ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2019 р. Справа№ 910/906/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кравчука Г.А.

суддів: Козир Т.П.

Коробенка Г.П.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи,

апеляційну скаргу Закарпатської митниці ДФС, м. Київ

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.2019 (повний текст складено 26.02.2019)

у справі №910/906/18 (суддя Блажівська О.Є.)

за позовом Державного підприємства "Буське лісове господарство", м. Буськ, Львівська область

до 1. Закарпатської митниці ДФС, м. Київ

2. Державної казначейської служби України, м. Київ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Публічне акціонерне товариство "Львівська залізниця" Філія "Центр транспортної логістики", м. Київ

про стягнення 183 226,60 грн,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року Державне підприємство "Буське лісове господарство" (далі - позивач, ДП "Буське лісове господарство") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Закарпатської митниці ДФС, Державної казначейської служби України за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Публічного акціонерного товариства "Львівська залізниця" Філія "Центр транспортної логістики" про стягнення 218 639,80 грн матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок неправомірної бездіяльності Закарпатської митниці ДФС.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.03.2018 у справі №910/906/18, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.06.2018, позовні вимоги Державного підприємства "Буське лісове господарство" задоволено; стягнуто з Державного бюджету України на користь Державного підприємства "Буське лісове господарство" 218 639,80 грн шкоди, заподіяної внаслідок неправомірної бездіяльності Закарпатської митниці ДФС. Стягнуто з Закарпатської митниці ДФС на користь Державного підприємства "Буське лісове господарство" 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Стягнуто з Закарпатської митниці ДФС в дохід державного бюджету України 3 279,60 грн судового збору.

Постановою Верховного Суду від 19.10.2018 у справі №910/906/18 касаційну скаргу Закарпатської митниці ДФС задоволено частково, Постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.06.2018 та рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2018 у справі №910/906/18 скасовано, справу №910/906/18 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

26.11.2018 до суду першої інстанції позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої останній просив стягнути з Державного бюджету України 183 226,60 грн. шкоди, заподіяної внаслідок неправомірної бездіяльності Закарпатської митниці ДФС.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.02.2019 у справі № 910/906/18 позов задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Державного бюджету України на користь Державного підприємства "Буське лісове господарство" шкоду в сумі 183 226, 60 грн. заподіяну внаслідок неправомірної бездіяльності Закарпатської митниці ДФС, та 15 000, 00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Закарпатська митниця Державної фіскальної служби звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.2019 у справі 910/906/18 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Разом з апеляційною скаргою апелянтом подано клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.03.2019 апеляційну скаргу Закарпатської митниці ДФС у справі № 910/906/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді - доповідача) Кравчука Г.А., суддів Коробенка Г.П. та Козир Т.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.03.2019 відмовлено Закарпатській митниці ДФС у задоволені клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції та відкрито апеляційне провадження у справі № 910/906/18, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), а також встановлено іншим учасникам справи строк для подання відзивів на апеляційну скаргу впродовж семи днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Від позивача 12.04.2019 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги Закарпатської митниці ДФС та просить залишити без змін рішення Господарського суду м. Києва від 20.02.2019.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними матеріалами справи, 29.12.2012 між ДП "Буське лісове господарство" (замовник) та Державним підприємством "Український транспортно-логістичний центр" (виконавець), співвиконавці: Державне підприємство "Дарницький вагоноремонтний завод", Державне підприємство "Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів" було укладено Договір №2358/1285-2012 про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних на піввагонах (далі - Договір), відповідно до умов якого, основний виконавець та співвиконавці зобов`язуються за плату і за рахунок замовника виконати або організувати виконання визначених цим договором послуг, пов`язаних з організацією внутрішніх та міжнародних перевезень вантажів у напіввагонах співвиконавців.

24.02.2016 між позивачем (продавець) та Фірмою "Multikemia Kereskedelmi Kft." (покупець) укладено Контракт №24022016 (далі - Контракт), відповідно до якого продавець зобов`язався продати, а покупець купити паливну деревину породи: береза, сосна, осина, вільха, граб, дуб.

12.05.2016 продавцем відповідно до залізничної накладної №544189 (т.1, а.с. 21) направлено паливну деревину контрагенту за Договором №24022016 від 24.02.2016, завантажену у залізничний вагон: №96290119, який замитнений згідно з ВМД №209050000/2016/001472 (т.1, а.с. 22) станція перетину кордону Батьово-Єперешки, станція призначення: Тужер.

Вагони, які відправлялись на адресу фірми-нерезидента, не пройшли митного огляду та були затримані Закарпатською митницею ДФС (далі - відповідач) на станції Батьово, зокрема, і вагон №96290119.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем-1 не було своєчасно здійснено визначених законом дій для вчинення митних процедур щодо пропуску залізничного вагону №96290119 на станції Батьово, що призвело до завдання позивачеві збитків у розмірі 183 226,60 грн. з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Верховий Суд, скасовуючи постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.06.2018 та рішення Господарського міста Києва від 20.03.2018 у справі №910/906/18 в частині позовних вимог про стягнення шкоди у розмірі 218 639,80 грн, заподіяної внаслідок неправомірної поведінки Закарпатської митниці ДФС, зазначив, що суди попередніх інстанції не надали належної оцінки та не перевірили розрахунок заявленої до стягнення суми збитків, не дослідили та не з`ясували, з чого складаються нараховані ПАТ "Українська залізниця" і сплачені позивачем у цьому випадку додаткові збори (додаткова плата за послуги перевезення), тобто їх складових; які суми були нараховані ПАТ "Українська залізниця" окремо за кожною операцією (користування ваганами, маневрова робота, зберігання вантажу, надання інформації про вантажні роботи, подання та забирання вагонів, зважування вагонів при затримці, вантажно-розвантажувальні роботи, а також провізну плату); не досліджено та не з`ясовано судами і періоду, за який проводилися спірні нарахування.

Відповідно до ст. 316 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Згідно із статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю, зокрема, органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів.

На відміну від загальної норми статті 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 Цивільного кодексу України допускає можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів.

Отже, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинного зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих елементів має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Матеріалами справи підтверджується, що у провадженні Львівського окружного адміністративного суду перебувала справа №813/2237/16 за позовом Державного підприємства "Самбірське лісове господарство", Державного підприємства "Бродівське лісове господарство", Державного підприємства "Буське лісове господарство", Державного підприємства "Бібрське лісове господарство", Державного підприємства "Турківське лісове господарство", Державного підприємства "Дрогобицьке лісове господарство", Державного підприємства "Сколівське лісове господарство", Державного підприємства "Золочівське лісове господарство" до Закарпатської митниці ДФС, Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області про визнання протиправною бездіяльності.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2016 у справі №813/2237/16, яка була залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2017 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.04.2017, позовні вимоги задоволено, визнано протиправною бездіяльність Закарпатської митниці ДФС щодо затримки залізничних вагонів в тому числі і Державного підприємства "Буське лісове господарство" № 96290119, зобов`язано Закарпатську митницю ДФС завершити митні формальності щодо пропуску через митний кордон України наступних залізничних вагонів, в тому числі і Державного підприємства "Буське лісове господарство" № 96290119, розподілено судові витрати. (т.1, а.с. 39-44).

При цьому, у вказаних судових актах зокрема зазначено, що Закарпатською митницею ДФС не здійснено визначених законом дій для вчинення митних процедур щодо пропуску залізничних вагонів, в тому числі і вагону позивача, через державний кордон України у строк, встановлений ст. 199 Митного кодексу України. Також, судами встановлено, що митне оформлення товару у залізничних вагонах розпочалося з дати, що підтверджена відмітками органу доходів і зборів на вантажно - митних деклараціях.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що наведені обставини не підлягають доказуванню, згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України. Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що судові рішення у справі № 813/2237/16 мають преюдиційне значення, і доводи скаржника в цій частині судом апеляційної інстанції відхиляються як безпідставні та необґрунтовані.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 Митного кодексу України граничний строк перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення у пунктах пропуску через державний кордон України не може перевищувати 30 днів, а для автомобільного транспорту - п`ять днів з моменту прибуття у пункт пропуску через державний кордон України для здійснення митних процедур.

Матеріалами справи підтверджується, що затримка вагону № 96290119 відбулася за період з 14.05.2016 року по 25.11.2016 в зв`язку з чим Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" було нараховано за надані послуги 218 639, 80 грн.

З урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог позивачем заявлено до стягнення за період з 13.06.2016 (7 год. 30 хв.) по 25.11.2016 (18 год. 20 хв.) затримки вагону № 96290119 загальну суму 183 226, 60 грн., яка складається з: користування вагоном - 144 602, 40 грн., зберігання вантажу - 42 605, 40 грн., тариф 2599,00 грн, вагонна складова 723,60 грн, зважування - 173,10 грн.

Згідно з пунктом 3 Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 113 від 25 лютого 1999 року, облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46 (додаток 1), Відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к (додаток 11), які складаються на підставі Пам`яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45 (додаток 2), Пам`яток про видачу/приймання контейнерів форми ГУ-45к (додаток 8), Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами (додаток 12), Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а (додаток 3), Актів загальної форми ГУ-23 (додаток 6). За договором між вантажовласником і залізницею всі ці документи можуть оформлятися і надаватися в електронному вигляді. Порядок здійснення електронного документообігу під час перевезення вантажів залізничним транспортом у внутрішньому сполученні регламентується додатком до договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

Пунктом 4 (абз. 20) Правил користування вагонами та контейнерами визначено, що плата за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу нараховується за Відомостями плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу (додаток 10), які оформляються на підставі Пам`яток про подавання/забирання вагонів. Відомості плати за користування вагонами, контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, Пам`ятки про подавання/забирання вагонів, Пам`ятки про видачу/приймання контейнерів, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами оформляються в електронному або паперовому вигляді. На вимогу вантажовласника йому надається копія Пам`ятки про подавання/забирання вагонів, Пам`ятки про видачу/приймання контейнерів.

При цьому за змістом п. 1.8 розділу ІІІ "Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги та Коефіцієнтів, що застосовуються до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги", затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 317 від 26.03.2009 (далі - "Збірник тарифів") за маневрову роботу, що виконується локомотивом залізниці не одночасно з подачею або забиранням вагонів на вимогу власника під`їзної колії, вантажовласника або порту, яка оформлена пам`яткою про подавання/забирання вагонів (форми ГУ-45), із зазначенням у ній часу, протягом якого виконувалась маневрова робота, нараховується збір у розмірі 292, 60 грн. за кожні півгодини роботи локомотива, рахуючи неповні півгодини за повні.

Пунктом 9 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, визначено, що за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки. Факт затримки вантажу засвідчується актом загальної форми.

Виходячи з наведеного, власники товару або уповноважені ними особи мають обов`язок щодо оплати операцій, здійснених під час проведення митного контролю на залізничному транспорті, незалежно від факту виявлення або не виявлення незаконного переміщення товару під час здійснення такого контролю.

Колегією суддів апеляційного господарського суду встановлено, що Державним підприємством "Буське лісове господарство" було оплачено послуги Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", що підтверджується платіжним дорученням №3389 від 16.08.2017 року на суму 218 639, 80 грн. (т.1, а.с. 34).

Колегія суддів апеляціного гсоподарського суду зазначає, що причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями відповідача-1 та понесеними позивачем збитками (шкодою) підтверджується тим, що фактично витрати позивача за користування вагоном та зберіганням вантажу було понесено саме внаслідок затримки вагонів відподвіачем-1. Вказані дії відповдача-1 визнано протиправними у судовому порядку.

Стосовно доводів апелянта про відсутність у матеріалах даної справи первинних документів, зокрема, Актів загальної форми, які складаються підрозділами залізниці, слід зазначити, що в матеріалах даної справи містяться пояснення Акціонерного товариства "Українська залізниця", в яких міститься розрахунок додаткових зборів, які були нараховані Залізницею, у зв`язку з затриманням спірного вагону Закарпатською митницею ДФС, а також було надано Акти загальної форми (т.2, а.с.89-102).

З урахуванням вищенаведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині стягнення 183 226, 60 грн. збитків, що складаються користування вагоном - 144 602, 40 грн., зберігання вантажу - 42 605, 40 грн., тариф 2599,00 грн, вагонна складова - 723,60 грн, зважування - 173,10 грн., з врахуванням терміну, що перевищує граничний строк перебування товарів у пунктах пропуску через державний кордон України (30 днів з моменту прибуття у пункт пропуску відповідно до ч. 1 ст. 199 Митного кодексу України), заподіяних внаслідок неправомірних дій Закарпатської митниці ДФС - є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі, у зв`язку з чим у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зміни або скасування рішення суду першої інстанції в наведеній частині.

Стосовно доводів апелянта про відсутність доказів надання правової допомоги позивачу, колегія суддів зазначає наступне.

Між Державним підприємством "Буське лісове господарство" (клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Парпан і партнери" (Адвокатське об`єднання) 16.11.2018 укладено договір про надання правової допомоги № 16/11/2018 (т.2, а.с. 75).

Відповідно до п. 1.1. вказаного договору клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу з підготовки та написання документів правового характеру про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 218 639,80 грн., заподіяної внаслідок протиправної бездіяльності Закарпатської митниці ДФС, та здійснення представництва інтересів замовника в Господарському суді м. Києва в межах розгляду справи №910/906/18.

За надання правової допомоги, передбаченої цим договором, клієнт сплачує Адвокатському об`єднанню гонорар у розмірі 15 000 грн. без ПДВ впродовж 3 (трьох) календарних днів після підписання договору про надання правової допомоги (п. 4.1 договору).

Оплата послуг за договором, підтверджується платіжним дорученням від 21.11.2018 №3024 на суму 15 000 грн. (т.2, а.с. 77).

Враховуючи наведене, позивачем доведено фактичне здійснення ним витрат на професійну правничу допомогу на суму 15 000 грн.

Відповідно наведеним спростовуються доводи скаржника про відсутність доказів надання правової допомоги позивачу.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Ч. 1 ст.73 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Приписами ст. ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 20.02.2019 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Закарпатської митниці ДФС не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на Закарпатську митницю ДФС.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 278, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Закарпатської митниці ДФС на рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.2019 у справі 910/906/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.2019 у справі №910/906/18 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/906/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Судді Т.П. Козир

Г.П. Коробенко