ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2019 Справа № 917/367/19

Господарський суд Полтавської області у складі судді Безрук Т. М., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовною заявою Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав"

до Фізичної особи - підприємця Мамонова Едуарда Вікторовича

про стягнення 16765,22 грн.

без виклику представників сторін

встановив:

До Господарського суду Полтавської області надійшов позов Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав" до Фізичної особи-підприємця Мамонова Едуарда Вікторовича про стягнення 16765,22 грн. за договором № КБР-35/05/16 від 26.05.2016, у тому числі: 8100,00 грн. - основного боргу, 902,02 грн. - інфляційних, 263,20 грн. - 3% річних, 6900,00 грн. - штрафу, 600,00 грн. дострокової сплати винагороди (роялті).

Позовну заяву обґрунтовано тим, що строк дії договору не закінчився, надані послуги на публічне виконання оприлюднених музичних творів з 26.05.2016р. відповідачем не сплачені.

Відзив на позов відповідач суду не надав.

Позивач надав пояснення (вхід. № 3882 від 15.04.2019) про окремі питання, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Позивач надав заяву (вхід. № 4186 від 22.04.2019) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

У даній справі були вчинені наступні процесуальні дії.

За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2019р. даний позов був переданий на розгляд судді Безрук Т. М.

Частиною першою статті 247 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. Тобто справи, у яких ціна позову не перевищує 192100,00 грн.

За змістом статті 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

За ухвалою від 12.03.2019р. суд відкрив провадження та призначив справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі статті 252 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини п`ятої статті 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Про відкриття провадження у справі позивач та відповідач повідомлені належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями від 15.03.2019р. про вручення ухвали суду від 12.03.2019р.

За даними витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 13.03.2019р. Фізична особа-підприємець Мамонов Едуард Вікторович зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . На вказану адресу судом надсилалася ухвала у справі.

Розпорядженням Голови Полтавської обласної державної адміністрації від 20.05.2016р. № 207 АДРЕСА_1 була перейменована у АДРЕСА_1.

Ухвала суду від 12.03.2019 також направлялася на адресу відповідача, вказану ним у договорі № КБР-35/05/16 від 26.05.2016 - АДРЕСА_2 . Проте, з цієї адреси ухвала суду повернута поштовим відділенням неврученою.

Отже, суд вчинив всі можливі дії для належного та своєчасного повідомлення відповідача про розгляд даної справи.

Відповідач був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням від 15.03.2019р. про вручення ухвали суду від 12.03.2019р.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

24.05.2019р. судом було постановлено вступну та резолютивну частини рішення в нарадчій кімнаті.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

26.05.2016р. між Приватною організацією "Українська ліга авторських і суміжних прав" (позивачем; УЛАСП) та Фізичною особою-підприємцем Мамоновим Едуардом Вікторовичем (далі - відповідач; користувач) був укладений Договір № КБР-35/05/16 (надалі - Договір).

Відповідно до п.3.1 Договору користувач здійснює використання в комерційній діяльності музичних творів шляхом їх публічного виконання, а УЛАСП надає користувачу, на умовах, визначених цим договором, право (невиключну ліцензію) на публічне виконання творів. Користувач зобов`язується виплачувати винагороду (роялті) на поточний рахунок УЛАСП відповідно до цього Договору та Закону.

За умовами п. 3.3. Договору користувач зобов`язується перерахувати на поточний рахунок УЛАСП винагороду (роялті), узгоджену сторонами у відповідних додатках до цього договору, відповідний загальний щомісячний платіж, що є складовою частиною винагороди (роялті) має перераховуватись не пізніше ніж за 5 днів до початку місяця за який він здійснюється.

Незважаючи на дату укладення договору, користувач здійснює перший платіж за весь місяць (календарний період), в якому було укладено договір (п. 3.3. Договору).

Розмір винагороди не залежить від кількості творів, що використовуватимуться користувачем під час дії договору, та частоти їх використання (п. 3.3. Договору).

За п.6.1. Договору цей договір набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до 26.05.2017р., а в частині невиконаних фінансових зобов`язань, фінансових санкцій та будь-яких інших зобов`язань - до їх повного виконання.

За п.6.2. Договору у випадку, якщо жодна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про припинення дії договору протягом місяця до настання зазначеної в п.6.1. дати, дія договору вважається подовженою на той самий строк, і на тих же умовах, і так кожного разу, коли протягом місяця до завершення строку дії договору не буде належного повідомлення про припинення. Належним повідомленням про припинення зі сторони користувача є лист з доданим до нього актом припинення використання творів, що має бути підписаний уповноваженими представниками сторін. Повідомлення про припинення дії цього договору має бути надіслане засобами поштового зв`язку (цінним листом), при цьому належним доказом направлення повідомлення є чек відділу поштового зв`язку із зазначенням вказаних в цьому договорі поштових реквізитів сторони на адресу якої направлено листа, а також опис вкладення з відтиском (печаткою) поштового відділу, який посвідчує відправлення зазначеного вище повідомлення.

В поясненні (вхід. № 3882 від 15.04.2019) позивач повідомив суду про те, що даний договір не був припинений відповідачем; повідомлення у порядку п. 6.2 договору до позивача не надходило; договір нікчемним чи недійсним не визнавався.

Сторони доказів припинення дії договору у встановленому порядку не надали, отже договір є чинним.

У додатку № 1 до Договору встановлено перелік закладів, в яких користувач здійснює використання творів.

У додатку № 2 до Договору сторонами погоджено розмір щомісячної винагороди (роялті) за використання творів, загальна сума якої з дня набуття чинності договору становить 300,00 грн.

Як свідчать матеріали справи за період травень 2016 - березень 2019 відповідач мав сплатити позивачу 10500,00 грн. винагороди (роялті); (із розрахунку 35 місяців х 300 грн. = 10500,00 грн.).

Відповідач сплатив лише 2400,00 грн. винагороди, що підтверджено реєстром платіжних документів за період 25.02.2016 - 25.02.2019.

Позивач посилаючись на те, що відповідачем оплата за використання прав за Договором не здійснювалась, прохає стягнути з відповідача 8100 грн. заборгованості.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Згідно з положеннями пункту "в" частини першої статті 49 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (в редакції, що діяла на дату укладення договору) до функцій організацій колективного управління належать збір, розподіл і виплата зібраної винагороди за використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав суб`єктам авторського права і (або) суміжних прав, правами яких вони управляють, а також іншим суб`єктам прав відповідно до цього Закону.

Відповідно до приписів частини другої цієї статті суб`єкти авторського права і (або) суміжних прав, які не передали організаціям колективного управління повноважень на управління своїми правами, в тому числі щодо збирання винагороди, мають право вимагати від організацій колективного управління, які таку винагороду за використання їхніх творів і об`єктів суміжних прав зібрали, виплати цієї винагороди, а також вимагати вилучення своїх творів і об`єктів суміжних прав із дозволів на використання, які надаються організаціями колективного управління шляхом укладання договорів з особами, які використовують ці об`єкти.

У пункті 49.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року N 12 „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних із захистом прав інтелектуальної власності" зазначено наступне. Надавши організаціям колективного управління можливість дозволяти використання об`єктів авторського права, які й не перебувають в їх управлінні (але не вилучені з нього в установленому порядку), законодавець врахував специфіку діяльності суб`єктів господарювання, які здійснюють постійне використання великої кількості різноманітних об`єктів авторського права, завчасне визначення переліку яких (із встановленням правовласників та одержанням необхідного дозволу від кожного з них) є надмірно складним або взагалі неможливим (телерадіоорганізації; особи, що здійснюють ретрансляцію телерадіопрограм; власники закладів, де відбувається публічне виконання творів, тощо).

У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 530 ЦК України передбачено строк (термін) виконання зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Відповідно до ч.1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а умовами договору від 26.05.2016р. № КБР-35/05/16 передбачено можливість його автоматичного продовження на новий строк.

Так, у відповідності до умов п. 6.1. Договору він набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 26 травня 2017 року Пунктом 6.2. договору передбачено, що у випадку, якщо жодна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про припинення дії Договору протягом місяця до настання зазначеної в п.6.1. дати, дія договору вважається подовженою на той самий строк, і на тих же умовах, і так кожного разу, копи протягом місяця до завершення строку дії Договору не буде належного повідомлення про припинення.

Враховуючи, що протягом місяця до 26 травня 2017 року жодна з сторін не заявила про припинення договору він продовжився на новий строк, і на тих же умовах, і так кожного разу, коли протягом місяця до завершення строку дії Договору не буде належного повідомлення про припинення.

За ч.1 ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно ч.1 та ч.2 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Сторони доказів про розірвання договору не надали, в судовому порядку договір не розривався. Отже, договір не було розірвано.

За період травень 2016 - березень 2019 відповідач має заборгованість з платежів за договором в сумі 8100,00 грн.

В порушення договірних зобов`язань відповідач боргу не погасив.

Відповідно до ст. ст. 13, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказів в спростування вищевикладеного чи інших заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

На підставі викладеного суд прийшов до висновку про те, що в даному разі наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 8100,00 грн. основного боргу за договором.

Також, позивач на підставі п.3.6 Договору заявив вимоги про дострокове стягнення 600,00 грн. роялті за період квітень 2019 - травень 2019р.

В п. 3.6. Договору зазначено, що в разі прострочки УЛАСП набуває право на дострокове отримання винагороди (роялті) за строк в повному обсязі.

Оскільки на дату прийняття цього рішення строк внесення вказаних платежів вже настав, а відповідач не надав доказів їх проплати, то вимоги про стягнення 600,00 грн. роялті за період квітень 2019 - травень 2019р. підлягають задоволенню.

За ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно п.3.6. Договору якщо користувач прострочив платіж стосовно одного місяця на строк більший ніж чотири місяці, то користувач повинен буде сплатити УЛАСП штраф, що складає 100% від розміру простроченого платежу.

Оскільки платежі за спірний період не були оплачені відповідачем більше 4 місяців, то позивач правомірно нарахував відповідачу 6900,00 грн. штрафу

Заяви про застосування позовної давності до цих вимог відповідачем суду не подано.

Отже, позовні вимоги про стягнення 6900,00 грн. штрафу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі даних норм на заборгованість відповідача з основного боргу позивачем відповідачу нараховані 902,20 грн. інфляційних за період 27.12.2016р. - 24.02.2019р., 263,20 грн. - 3% річних за період 27.12.2016р. - 24.02.2019р.

Суд, провівши перевірку правильності нарахування інфляційних та 3% річних, встановив, що заявлена до стягнення сума не перевищує розрахункову.

Отже, позовні вимоги про стягнення 902,20 грн. - інфляційних, 263,20 грн. - 3% річних підлягають задоволенню.

Позивач у позові прохає також покласти на відповідача судові витрати понесені ним у даній справі, до яких включає витрати на оплату судового збору у сумі 1921,00 грн. та 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

За ч.1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 3 ст. 124 ГПК України попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Суд встановив, що при подачі даного позову позивачем сплачено 1921,00 грн. судового збору за платіжним дорученням № 369 від 26.02.2019р. Факт надходження даного судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджено випискою від 27.02.2019 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

В ч. 3 ст. 126 ГПК України вказано, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В підтвердження факту понесення позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката суду надані такі докази:

- договір № 8.37-А від 20.02.2019р. про надання адвокатських послуг, укладений між позивачем (клієнтом) та адвокатським об`єднанням «Інтелкрафтс»., за умовами якого клієнт замовляє надання юридичних послуг (адвокатської допомоги) по захисту прав і законних інтересів у судах всіх рівнів, підготовку та подачу необхідних документів;

- наказ адвокатського об`єднання «Інтелкрафтс» від 20.02.2019р. № 8.37 про здійснення судового представництва адвокатом Хлєбнікову С.Г., Сербуль О.Ю.;

- довіреність позивача від 08.02.2019 на представництво його інтересів адвокатами Хлєбніковим С. Г. та Сербуль О. Ю.;

- свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю від 11.12.2017р., від 28.02.2008р.;

- акт від 14.04.2019 про затвердження обсягу надання правничої допомоги в суді першої інстанції;

- платіжне доручення № 391 від 29.03.2019р., за яким позивач сплатив адвокатському об`єднанню «Інтелкрафтс» 5000,00 грн. за адвокатські послуги.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката в загальній сумі 5000,00 грн.

Клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу чи про неспіврозмірність цих витрат відповідач до суду не подав.

Суд встановив, що вказані судові витрати пов`язані з розглядом даної справи; їх розмір є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін.

Відповідно до ч.1 та ч. 4 ст.129 ГПК України вказані судові витрати покладаються на відповідача.

Суд роз`яснює, що в разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Сторони також мають право укласти мирову угоду у процесі виконання судового рішення.

Керуючись ст.ст. 252, 232, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Мамонова Едуарда Вікторовича ( АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав" (вул. Євгена Сверстюка, буд.23, офіс 1016, м. Київ, 02002; ідентифікаційний код 37396233) 8100грн. 00 коп. основного боргу зі сплати винагороди (роялті), 902грн. 02коп. інфляційних, 263грн. 20коп. - річних, 6900грн. 00 коп. - штрафу, 600грн. 00 коп. - винагороди (роялті), 1921грн. 00коп. - відшкодування витрат з оплати судового збору, 5000грн. 00 коп. - витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди (через Господарський суд Полтавської області), за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Дата складення повного судового рішення: 29.05.2019р.

Суддя Т. М. Безрук