ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2019 року м.Дніпро Справа № 904/2386/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Білецької Л.М., Чередка А.Є.,

при cекретарі судового засідання: Ревковій Г.О.

представники сторін:

від третьої особи: Булгаков С.В., довіреність № 18-0014/47735 від 04.09.2018 р., представник;

від відповідача-1: Василевський О.А., довіреність № 39 від 06.03.2019 р., адвокат;

інші представники сторін у судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Товкачівський гірничо-збагачувальний комбінат" на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 28.03.2019 року у справі № 904/2386/18 (суддя Красота О.І.)

за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору Приватного акціонерного товариства "Товкачівський гірничо-збагачувальний комбінат", смт.Першотравневе

до відповідача-1 Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК", м.Київ

відповідача-2 Акціонерного товариства Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат", м.Марганець

Третя особа Національний банк України, м.Київ

про визнання заставодержателем за Договором застави №36 від 25.03.2015року,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 28.03.2019 року повернуто Приватному акціонерному товариству «Товкачівський гірничо-збагачувальний комбінат» позовну заяву з доданими до неї документами.

Ухвала мотивована тим, що вимогою за первісним позовом є звернення стягнення на предмет застави за договором №36 від 25.03.2015 року з метою погашення заборгованості за кредитним договором №19 від 24.10.2008 року, укладеним між Національним банком України (кредитор) та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Приватбанк».

Поданий Приватним акціонерним товариством «Товкачівський гірничо-збагачувальний комбінат» позов до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про визнання Приватного акціонерного товариства «Товкачівський гірничо-збагачувальний комбінат» заставодержателем за Договором застави №36 від 24.03.2015 року, укладеним між Національним банком України та ПАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» в частині виконання Приватним акціонерним товариством «Товкачівський гірничо-збагачувальний комбінат» зобов`язання на суму 8 146 840 грн. в рахунок забезпечених цим Договором застави вимог Кредитного договору №19 від 24.10.2008 року, обґрунтований положеннями іншого договору договору застави №32 від 25.03.2015 року, укладеного між Національним банком України та Приватним акціонерним товариством «Товкачівський гірничо-збагачувальний комбінат».

За встановлених обставин суд вважав, що за поданим позовом вимога є немайновою, тому два позови не є взаємопов`язаними, оскільки первісні та зустрічні вимоги ґрунтуються на різних правових підставах, стосуються різних договорів застав.

Тому, відповідно до положень ч. 6 ст.180 ГПК України позовна заява, подана третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги, підлягає поверненню.

Не погодившись з ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 28.03.2019 року, Приватне акціонерне товариство «Товкачівський гірничо-збагачувальний комбінат» оскаржило її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки суд послався на положення ст. 180 ГПК України, яка регламентує порядок прийняття зустрічного позову відповідача та не застосував ч.1 ст. 49 ГПК України.

Просить скасувати оскаржувану ухвалу, прийняти позов третьої особи для об`єднання в одне провадження з первісним позовом.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Національного банку України вважає оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою, апеляційну скаргу безпідставною. Посилається на те, що апелянт не зазначив, в чому полягає незаконність оскаржуваної ним ухвали.

Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» вважає ухвалу суду першої інстанції вмотивованою, постановленою з додержанням норм матеріального та процесуального права. Просить залишити її без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

В судове засідання представники скаржника та Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, якщо його належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч.1 ст. 202 ГПК України).

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення осіб, що з`явилися, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що Приватне акціонерне товариство «Товкачівський гірничо-збагачувальний комбінат» є третьою особою без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача у справі за позовом Національного банку України до ПАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до ч.5 ст.50 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог, мають процесуальні права та обов`язки, встановлені статтею 42 цього Кодексу.

Статтею 49 ГПК України встановлено, що треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін. Про прийняття позовної заяви та вступ третьої особи у справу суд постановляє ухвалу. Треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, користуються усіма правами і несуть усі обов`язки позивача. Після вступу в справу третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, справа за клопотанням учасника справи розглядається спочатку. До позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, в якій відкрито провадження, застосовуються положення статті 180 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 180 ГПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

В свою чергу, частиною 2 ст. 180 ГПК України визначено, що зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову (ч. 2 ст. 180 ГПК України).

Отже, у процесі розгляду господарським судом спору між позивачем і відповідачем, третя особа з метою захисту свого права може заявити самостійні вимоги щодо предмета спору, якщо вважає, що саме їх належить право на предмет спору чи його частину.

Первісний позов обґрунтовано тим, що 24.10.2008 року між Національним банком України (кредитор) та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» (позичальник), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», укладено кредитний договір № 19, відповідно по п. 1.2 якого у рахунок відкритої кредитної лінії кредитор надає позичальнику кредит на суму 3 410 000 000,00 грн. на строк до 23.10.2009 року зі сплатою 15% річних. Надалі до кредитного договору вносилися зміни та доповнення.

25.03.2009 року між Національним банком України (заставодавець) та Публічним акціонерним товариством «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» (заставодавець), укладено договір застави № 36, предметом якого є забезпечення вимог заставодавця, що випливають з кредитного договору №19 від 24.10.2008 року, зі змінами та доповненнями.

Враховуючи неналежне виконання ПАТ КБ «Приватбанк» умов кредитного договору № 19 від 24.10.2008 року в частині повного та своєчасного повернення кредиту, позивач просив в рахунок часткового погашення заборгованості в загальній сумі 2 464 245 586,02грн., звернути стягнення на предмет застави за договором застави № 36 від 25.03.2015 року.

Третя особа у даній справі заявлений нею позов обґрунтовує тим, що ПАТ «Товкачівський ГЗК» відповідно до договору застави № 32 від 24.03.2015 року, укладеного із Національним банком України, виступило майновим поручителем щодо належного виконання з боку ПАТ КБ «Приватбанк» зобов`язань за Кредитним договором № 19 від 24.10.2008 року, за яким ПАТ КБ «Приватбанк» отримав стабілізаційний кредит від НБУ та мав обов`язок щодо його повернення. ПАТ «ТовГЗК» просить суд визнати його заставодержателем за Договором застави №36 від 25.03.2015 року.

Отже, суд першої інстанції вірно встановив, що вимогою за первісним позовом є звернення стягнення на предмет застави згідно договору застави № 36 від 25.03.2015 року з метою погашення заборгованості за Кредитним договором, а за позовними вимогами третьої особи предметом спору є зміна заставодержателя за Договором застави № 32 від 24.03.2015 року, тобто немайнова вимога.

Таким чином, позов третьої особи ПАТ «Товкачівський ГЗК» не є зустрічним позовом третьої особи, який заявлено належним чином та належною особою згідно статті 49 ГПК України.

Крім того, дослідження змісту первісного позову та позовної заяви третьої особи свідчить, що позови не є взаємопов`язаними між собою, оскільки первісні та зустрічні позовні вимоги ґрунтуються на різних правових підставах, а саме: первісний позов стосується Договору застави № 36 від 25.03.2015 року, а позовні вимоги за позовом третьої особи стосуються Договору застави № 32 від 24.03.2015 року.

Відповідно до ч. 6 ст. 180 ГПК України позовна заява третьої особи, що заявляє самостійні вимоги, подана з порушенням вимог частини другої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику.

Приватне акціонерне товариство «Товкачівський гірничо-збагачувальний комбінат» не позбавлене права звернутись до суду з окремим позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» та Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат».

В апеляційній скарзі апелянт не спростував висновки оскаржуваної ухвали, які зазначені вище. В скарзі відсутні посилання на обставини, які б слугували підставою для задоволення вимог апелянта.

Отже, на думку колегії суддів, апеляційна скарга не доведена і підстави для її задоволення відсутні.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті скаржником судового збору за розгляд апеляційної скарги у сумі 1921,00 грн. слід покласти на Приватне акціонерне товариство «Товкачівський гірничо-збагачувальний комбінат»

Керуючись ст. ст. 255, 269, 270, 271, 275, 276, 284, 287 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Товкачівський гірничо-збагачувальний комбінат» на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 28.03.2019 року у справі №904/2386/18 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 28.03.2019 року у справі № 904/2386/18 залишити без змін.

Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги у сумі 1 921,00 грн., покласти на Приватне акціонерне товариство «Товкачівський гірничо-збагачувальний комбінат».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у двадцятиденний термін з дня підписання повного тексту постанови.

Підписано в повному обсязі 30.05.2019 року.

Головуючий суддя: Т.А.Верхогляд

Суддя: Л.М.Білецька

Суддя: А.Є.Чередко