ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2019 р. м. Київ Справа № 911/442/19

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ ЛОГІСТИК СІСТЕМ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУЗОВИКТРАНС-СЕРВІС»

прo стягнення 43 404,00 грн.

Суддя А.Ю. Кошик

При секретарі судового засідання: Фроль В.В.

За участю представників:

позивача: Трофимов С.О.

відповідача: не з`явився

Обставини справи:

Господарським судом Київської області розглядається справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ ЛОГІСТИК СІСТЕМ» (надалі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУЗОВИКТРАНС-СЕРВІС» (надалі - відповідач) прo стягнення 43 404,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 27.02.2019 року відкрито провадження у справі № 911/442/19 за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 19.03.2019 року.

У судовому засіданні 19.03.2019 року представник позивача позовні вимоги підтримав. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання 19.03.2019 року не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Розгляд справи відкладався до 16.04.2019 року.

В судовому засіданні 16.04.2019 року оголошувалась перерва в розгляді справи до 23.04.2019 року.

В судовому засіданні 23.04.2019 року представник позивача позовні вимоги підтримав. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду спору в судове засідання 23.04.2019 року не з`явився.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

У зв`язку з чим, в судовому засіданні 23.04.2019 року судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих сторонами доказів, у нарадчій кімнаті, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин, 26.12.2018 року Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ ЛОГІСТИК СІСТЕМ» (позивач, Експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГРУЗОВИКТРАНС-СЕРВІС» (відповідач, Перевізник) було укладено Договір-угоду № 0058/18 на перевезення вантажів автомобільним транспортом по Україні (надалі за текстом - Договір).

Згідно з п. 1.1. Договору Експедитор діє від імені і за рахунок коштів третьої сторони - Замовника, залучає Перевізника для доставки вантажів автомобілями в міських, міжміських сполученнях.

Відповідно до п. 2.1. Договору Експедитор надає Перевізникові факсом, електронною поштою або іншими видами зв`язку транспортне замовлення на перевезення вантажу (надалі за тестом - Замовлення), завірене підписами уповноважених осіб Експедитора.

Згідно з п. 3.1. Договору Перевізник зобов`язаний після ухвалення Замовлення до виконання, підписати його, завірити печаткою (за наявності такої) і доставити вантаж за адресою, вказаною в Замовленні і товарно-транспортній накладній (надалі за текстом - ТТН), здати вантаж вантажоодержувачу, отримати на товаросупровідних документах відповідні відмітки, підтвердити отримання вантажу вантажоодержувачем, зазначеним у Замовленні.

На виконання умов Договору 26.10.2018 року Експедитор надав Перевізникові Транспортне замовлення № 00567.10.18 на перевезення вантажів автомобільним транспортом (надалі за текстом - Замовлення), яке було ухвалено Перевізником до виконання.

Згідно з п. 1.4. Договору всі істотні умови перевезення обговорюються в Замовленні і є невід`ємною частиною даного Договору.

Відповідно до п. 6.1. Договору Експедитор здійснює оплату послуг Перевізника протягом 20 (двадцяти) календарних днів з дати отримання від Перевізника всіх необхідних документів, зазначених в п. 3.14. цього Договору, якщо інші умови оплати не обумовлені в Замовленні.

Відповідно до підписаного Сторонами Замовлення загальна вартість перевезення становить 53 000 грн. (з ПДВ) за безготівковим розрахунком; умови оплати: 50% відсотків передоплати до моменту виїзду, інші 50 % - до моменту вивантаження автомобіля.

На виконання умов Договору та Замовлення 26.10.2018 року позивачем здійснено переоплату за вантажні перевезення за спірним Договором-угодою № 0058/18 від 26.10.2018 року в розмірі 27 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 848 від 26.10.2018 року.

Згідно з п. 1.2. Договору Перевізник доставляє заявлені Експедитором вантажі. Відповідно до п. 3.1. Договору Перевізник зобов`язаний після ухвалення Замовлення до виконання, підписати його, завірити печаткою (за наявності такої) і доставити вантаж за адресою, вказаною в Замовленні і товарно-транспортній накладній (надалі за текстом - ТТН), здати вантаж вантажоодержувачу, отримати на товаросупровідних документах відповідні відмітки, підтвердити отримання вантажу вантажоодержувачем, зазначеним у Замовленні.

Згідно з п. 3.12. Договору Перевізник зобов`язаний надати для перевезення власний автотранспорт.

Відповідно до п. 3.14. Договору Перевізник зобов`язаний протягом 7 (семи) календарних днів після розвантаження автомобіля надати Експедиторові пакет документів, необхідних для здійснення взаєморозрахунків: копію товарно-транспортної накладної, оригінал Акту виконаних робіт (наданих послуг), оригінал рахунку-фактури і оригінали інших документів, підтверджуючих перевезення.

Згідно з Замовленням Перевізник зобов`язувався надати 27.10.2018 року автомобіль марки ДАФ, державний номер НОМЕР_1 , державний номер причепа/полупричепа НОМЕР_2 , для завантаження в м. Бровари вантажу - Екскаватора VOLVO EC290CNL, заводський номер НОМЕР_3 , та доставити вантаж 28.10.2018 року в м. Маріуполь для розвантаження на комбінаті Ілліча.

Однак, як зазначає позивач, не зважаючи на ухвалення Замовлення до виконанню та підписання його уповноваженими представниками Сторін, а також на виконання Експедитором своїх зобов`язань щодо здійснення передоплати за надання послуг доставки вантажів автомобільним транспортом, відповідач не виконав своїх зобов`язань, передбачених п.п. 1.2., 3.1., 3.12., 3.14. Договору щодо надання для перевезення власного автотранспорту та здійснення доставки вантажів автомобілями, а також щодо надання позивачу всіх необхідних документів, зазначених в п. 3.14. цього Договору, на підтвердження доставки вантажів автомобілями.

При цьому, сплачену Експедитором за здійснення вантажного перевезення суму передоплати Перевізник не повернув, у зв`зку з чим, його заборгованість за Договором становить 27 000 грн.

Замовленням встановленні строки виконання зобов`язання Перевізником - подача автомобіля під завантаження в м. Бровари - 27.10.2018 року, доставка та розвантаження в м. Маріуполі - 28.10.2018 року.

Внаслідок порушення Перевізником істотних умов Договору та втратою на для позивача інтересу щодо виконання Перевізником свого обов`язку із здійснення перевезення в натурі, позивач вважає, що у нього виникло право вимагати від відповідача повернення суми попередньої оплати за Договором.

Також, позивач зазначив, що в порядку досудового врегулювання спору, який згідно з п. 7.2. Договору є обов`язковим, позивач звертався до відповідача з листом від 31.10.2018 року № 2260 та претензію від 13.11.2018 року № 70 щодо повернення сплаченої за здійснення вантажного перевезення суми передоплати в розмірі 27 000 грн., які були залишені без відповіді та задоволення.

Оскільки, зобов`язання з перевезення вантажу відповідачем не виконано і передплачені кошти протягом тривалого часу не повернуто, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача 27000 грн. передплати, на яку зобов`язання не виконано, та штрафні санкції.

Згідно з п. 4.4. Договору Перевізник за прострочення подання транспортного засобу більш ніж на 3 (три) години під завантаження, згідно існуючого Замовлення, оплачує Експедиторові штраф в розмірі 150 грн. за кожен день порушення, а також за кожен не поданий автомобіль.

Відповідно до Замовлення Перевізник був зобов`язаний надати 27.10.2018 року автомобіль марки ДАФ, державний номер НОМЕР_1 , державний номер причепа/полупричепа НОМЕР_2 , для завантаження в м. Бровари вантажу - Екскаватора, однак, відповідане зобов`язання відповідачем не було виконано по день подання позову. У зв`язку з чим, позивачем нараховано відповідачу за період з наступного дня прострочення - 28.10.2018 року по день звернення до суду 07.02.2019 року за 103 дні прострочення 15 450 грн. штрафу.

Також, п.4.12. Договору передбачено, що у разі порушення зобов`язань за даним Договором винна Сторона несе відповідальність у вигляді сплати на користь іншої Сторони штрафу у розмірі 1,8% від суми фрахту за Договором.

Оскільки, відповідачем порушені зобов`язання за Договором щодо здійснення перевезення з платою (сумою фрахту) в розмірі 53 000 грн., на підставі п. 4.12. Договору позивач просить стягнути з відповідача 954 грн. штрафу.

Відповідачем в ході розгляду справи подано відзив, в якому відповідач позовні вимоги заперечував. При цьому, відповідач визнав факт укладення Договору та отримання від позивача передплати в сумі 27000 грн.

В обґрунтування заперечень проти позову відповідач стверджує, що ним було виконано свої зобов`язання шляхом подання 27.10.2018 року автотранспорту для завантаження.

Однак, протягом 5 днів завантаження не відбулось і представник позивача усно відмовився від надання послуг 01.11.2018 року. В той же час, між сторонами була досягнута домовленість про виконання наступного транспортного замовлення, тому сплачені кошти не повертались.

Відповідач зазначає, що ним не отримувалась письмова вимога на повернення передплачених коштів, навпаки була досягнута домовленість про подальшу співпрацю та зарахування отриманих коштів у якості оплати за виконання іншого транспортного замовлення.

Також, відповідач стверджує, що позивачем не надавалось вказівки на завантаження автомобіля.

Пунктом 2.4. Договору встановлено обов`язок Експедитора давати вказівку про завантаження/розвантаження вантажу з автомобілів Перевізника протягом 12 годин з моменту прибуття в пункт завантаження/розвантаження.

Відповідно до пункту 3.7. Договору Перевізник зобов`язаний негайно повідомляти Експедитора про початок простою під завантаженням.

27.10.2018 року представником відповідача було повідомлено, що автомобіль прибув у м. Бровари та очікує вказівок на завантаження.

Однак 27.10.2018 року позивач не надав вказівок, було лише повідомлено що вантаж ще не готовий і треба чекати.

Протягом 5 календарних днів до 31.10.2018 року включно, позивачем щоденно переносилось завантаження наданого автомобіля відповідача. Весь цей час автомобіль перебував у м. Бровари та очікував завантаження.

01.11.2018 року в зв`язку з отриманням іншого транспортного замовлення автомобіль був відкликаний відповідачем з м. Бровари та скерований на виконання замовлення.

Директор відповідача телефоном повідомив представника позивача, зазначеного у Технічному замовлені, що 03.11.2018 року є можливість надати автомобіль повторно. Однак, позивач не скористався відповідною пропозицією, натомість сторонами було погоджено, що передплачені кошти будуть зараховуватись в рахунок оплати транспортних послуг в майбутньому.

В подальшому позивачем було надано друге транспортне замовлення відповідачу на підставі Договору. Замовлення стосувалось перевезення іншого вантажу з м. Бровари до м. Маріуполя.

Однак, наданий відповідачем автомобіль знову прочекав декілька днів в очікуванні завантаження, однак вантаж не був наданий.

Таким чином, відповідач стверджує, що він був позбавлений можливості виконати свої зобов`язання з надання послуги перевезення через бездіяльність позивача.

Також, відповідач зазначив, що не отримував лист від 31.10.2018 року та претензію №70 від 13.11.2018 року від позивача.

Крім того, відповідач заперечував наявність підстав для стягнення штрафних санкцій з посиланням на прострочення кредитора. Також зазначив, що укладений між сторонами договір не передбачає умови повернення отриманої оплати відповідачем до закінчення його дії. Укладений сторонами договір є триваючим та передбачає надання декількох транспортних заявок на перевезення вантажів.

Відповідно до п. 9.2. Договору у випадку, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодна із Сторін письмово не виразить свого наміру про його розірвання, Договір автоматично пролонгується на наступний календарний рік.

Позивач письмо не повідомляв про розірвання укладеного Договору, тому станом на час звернення з позовом до суду Договір є діючим.

В ході розгляду спору відповідач в підтвердження викладених у відзиві обставин надав товарно-транспортні документи, які свідчать про подачу 27.10.2018 року замовленого автомобіля для завантаження, зокрема, докази відрядження водія відповідача на три дні за маршрутом перевезення в період з 26.10.2018 року по 27.10.2018 року, зокрема, наказ від 27.10.2018 року № 9-відр, згідно з яким відряджено водія ОСОБА_2 у відрядження по Україні для надання послуг з перевезення вантажу - Екскаватора VOLVO EC290CNL, за маршрутом м. Бровари - м. Маріуполь згідно транспортної заявки № 00567.10.18 від 26.10.2018 року на 3 доби з 27.10.2018 року по 29.10.2018 року. Також надано докази перебування водія у трудових відносинах з відповідачем з 10.08.2018 року та докази наявності в користуванні відповідача автомобіля марки ДАФ, державний номер НОМЕР_1 .

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Приписами ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно приписів ст. 525-526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених законом або договором.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не виконав його в строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 613 Цивільного кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Відповідно до ст. 616 Цивільного кодексу України якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов`язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Таким чином, наведені у відзиві обставини та надані докази свідчать про доведеність відповідачем факту подачі автомобіля під завантаження для виконання спірного перевезення у визначений в Замовленні період.

В той же час, всупереч вимогам суду позивачем не надано доказів надіслання на адресу відповідача листа від 31.10.2018 року та претензії №70 від 13.11.2018 року, відповідно факт обізнаності відповідача з необхідністю повернення коштів позивачем не доведено.

Також, позивачем не надано обґрунтованих пояснень на викладені відповідачем у відзиві обставини та не підтверджено готовності вантажу та надання перевізнику розпорядження на завантаження. Крім того, позивачем не надано доказів своєчасного вжиття заходів щодо з`ясування непорозуміння, натомість обставини господарської діяльності сторін свідчать про продовження правовідносин за Договором. Також, позивачем не надано пояснень щодо значного зволікання зі зверненням з вимогою про повернення передплачених коштів, що свідчить про достатньо обґрунтовану ймовірність існування домовленостей з відповідачем щодо зарахування коштів за майбутні послуги.

Статтею 929 Цивільного кодексу України визначено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Положення глави 64 Цивільного кодексу України (про перевезення) поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником.

Згідно зі ст. 909 Цивільного кодексу України визначено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч. 1 ст. 917 Цивільного кодексу України перевізник зобов`язаний надати транспортні засоби під завантаження у строк, встановлений договором.

Відправник вантажу має право відмовитися від наданого транспортного засобу, якщо він є непридатним для перевезення цього вантажу.

Згідно з ч. 2 ст. 917 Цивільного кодексу України відправник повинен пред`явити у встановлений строк вантаж, який підлягає перевезенню, в належній тарі та (або) упаковці; вантаж має бути також замаркований відповідно до встановлених вимог.

Перевізник має право відмовитися від прийняття вантажу, що поданий у тарі та (або) упаковці, які не відповідають встановленим вимогам, а також у разі відсутності або неналежного маркування вантажу.

Статтею 921 Цивільного кодексу України визначено, що перевізник за ненадання транспортного засобу для перевезення вантажу, а відправник за ненадання вантажу або невикористання наданого транспортного засобу з інших причин несуть відповідальність, встановлену договором, якщо інше не встановлено транспортними кодексами (статутами).

Перевізник і відправник вантажу звільняються від відповідальності, якщо ненадання транспортного засобу або невикористання наданого транспортного засобу сталося не з їхньої вини, зокрема у разі припинення (обмеження) перевезення вантажу у певних напрямках, встановленого у випадках і порядку, передбачених транспортними кодексами (статутами).

Статтею 935 Цивільного кодексу України передбачено, що клієнт або експедитор має право відмовитися від договору транспортного експедирування, попередивши про це другу сторону в розумний строк. Сторона, яка заявила про таку відмову, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки, завдані їй у зв`язку із розірванням договору.

Крім того, здебільшого договір перевезення є разовим і оформляється відповідною заявкою. В той же час, ст. 914 Цивільного кодексу України врегульовано укладення довгострокового договору, зокрема, визначено, що перевізник і власник (володілець) вантажу в разі необхідності здійснення систематичних перевезень можуть укласти довгостроковий договір.

За довгостроковим договором перевізник зобов`язується у встановлені строки приймати, а власник (володілець) вантажу - передавати для перевезення вантаж у встановленому обсязі. У довгостроковому договорі перевезення вантажу встановлюються обсяг, строки та інші умови надання транспортних засобів і передання вантажу для перевезення, порядок розрахунків, а також інші умови перевезення.

Як вбачається з обставин спору, між сторонами було укладено довгостроковий договір перевезення, згідно з яким на кожне конкретне перевезення оформляється замовлення, в якому визначаються умови перевезення.

Між сторонами було оформлено перевезення вантажу шляхом складення та взаємного погодження умов Транспортного замовлення № 00567.10.18 від 26.10.2018 року, яким передбачалось здійснення замовником передплати в розмірі 50% вартості перевезення на підставі виставленого виконавцем рахунку.

Оплата позивачем рахунку № 135 від 26.10.2018 року свідчить про здійснення оплати саме спірного Транспортного замовлення № 00567.10.18 від 26.10.2018 року, яке не виконано.

Оскільки відповідачем не надано доказів погодження в установленому порядку нових умов використання передплачених коштів (зарахування їх в рахунок послуг в майбутньому), наведене свідчить про наявність підстав для повернення відповідних коштів, оскільки підстави їх набуття відпали невиконанням конкретного перевезення за Транспортним замовленням № 00567.10.18 від 26.10.2018 року, що як встановлено судом, сталось з вини самого позивача.

За наведених обставин відсутні підстави вважати відповідача таким, що прострочив виконання зобов`язання щодо подачі автомобіля під завантаження та здійснення перевезення. Також, враховуючи чинність Договору та достатньо обґрунтовану ймовірність домовленостей сторін, у відповідача були відсутні підстави вважати передплачені кошти безпідставно набутими та усвідомлювати необхідність їх повернення.

Наведені обставини свідчать про відсутність вини відповідача в порушенні зобов`язання, що виключає наявність підстав для застосування до нього відповідальності у вигляді заявлених в позові штрафів.

В той же час, враховуючи що сторонами не надано доказів досягнення домовленостей щодо подальшого використання передплачених коштів, тому, враховуючи невиконання Транспортного замовлення № 00567.10.18 від 26.10.2018 року, відпали підстави для утримання відповідачем коштів і вимога про стягнення 27000 грн. передплачених коштів, які не є штрафними санкціями, підлягає задоволенню.

Як визначено ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині стягнення передплачених котів в сумі 27000 грн., підстава для утримання яких відпала. В решті позовних вимог про стягнення штрафних санкцій позов задоволенню не підлягає у зв`язку з відсутністю вини відповідача в невиконанні зобов`язання.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до статей 123, 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ ЛОГІСТИК СІСТЕМ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУЗОВИКТРАНС-СЕРВІС» прo стягнення 43 404,00 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУЗОВИКТРАНС-СЕРВІС» (08130, Київська область, Києво-Святошинський район, с.Петропавлівська Борщагівка, вул. Соборна, 13, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ ЛОГІСТИК СІСТЕМ» (01021, м. Київ, Кловський узвіз, 7А, офіс 8-23, ) 27000 грн. передплачених коштів та 1194,98 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

4. В задоволенні решти позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ ЛОГІСТИК СІСТЕМ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУЗОВИКТРАНС-СЕРВІС» прo стягнення 16404,00 грн. штрафних санкцій відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання апеляційної скарги відповідно до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 розділу ХІ Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.Ю. Кошик

повне рішення складено 29.05.2019 року