ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2019 р. Справа №914/3095/16

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Желік М.Б.

секретар судового засідання Гула Б.Я.

розглянув апеляційну скаргу Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії Надра України Західукргеологія від 11.03.2019 №01-424/13

на рішення Господарського суду Львівської області від 19.02.2019 (головуючий суддя Бортник О.Ю., судді - Манюк П.Т., Стороженко О.Ф., повне рішення складено 22.02.2019, м. Львів)

у справі № 914/3095/16

за позовом Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії Надра України Західукргеологія, м. Львів

відповідача - 1 Товариства з обмеженою відповідальністю Нафтогазрембуд-1, м. Львів

відповідача - 2 Публічного акціонерного товариства Укргазвидобування, м. Київ

про визнання недійсним договору,

представники учасників процесу:

від позивача: Батьков В.В. - адвокат;

від відповідача 1 : не з`явились;

від відповідача 2 : Стернюк В.А. - адвокат;

ВСТАНОВИВ:

15.08.2018 на розгляд Господарського суду Львівської області Дочірнім підприємством Національної акціонерної компанії (далі - ДП НАК) «Надра України «Західукргеологія» подано позовну заяву до відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогазрембуд-1», Публічного акціонерного товариства ТОВ «Укргазвидобування» про визнання договору № ЛГВ-71/06-16 від 27.01.2016, укладеного ПАТ «Укргазвидобування» від імені якого діє філія Газопромислове управління «Львівгазвидобування» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Нафтогазрембуд-1» як оператором по договору про спільну діяльність №147 від 25.04.2003, недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ціна договору №ЛГВ-71/06-16 від 27.01.2016 перевищує 100 000,00 грн., при цьому ДП НАК «Надра України «Західукргеологія» жодних письмових погоджень щодо укладення договору №ЛГВ-71/06-16 від 27.01.2016 не надавало, а тому договір ОСОБА_1 укладено з перевищенням повноважень, наданих йому довіреністю.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 16.11.2017 у справі №914/3095/16 (в складі колегії: головуючого судді Гоменюк З.П., суддів Ділай У.І., Мазовіти А.Б.) у задоволенні позову відмовлено (Т-1, а.с.201-207).

Дане рішення мотивовано тим, що ОСОБА_1 на момент оспорюваного договору діяв в межах наданих йому повноважень на підставі довіреності від 30.12.2015, спірний договір не містить положень, з яких можна було б зробити висновок, що його ціна є вищою 100 000,00 грн., оскільки п.3.1. договору передбачено лише прогнозований об`єм видобутку газу.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 25.01.2018 у справі №914/3095/16 (в складі колегії: головуючого судді Кордюк Г.Т., суддів Гриців В.М., Давид Л.Л.) вищевказане рішення було скасовано та прийнято нове, яким позовні вимоги задоволено; визнано договір №ЛГВ 71/06-16 від 27.01.2016, укладений між Публічним акціонерним товариством Укргазвидобування, від імені якого діє філія Газопромислове управління «Львівгазвидобування» та Товариством з обмеженою відповідальністю Нафтогазрембуд-1 недійсним; визнано, що зобов`язання за договором №ЛГВ 71/06-16 від 27.01.16 припиняються на майбутнє (Т-1, а.с.274-282).

При прийнятті даної постанови, суд апеляційної інстанції виходив з того, що п.5.4.5. договору про спільну діяльність передбачено, що до компетенції комітету з управління належить попереднє погодження , зокрема , укладення оператором від імені інших учасників будь-яких договорів (угод) на придбання матеріально-технічних ресурсів та енергоносіїв для потреб спільної діяльності, а також послуг та підрядних робіт, передбачених річною програмою робіт та річним бюджетом спільної діяльності, у разі, якщо сума окремого договору або загальна сума із окремим суб`єктом господарювання перевищує 100 000,00 грн. При цьому, зазначено, що спірний договір не погоджувався комітетом з управління спільною діяльністю та не приймався до виконання ДП «НАК «Надра України» «Західукргеологгія» - підприємством за договором про спільну діяльність, не було вчинено жодних дій, які б свідчили про схвалення спірного правочину зі сторони позивача. Відповідно до цього, зважаючи на встановлений судом факт вчинення спірного правочину з перевищенням повноважень з боку відповідача 1, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для визнання такого договору недійсним.

Постановою Верховного Суду від 16.05.2018 (в складі колегії: головуючий суддя І.Ткач, судді Л.Стратієнко, В.Студенець) касаційні скарги ТОВ «Нафтогазрембуд-1» та ПАТ «Укргазвидобування» задоволено частково; постанову Львівського апеляційного господарського суду від 25.01.2018 та рішення Господарського суду Львівської області від 16.11.2017 у справі №914/3095/16 скасовано; справу передано на новий розгляд до Господарського суду Львівської області (Т-2, а.с.41-56).

Дана постанова мотивована тим, що господарськими судами не перевірено доводів відповідачів про те, що позивач не міг не знати про існування оспорюваних договірних відносин, оскільки у звіті про фінансові результати відображаються витрати, набуті в процесі спільної діяльності, зокрема, і витрати на прийом, підготовку та транспортування природного газу. Також вказано, що не надано оцінки тому факту, що оператор спільної діяльності, діючи в інтересах його учасників, укладав аналогічні договори між ПАТ «Укргазвидобування», ТОВ «Нафтогазрембуд-1» та корпорацією «Укрнерудпром» (частка перейшла до ТОВ «Нафтогазрембуд-1» відповідно до додаткової угоди №02/14 від 28.08.2014) і в попередні роки. Також, не досліджено чи відбулось наступне схвалення спірного правочину позивачем.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 19.02.2019 у даній справі (в складі колегії: головуючого судді Бортник О.Ю., суддів Манюка П.Т., Стороженко О.Ф.) відмовлено Дочірньому підприємству Національної акціонерної компанії Надра України "Західукргеологія" в задоволенні позову повністю.

Позивач ДП НАК «Надра України» «Західукргеологія», не погодившись з винесеним рішенням подав апеляційну скаргу в якій посилається на те, що рішення ухвалено з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, неповним дослідженням матеріалів та обставин справи.

Скаржник вказує, що ДП НАК «Надра України» «Західукргеологія» жодних письмових погоджень, щодо укладення договору №ЛГВ-71/06-16 від 27.01.2016 укладеного між ПАТ «Укргазвидобування» від імені якого діє філія Газопромислове управління «Львівгазвидобування» та ТОВ «Нафтогазрембуд-1» , як оператор по договору №147 про спільну діяльність від 25.04.2003, не надавало. Відтак вказує, що укладення спірного договору відбулося з перевищенням повноважень виконавчого директора спільної діяльності ОСОБА_1 , наданих йому в дорученні.

Відповідно до цього, вважає скаржник, що договір ЛГВ-71/06-16 від 27.01.2016 мав би укладатись за умови його попереднього погодження комітетом з управління спільною діяльністю, як це передбачено пп.5.5.5 договору №147 про спільну діяльність від 25.04.2003 та самою довіреністю від 30.12.2015, виданою на ім`я виконавчого директора спільної діяльності ОСОБА_1 .

Також скаржник зазначає, що місцевим господарським судом не було взято до уваги те, що позивачем не було вчинено юридично значимих дій, спрямованих на схвалення спірного договору, а переписка, на яку покликається суд у рішенні, передувала укладенню договору, а тому не може бути належним доказом для подальшого схвалення правочину.

Крім цього, вважає, що укладення ТОВ «Нафтогазрембуд-1» оспорюваного договору для учасників спільної діяльності за договором №147 про спільну діяльність від 25.04.2003 завдало збитки учасникам спільної діяльності, а не як стверджує суд , що укладення даного договору спрямоване на досягнення мети та отримання прибутку.

Відтак, просить рішення місцевого господарського суду скасувати та ухвалите нове, яким задовольнити позовні вимоги ДП «НАК Надра України» «Західукргеологія» повністю.

Відповідач 2 АТ «Укргазвидобування» у відзиві від 01.04.2019 за №2-2-2-2-01-804 (вх. № апеляційного суду 01-04/2137/19 від 02.04.2019) заперечує доводи апеляційної скарги, посилаючись на п.7.1. договору, де вказано, що визначення фінансових результатів спільної діяльності здійснюється оператором щоквартально на підставі звіту про фінансові результати відповідно до українських стандартів бухгалтерського обліку. Після визначення та затвердження фінансових результатів, відповідно до п.7.1. та п.5.4.2. даного договору, рішенням комітету з управління затверджуються частки чистого прибутку, що розподіляються між учасниками. Таким чином, вважає, що позивач не міг не знати про існування оспорюваних договірних відносин, оскільки у звіті про фінансові результати відображаються витрати, набуті в процесі спільної діяльності, зокрема і витрати на прийом, підготовку та транспортування природного газу. Крім цього, вказує, що позивач з урахуванням п.5.6. договору мав можливість позачергово вимагати проведення засідання Комітету з метою ознайомлення та затвердження річної програми робіт спільної діяльності, звітів про виконання програми робіт спільної діяльності, фінансових звітів, а також не був позбавлений права ознайомлюватись з усіма документами, що пов`язані з веденням спільної діяльності в будь-який час. Також зазначає, що в силу технологічних особливостей позивач та відповідач 1 виконуючи договір спільної діяльності №147 від 25.04.2003 між ними, з 2004 не мали технічної змоги здійснювати поставку (реалізацію) видобутого ними природного газу, не замовляючи у відповідача 2 послуг з його прийому, підготовки та транспортування. Це підтверджується схемою підключення Тинівського газового родовища, на якому сторони договору про спільну діяльність зобов`язувалися спільно здійснювати геологічне вивчення, у тому числі дослідно-промислову та або промислову розробку (п.1.1. договору №147). Більше того, зазначає, що ініціатором приєднання до мереж ГПУ «Львівгазвидобування» та подальшого транспортування природного газу був, зокрема, і позивач, як учасник договору про спільну діяльність, що підтверджується листами від 27.08.2015 №27-08-1, від 14.06.2010 №14/06/10-1, від 31.05.2010 №6-02-2043-2, від 04.03.2013 №01-04-03/13. Відповідно до цього, просить відмовити позивачу в задоволенні апеляційної скарги повністю та залишити без змін рішення Господарського суду Львівської області №914/3095/16 від 19.02.2019.

Відповідач 1 у відзиві , б/н від 04.04.2019 також заперечує доводи апеляційної скарги, вказуючи на те, що укладенню оспорюваного договору передувало листування між ТОВ «Нафтогазрембуд- 1» та ДП НАК «Надра України» «Західукргеологія», відповідно до якого ТОВ «Нафтогазрембуд-1» повідомило позивача про планові витрати на послуги ГПУ «Львівгазвидобування», а відтак посилання позивача про те, що йому було невідомо про укладення оспорюваного договору вважає безпідставним. Також, зазначає, що в процесі здійснення спільної діяльності виконавчим директором спільної діяльності щорічно укладався договір по підготовці та транспортуванню природного газу ПАТ «Укргазвидобування», що відображалось у фінансових планах на кожен рік. Окрім цього, представником ПАТ «Укргазвидобування» долучено до матеріалів справи копії договорів, укладених протягом 2003-2016 років предметом яких була підготовка та транспортування газу Тинівському газовому родовищі, що підтверджує факт здійснення вказаних робіт протягом всього періоду спільної діяльності виключно ПАТ «Укргазвидобування», про що було відомо позивачу. Відповідно до цього, просить, апеляційну скаргу ДП НАК «Надра України» «Західукргеологія» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 19.02.2019 у справі №914/3095/16 без змін.

17.04.2019 в канцелярію суду від апелянта надійшла відповідь на відзив від 15.04.2019 №01-645/13.

22.04.2019 від відповідача 2 в канцелярію суду поступили заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 25.03.2019 (в складі колегії: головуючий суддя Орищин Г.В., судді Галушко Н.А., Желік М.Б.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії Надра України Західукргеологія від 11.03.2019 №01-424/13 на рішення Господарського суду Львівської області від 19.02.2019 у справі №914/3095/16.

В подальшому, ухвалою суду від 25.03.2019 призначено розгляд справи №914/3095/16 на 22.04.2019.

В судове засідання 22.04.2019 з`явились представники позивача та відповідача 2. Відповідач 1 участі уповноваженого представника не забезпечив, причин неявки не повідомив. Відтак, судова колегія, заслухавши пояснення представників сторін, з метою повного та всесторннього дослідження матеріалів справи ухвалила розгляд справи відкласти на 23.05.2019.

23.05.2019 в судове засідання з`явились представники позивача та відповідача 2, які підтримали свої доводи і заперечення з мотивів, наведених у апеляційній скарзі та відзиві на неї.

Відповідач 2 участі уповноваженого представника в судове засідання 23.05.2019 не забезпечив, причин неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи ухвалою суду від 22.04.2019.

Станом на 23.05.2019 додаткових доказів та клопотань про відкладення розгляду справи не поступало, а відтак судова колегія ухвалила розглядати справу за наявними у ній матеріалами.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою, відзивами на неї та запереченнями на відзиви, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача 2, врахувавши постанову Верховного Суду від 16.05.2018 у даній справі, судова колегія Західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відповідність рішення Господарського суду Львівської області від 19.02.2019 нормам чинного матеріального та процесуального права, матеріалам та обставинам справи, виходячи з наступного:

25.04.2003 ДП НАК «Надра України» «Західукргеологія» та Корпорацією «Укрнерудпром» (ТОВ «Нафтогазрембуд-1») було укладено договір №147 (зі змінами та доповненнями в редакції додаткової угоди від 28.08.2014 №02/14) про спільну діяльність (Т-1, а.с.16-21), пунктом 1.1. якого предметом договору визначено спільну інвестиційну та виробничу діяльність учасників з приводу організації й здійснення геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки Тинівського родовища та можливої промислової розробки Тинівського родовища з метою одержання прибутку.

27.01.2016 ПАТ «Укргазвидобування» (виконавець) в особі директора філії Газопромислове управління «Львівгазвидобування» Сендеги О.С., який діяв на підставі довіреності №2-17 від 08.12.2015 з однієї сторони та ТОВ «Нафтогазрембуд 1» (замовник) як оператором по договору №147 про спільну діяльність від 25.04.2003 (в редакції додаткової угоди від 28.08.2014 №02/14, укладеної між ДП НАК «Надра України» «Західукргеологія» та ТОВ «Нафтогназрембуд-1») в особі виконавчого директора Темника І.Й., який діяв на підставі довіреності від 30.12.2015 (Т-1, а.с.32), укладено договір №ЛГВ-71/06-16 з додатком (Т-1, а.с.28-31).

Пунктом 1.1. договору №ЛГВ-71/06-16 встановлено, що замовник зобов`язується із власних свердловин Тинівського газового родовища подати природний газ до УПГ Грушів, а виконавець зобов`язується надати послуги по прийому, підготовці на УПГ - Грушів та транспортуванні природного газу замовника в систему магістральних газопроводів ПАТ «Укртрансгаз». Фактичний обсяг природного газу замовника, прийнятий, підготовлений та протранспортований виконавцем, визначається згідно показників комерційного вузла обліку газу, який є власністю замовника і встановлений на УПГ-Грушів (п.1.2. договору).

Також, сторони спірного договору у п.3.1. погодили, що прогнозований об`єм видобутого газу в 2016 році становить 5650 тис. м. куб.

Пунктом 7.1. договору №ЛГВ-71/06-16 передбачено, що загальна вартість послуг по підготовці газу, наданих в поточному місяці, визначається на підставі акта прийому-передачі природного газу і оформляється актом передачі-приймання наданих послуг, що є підставою для остаточного розрахунку.

Позивач в позовній заяві просить визнати вищевказаний договір недійсним, з підстав того, що ціна договору перевищує 100 000,00 грн., ДП НАК «Надра України» «Західукргеологія» жодних письмових погоджень щодо укладення договору №ЛГВ-71/06-16 від 27.01.2016 не надавало, а тому договір Темником І.Й. укладено з перевищенням повноважень.

Судова колегія зазначає, що ДП НАК «Надра України» «Західукргеологія» та ТОВ «Нафтогазрембуд-1» видано спільну довіреність 30.12.2015 виконавчому директору спільної діяльності ОСОБА_1 (Т-1, а.с.32). Дану довіреність видано відповідачем 1 та позивачем на правах учасників договору про спільну діяльність №147-СД від 25.04.2003, згідно якої ОСОБА_1 мав право діяти у відносинах з третіми особами від імені довірителів стосовно всіх питань здійснення учасниками спільної діяльності та вчиняти будь-які дії, які стосуються діяльності довірителів, пов`язаної з виконанням умов договору про спільну діяльність, а саме укладати договори та угоди, в тому числі на придбання матеріально-технічних ресурсів на енергоносіїв для потреб спільної діяльності, а також договори та угоди на послуги та підрядні роботи на суму, що не перевищує 100 000,00 грн. Укладення кредитних договорів, договорів застави, гарантії, поруки, укладення договорів та угод або ряду пов`язаних між собою договорів, а також здійснення платежів на суму, що перевищує 100000,00 грн., підлягає обов`язковому письмовому погодженню з довірителями.

При перегляді рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку з врахуванням вказівок Верховного Суду, які викладено у постанові від 16.05.2018 у даній справі, судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним:

У відповідності до вимог ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як зазначено вище 27.01.2016 ПАТ «Укргазвидобування» з однієї сторони та ТОВ «Нафтогазрембуд-1» , як оператором по договору про спільну діяльність з іншої сторони укладено договір №ЛГВ-71/06-16.

Згідно з умовами договору, замовник прогнозує об`єм видобутку газу в 2016 році в обсязі 5650 тис. м. куб. (п. 3.1. договору). При цьому, відповідно до п.7.1. договору вартість послуг за спірним договором становить: 531,42 грн. в тому числі ПДВ 88,51 грн. з розрахунку підготовки і транспортування однієї тисячі метрів кубічних газу, видобутого замовником в 1 та 4 кварталах; 793,50 грн., в тому числі ПДВ 132,25 грн. з розрахунку підготовки і транспортування однієї тисячі метрів кубічних газу , видобутого замовником в 2 та 3 кварталах.

Загальна вартість послуг по підготовці наданих в поточному місяці, визначається на підставі акта прийому-передачі природнього газу і оформляється актом прийому-передачі наданих послуг, що є підставою для остаточного розрахунку.

Спірний правочин зі сторони ТОВ «Нафтогазрембуд-1» підписаний виконавчим директором Темником ОСОБА_2 . ОСОБА_3 .

Згідно ч.2 ст. 203 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Такими підставами, зокрема є: суперечність змісту правочину Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його маральним засадам. Відсутність у особи, яка вчиняє правочин, необхідного обсягу цивільної дієздатності. Відсутності вільного і такого, що відповідає внутрішній волі учасника правочину волевиявлення. Правочин не спрямовано на реальне настання правових наслідків , що обумовлені ним.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно ч. 1, 3 положень ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

У відповідності до положень ст. 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

За договором про спільну діяльність, сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників. Договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору по спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності (ст. ст. 1130-1131 Цивільного кодексу України).

Враховуючи вищенаведені положення законодавства судова колегія зазначає, щоо з`ясовуючи наявність або відсутність обставин, з якими ст. 92 Цивільного кодексу України пов`язує юридичну силу обмежень повноважень щодо представництва юридичної особи, місцевим господарським судом вірно встановлено, що відповідач 2 знав та, за всіма обставинами, не міг не знати про наявність обмежень, встановлених довіреністю від 30.12.2015, оскільки спірний договір містить посилання на дану довіреність, як на підставу вчинення Темником І.Й. юридично значимих дій із укладення цього договору.

З обставин справи вбачається, що відповідачем 1 надавалась позивачу інформація щодо планів укладення спірного договору та суми планових витрат на надання послуг за вказаним договором і при цьому у позивача не було жодних зауважень щодо цієї обставини.

Відповідно до цього, місцевим господарським судом зроблено вірний висновок про схвалення спірного договору позивачем. При цьому, відповідач 1 звертався до позивача з листом від 18.12.2015 про направлення програми робіт, фінансового плану і бюджету спільної діяльності на 2016 рік по Тинівському газовому родовищу для підписання (Т-2, а.с.90), які отримано позивачем 21.12.2015, що підтверджується зокрема відміткою та підписом представника позивача на листі. У розділі «калькуляція планової собівартості» в графі «операторське обслуговування (ЛГВ)» вказано 695 тис. грн. витрат «Львівгазвидобування», яке є філією відповідача 2 у справі.

З наявного в матеріалах справи листа відповідача 1 від 12.01.2016 за №12/01-1, який отримано позивачем 13.06.2016 (Т-2, а.с.91) вбачається, що відповідач 1 на вимогу позивача пояснював йому, що до розділу «Інші видатки» (п.4 бюджету спільної діяльності) входить операторське обслуговування ГПУ «Львівгазвидобування», яке є структурним підрозділом відповідача 2 та, яке від імені відповідача 1, укладало спірний договір.

Враховуючи наведене, судова колегія погоджується з твердженням місцевого господарського суду про те, що позивачу було відомо про необхідність понесення учасниками спільної діяльності витрат на оплату послуг структурного підрозділу відповідача 2, а саме: обслуговування ГПУ «Львівгазвидобування» а також про необхідний розмір цих витрат на 2016 рік.

Позивач, як учасник спільної діяльності, знав, що для здійснення спільної діяльності щодо дослідно-промислової розробки та/або промислової розробки ділянки надр на Тинівському родовищі, в межах програми робіт спільної діяльності та реалізації видобутих вуглеводнів і отримання прибутку учасниками спільної діяльності (п.1.1. додаткової угоди №02/14до договору №147 (Т-1, а.с.16-27, 33-40), необхідним є надання третіми особами учасникам спільної діяльності послуг по прийому, підготовці та транспортуванню природного газу в систему магістральних газопроводів та облаштування газопроводів, шлейфів від свердловин Тинівського газового родовища. Договори на надання даних послуг учасникам спільної діяльності укладались між відповідачем 2 та учасниками спільної діяльності , починаючи з 2004 року. (Т-1, а.с.65-85).

З програми спільної діяльності на Тинівському газовому родовищі на 2003 рік, Газопромислове управління «Львівгазвидобування» було підрядною організацією, яку учасники спільної діяльності уповноважили на облашування Тинівського газового родовища.

«Облаштування родовища» - це комплекс проектних, вишукувальних, будівельних та інших робіт, які необхідно провести для введення родовища в промислову (дослідно-промислову) розробку, або робіт з будівництва, капітального ремонту, реконструкції і технічного переоснащення на діючих (об лаштованих) родовищах (ст.. 1 Закону України «Про нафту і газ»).

Відповідно до цього, вбачається, що Газопромислове управління «Львівгазвидобування» на замовлення учасників спільної діяльності здійснило проектні та будівельні роботи на родовищі, в тому числі, пов`язані із встановленням устаткування, необхідного для забору та транспортування газу.

Докази існування інших під підприємств, які б здійснювали підготовку та транспортування газу з Тинівського газового родовища або володіли обладнанням, необхідним для виконання наведених вище робіт, на території Тинівського газового родовища у матеріалах справи відсутні та не подані такі суду апеляційної інстанції.

Відповідно до цього, судова колегія апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що спірний договір не порушує прав та охоронюваних законом інтересів позивача, як учасника спільної діяльності .

Крім цього, судова колегія зазначає, що позивач та відповідач 1 здійснювали діяльність на Тинівському газовому родовищі на підставі договору про спільну діяльність №147 від 25.04.2003 і учасники такого договору погодили, що спільна діяльність це діяльність учасників, яка відповідає чинному законодавству, регулюється цим договором , пов`язана з користуванням надрами, без створення юридичної особи, яка є об`єктом спільного контролю учасників відповідно до даного договору, заснована на юридичній рівності , вільному волевиявленні та майновій самостійності учасників.

Як вбачається з обставин справи та правовідносин які склались між сторонами позивач не міг не знати, що видобуток природного газу із свердловин, за відсутності газосховища , без здійснення його транспортування газотранспортними мережами, в рамках спільної діяльності є неможливим. При цьому в матеріалах справи відсутні та не подані скаржником суду апеляційної інстанції докази, які б свідчили про існування на праві власності чи на праві користування учасників спільної діяльності сховищ, резервуарів, технологічних можливостей для зберігання видобутого газу. Також, відсутні докази про те, що позивач звертався до відповідача 1 з вимогою залучити іншого контрагента для надання послуг по прийому, підготовці та транспортуванню видобутого природного газу із свердловин Тинівського газового родовища і що таке залучення іншого виконавця послуг було технологічно можливим. Твердження про те, що видобутий природний газ міг зріджуватися та транспортуватися автомобільним транспортом , не підтверджено належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 76,77 ГПК України.

З обставин справи встановлено, що відповідачем 2 на підставі спірного договору були надані учасникам спільної діяльності послуги, що підтверджується актами приймання передачі наданих послуг (Т-1, а.с.59-63) і оплачено такі в сумі 724130,96 грн. (Т-1, а.с.64). Оплату здійснено через окремий рахунок спільної діяльності у розмірі, що перевищує 100 000 грн. і такий платіж відповідно до довіреності від 30.12.2015 потребував письмового погодження з позивачем.

Судова колегія апеляційного суду погоджується з висновком місцевого господарського суду, що здійснення вищевказаного платежу свідчить про вчинення учасниками спільної діяльності, у тому числі й позивачем, юридично значимих дій спрямованих на схвалення спірного договору.

Крім цього, слід зазначити, що строк дії договору №147 про спільну діяльність закінчився на момент звернення позивача з позовом до суду і не обґрунтовано останнім, яким чином його права та законні інтереси будуть поновленні шляхом визнання цього договору недійсним на майбутнє.

Враховуючи наведене, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для задоволення позову в даній справі.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 273, 275, 276, 282, 284 ГПК України, суд, постановив:

Рішення Господарського суду Львівської області від 19 лютого 2019 року у справі №914/3095/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку згідно ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Матеріали справи повернути до Господарського суду Львівської області.

Повну постанову складено 03.06.2019.

Головуючий суддя Орищин Г.В.

Суддя Галушко Н.А.

Суддя Желік М.Б.