідносинами.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що обсяг та зміст конкретних обставин цієї справи та їх нормативне регулювання дають підстави вважати, що незгода з рішенням відповідачів 1 та 2 у зв`язку з недотриманням ним вимог законодавства, яке визначає підстави та порядок проведення реєстраційних дій, спричиняє публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням владних управлінських функцій, що підпадає під юрисдикцію адміністративних судів.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Спір у цій справі стосується виключно проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку та не є спором про право. Такі вимоги підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства, оскільки спір виник унаслідок виконання відповідачами 1 та 2 владних управлінських функцій та має публічно-правовий характер.

Судова колегія не приймає до уваги посилання скаржника на позиції сформовані Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 04.09.2018 у справі №823/2042/16 та від 04.12.2018 у справі 915/1377/17, оскільки спірні правовідносини, що були предметом дослідження в них не є тотожними, крім того, у вищевказаних постановах суд касаційної інстанції не дійшов до єдиного висновку в порядку якого судочинства належить розглядати справи щодо реєстраційних дій, адже кожна з постанов містить окремі думки.

Інші, наведені скаржником у апеляційній скарзі доводи, не спростовують висновків місцевого господарського суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування ухвали.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду вважає, що оскаржувана ухвала Господарського суду Одеської області від 12.04.2019 у справі №916/725/19 є законною, обґрунтованою та такою, що прийнята з додержання норм матеріального та процесуального права та приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір, сплачений при подачі апеляційної скарги не відшкодовується.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 280-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів:

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 12.04.2019 залишити без змін, а апеляційну скаргу Заступника прокурора Одеської області - без задоволення.

Відповідно до ст.284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у двадцяти денний строк, який обчислюється у відповідності до ст.288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 31.05.2019 об 11.40.

Головуючий суддя Разюк Г.П.

Суддя Принцевська Н.М.

Суддя Ярош А.І.