ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2019м. ДніпроСправа № 904/1462/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мілєвої І.В. розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тіо", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібзавод № 3", м. Дніпро

про стягнення 249 129,78 грн.

Без участі представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Тріо" звернулося до господарського суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібзавод № 3" про стягнення 249 129,78 грн., з яких: 222 636,00 грн. - основний борг, 20 528,96 грн. - пеня, 1 710,75 грн. - 3% річних, 4 254,07 грн. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки № ЧП-000013 від 09.06.2015 в частині оплати поставленого товару.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 12.04.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

07.05.2019 відповідач подав до суду відзив, в якому зазначає, що позовні вимоги ТОВ «Тріо» визнає частково в сумі основного боргу в розмірі 222 636,00 грн. Договір між сторонами укладено з червня 2015 року. Протягом дії договору ТОВ «Хлібзавод №3» сумлінно виконував грошові зобов`язання. На сьогоднішній день несвоєчасна оплата товару відповідачем по договору є наслідком нестабільного фінансового стану ТОВ «Хлібзавод №3». Основною діяльністю ТОВ «Хлібзавод № 3» є виробництво хлібобулочних виробів, які є товаром першої необхідності для споживачів Дніпропетровського району. Свій товар відповідач постачає бюджетним організаціям області, в тому числі дитячим садкам, школам та лікарням. Отже оплата такими установами та організаціями вартості хлібобулочних виробів залежить від бюджетного фінансування, не завжди така оплата здійснюється своєчасно. Крім того, станом на 06.05.2016 прострочена дебіторська заборгованість становить 1 219 842,71 грн., як наслідок у відповідача недостатньо обігових коштів для своєчасного виконання всіх грошових зобов`язань (виплата заробітної плати працівникам, сплати обов`язкових платежів (податки та збори), виконання договірних зобов`язань. Товариство веде роботу з боржниками та впроваджує оптимізацію витрат. Також, відповідач має кредитні зобов`язання перед ПАТ «Кредобанк». Відповідно до умов Генерального договору про здійснення кредитування № 2/11-2015 від 10.11.2015 ТОВ «Хлібзавод №3» зобов`язане в період з березня 2019 по липень 2019 включно щомісячно здійснювати погашення заборгованості за кредитною лінією у розмірі 2 075 000,00 грн. Таким чином, враховуючи вищезазначене, вина відповідача у виникненні спору відсутня. Затримки в оплаті заборгованості виникли з підстав економічної ситуації в країні, а саме зменшення платоспроможності як населення, так і юридичних осіб. В період з листопада 2018 по квітень 2019 були повільні інфляційні процеси, у позивача відсутні збитки, крім того штрафні санкції, які стягуються позивачем з відповідача надмірно великі та не відповідають принципу розумності та справедливості. А тому, задоволення позовних вимог позивача призведе до дисбалансу прав та обов`язків сторін, а також призведе до погіршення майнового становища ТОВ «Хлібзавод №3» та слугуватиме скороченню численності працівників ТОВ «Хлібзавод №3». Враховуючи викладене, відповідач просить суд зменшити розмір пені на 95 відсотків; у разі задоволення позовних вимог, просить розстрочити виконання судового рішення по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ТРІО» до ТОВ «Хлібзавод №3» про стягнення заборгованості строком на 12 місяців з дня ухвалення рішення.

Згідно зі ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду від 12.04.2019 запропоновано відповідачу подати до суду відзив на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Згідно з п. 10 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України судові рішення відповідно до цієї статті вручаються шляхом надсилання (видачі) відповідній особі копії (тексту) повного або скороченого судового рішення, що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 12.04.2019 було направлено відповідачу у справі в установленому порядку на адресу, вказану у спеціальному витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань № від 11.04.2019.

До суду повернулось рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали суду від 12.04.2019), яке направлялось на адресу відповідача. Відповідно до вказаного повідомлення, відповідач отримав ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області (від 12.04.2019) 20.04.2019, про що свідчить відповідна відмітка.

Таким чином, відповідач мав право подати до суду відзив на позов у строк до 06.05.2019 включно.

Однак, відповідач подав до суду відзив на позов лише 07.05.2019, тобто із порушенням вимог ч. 1 ст. 180 Господарського процесуального кодексу України.

Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі (ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України).

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України).

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи (ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).

Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 118 Господарського процесуального кодексу України).

Господарський суд зазначає, що відповідач неможливість подання відзиву у встановлений строк не обґрунтував, належних доказів пропущення встановленого строку на подання відзиву не надав.

Враховуючи вищевикладене, поданий відповідачем із порушенням вимог ч. 1 ст. 180 Господарського процесуального кодексу України відзив судом не приймається до уваги, а отже справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами.

21.05.2019 позивач подав до суду відповідь на відзив, в якому заперечує щодо задоволення клопотань відповідача про зменшення розміру пені на 95 відсотків, розстрочення виконання судового рішення та просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Також 21.05.2019 позивач подав до суду клопотання про поновлення пропущених строків, в якому зазначив, що термін 30 днів визначений ухвалою суду від 12.04.2019 у справі збіг 12.05.2019, у зв`язку з тим, що відповідач, порушивши терміни надання відзиву, відправив його на адресу позивача лише 07.05.2019 (який отриманий позивачем у поштовому відділенні Укрпошти 14.05.2019), він позбавив можливості позивача вчасно надати відповідь на відзив. У зв`язку із чим позивач просить суд поновити пропущений строк для надання відповіді на відзив.

Господарський суд зазначає, що оскільки поданий відповідачем із порушенням вимог ч. 1 ст. 180 Господарського процесуального кодексу України відзив судом не прийнято до уваги, господарський суд не вбачає підстав для задоволення клопотання позивача щодо поновлення пропущеного строку для надання відповіді на відзив, таким чином справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

09.06.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тріо" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Хлібзавод № 3" (покупець) було укладено договір поставки № ЧП-000013 (далі - договір).

Постачальник зобов`язується передати у власність покупцю (поставити) товари (далі - товар) згідно з узгодженими постачальником заявками покупця, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити його вартість на умовах, визначених цим договором (п. 1.1. договору).

Поставка товару проводиться відповідно до заявок, які подаються покупцем. Заявка повинна містити дані щодо асортименту та кількості товару, інші характеристики товару. Заявки оформлюються в письмовому або усному вигляді та вважаються належним чином переданим постачальнику, якщо вони відправлені поштою, кур`єрською службою, факсом, електронною поштою на вибір покупця (п. 1.2. договору).

Партією товару вважається його кількість, вказана в одній накладній (п. 1.3. договору).

Найменування, ціна, кількість та асортимент товару вказуються в товарних (видаткових, товарно-транспортних) накладних, що мають юридичну силу специфікацій та є невід`ємною частиною договору (п. 1.6. договору).

Постачальник зобов`язаний: передати покупцеві товар, що відповідає вимогам, передбаченим даним договором; передати товар у власність покупця в узгоджений сторонами строк (п. 2.1.1. та п. 2.1.2. договору).

Покупець зобов`язаний: сплатити грошові кошти за товар у порядку та строки, зазначені у п. 3.2. цього договору; прийняти товар в порядку, визначеному даним договором (п. 2.2.1.та п. 2.2.2. договору).

Ціни на товар встановлюються в національній валюті України з урахуванням ПДВ і визначаються в товарних (видаткових, товарно-транспортних) накладних, що є невід`ємною частиною цього договору та мають юридичну силу специфікацій. Постачальник вправі змінювати ціни на товар в односторонньому порядку за умови попередження покупця не пізніше ніж за 1 робочий день до запланованої дати введення нових цін. У випадку письмової відмови покупця від зміни цін на товар або відсутності будь-якої відповіді щодо зміни ціни на товар, постачальник вправі в односторонньому порядку відмовитись від виконання умов цього договору, при цьому постачальник не буде нести за це будь-якої відповідальності (п. 3.1. договору).

Покупець здійснює оплату здійснює оплату за товар шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 14 календарних днів від дня поставки партії товару (п. 3.2. договору).

Якщо інше не передбачено сторонами у відповідних додаткових угодах до цього договору, товар передається постачальником покупцю на складі покупця, розташованого за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Індустріальна, буд 5 на умовах DDP у відповідності з офіційними правилами тлумачення торгових термінів Міжнародної торгової палати «Інкотермс» в редакції 2000 року, в узгоджений сторонами строк (п. 4.1. договору).

Право власності на партію товару переходить покупцю в момент отримання останнім товару. Моментом отримання товару вважається відмітка покупця про отримання товару на видатковій накладній постачальника (п. 4.2. договору).

Сторона, яка порушила або неналежним чином виконала обов`язки, несе відповідальність встановлену договором і діючим законодавством України (п. 7.1. договору).

У випадку порушення терміну оплати товару, передбаченого п. 3.2. цього договору, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення від суми простроченого платежу за кожен день прострочення (п. 7.3. договору).

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін (п. 9.1. договору).

Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 9.1 цього договору та закінчується "31" грудня 2015 року. Договір автоматично продовжується на кожен наступний календарний рік на тих же умовах, якщо за 30 календарних днів до дня закінчення строку дії договору жодна зі сторін письмово не повідомить іншу сторону про свій намір змінити умови договору або припинити його дію чи розірвати договір (п. 9.2. договору).

Позивач стверджує, що на виконання умов договору поставив відповідачу товар на загальну суму 251 386,00 грн., на підтвердження чого надав підписані сторонами та скріплені їх печатками товарні накладні:

- № 1020260 від 22.11.2018 про поставку товару на суму 140 000,00 грн. з ПДВ (а.с. 16);

- № 2001627 від 27.12.2018 про поставку товару на суму 111 386,00 грн. з ПДВ (а.с. 17). Також позивач надав копію Кільцевої (генеральної) довіреності на постійне отримання матеріальних цінностей, що постачаються за кільцевими поставками товару, та на проведення звірок взаєморозрахунків від 06.07.2017 до договору (а.с. 18).

Господарський суд зазначає, що вказані вище товарні накладні підписані сторонами без жодних зауважень чи заперечень.

Відповідно до п. 3.2. договору покупець здійснює оплату здійснює оплату за товар шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 14 календарних днів від дня поставки партії товару.

Право власності на партію товару переходить покупцю в момент отримання останнім товару. Моментом отримання товару вважається відмітка покупця про отримання товару на видатковій накладній постачальника (п. 4.2. договору).

Враховуючи викладене, відповідно до п. 3.2. договору відповідач повинен був сплатити за поставлений товар:

- за товарною накладною № 1020260 від 22.11.2018 суму 140 000,00 грн. у строк до 06.12.2018 включно;

- за товарною накладною № 2001627 від 27.12.2018 суму 111 386,00 грн. у строк до 10.01.2019 включно.

Однак, як зазначає позивач, відповідач за поставлений товар сплатив лише частково, у зв`язку із чим у нього виникла заборгованість у розмірі 222 636,00 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача із вимогами про сплату основного боргу від 11.03.2019 (а.с. 19-24) та від 27.03.2019 (а.с. 25-29).

Однак, як зазначає позивач, відповідач відповідь на вимоги не надав, заборгованість не сплатив, що і стало причиною звернення до суду.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України)

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст. 265 Господарського кодексу України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України).

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 Цивільного кодексу України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Доказів оплати поставленого товару в сумі 222 636,00 грн. відповідач не надав, доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, не спростував.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення основного боргу у розмірі 222 636,00 грн. є правомірними та підлягають задоволенню.

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 20 528,96 грн. за загальний період з 07.12.2018 по 27.03.2019.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України).

У разi порушення зобов`язання настають правовi наслiдки, встановленi договором або законом, зокрема - сплата неустойки (п.3 ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або iнше майно, якi боржник повинен передати кредиторовi у разi порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у вiдсотках вiд суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч.ч.4, 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Згідно зі ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштiв сплачують на користь одержувачiв цих коштiв за прострочку платежу пеню в розмiрi, що встановлюється за згодою сторiн. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч.6 ст.232 Господарського Кодексу України).

Договором передбачено стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до п. 7.3. договору у випадку порушення терміну оплати товару, передбаченого п. 3.2. цього договору, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Також позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3 % річних у розмірі 1 710,75 грн. за загальний період з 07.12.2018 по 27.03.2019 та інфляційні втрати у розмірі 4 254,07 грн. за той же період.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Судом здійснено перевірку розрахунку позивача та встановлено, що розрахунок пені та 3% річних виконаний правильно.

Щодо нарахованого розміру інфляційних втрат.

Позивач нараховує інфляційні втрати за загальний період з 07.12.2018 по 27.03.2019.

Однак при розрахунку позивачем не враховано приписи абз. 3 п. 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013р., відповідно до яких розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до здійсненого судом розрахунку до стягнення з відповідача підлягають інфляційні втрати у загальному розмірі 2 231,24 грн.

З огляду на викладене, зважаючи на те, що має місце прострочення виконання зобов`язання є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача 247 106,95 грн., з яких: 222 636,00 грн. - основний борг, 20 528,96 грн. - пеня, 1 710,75 грн. - 3% річних, 2 231,24 грн. - інфляційні втрати

Згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог: на позивача - 30,27 грн. (0,81 %), на відповідача - 3 706,68 грн. (99,19 %).

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібзавод № 3" (49073, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Прикордонна, буд. 44, ідентифікаційний код 34984708) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тріо" (49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Робоча, буд. 17, кв. 5А, ідентифікаційний код 30544093) 247 106,95 грн., з яких: 222 636,00 грн. - основний борг, 20 528,96 грн. - пеня, 1 710,75 грн. - 3% річних, 2 231,24 грн. - інфляційні втрати, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 706,68 грн., про що видати наказ.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Суддя І.В. Мілєва