РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.05.2019Справа № 910/13293/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О. при секретарі судового засідання Макарчук С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького" до Товариства з обмеженою відповідальністю "БАЛТІК ГРАУНД СЕРВІС ЮА" про визнання недійсним пункт 8.1. договору та стягнення 1 103 310,98 грн., за участю представників позивача - Стасишиної Т.В., довіреність №17 від 05.03.2019 року, відповідача - Данилюка Д.В., ордер серія КВ №213695 від 01.11.2018 року.

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про визнання недійсним частини пункту 8.1. договору №ОД/2015/08/14/4 від 14.08.2015 року, що укладений між позивачем та відповідачем, а саме: «і затверджується сторонами Протоколом узгодження ціни, який є невід`ємною частиною договору. Зміна ціни на послуги, що надаються, фіксується сторонами шляхом підписання нового Протоколу узгодження ціни.» з моменту укладення даного договору, та про стягнення з відповідача 1 103 310,98 грн. різниці між ціною яка сплачувалась відповідачем у відповідності до умов оспорюваного п. 8.1. договору та ціною яка мала бути сплачена відповідачем, якби вказаного пункту в договорі не було.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.10.2018 року відкрито провадження та призначено підготовче засідання на 12.11.2018 року.

05.11.2018 року відповідачем через канцелярію суду надано відзив на позов, в якому він просив суд в позові відмовити з тих підстав, що сторони при укладенні договору погодили п. 8.1. договору, що ціна встановлюється та змінюється протоколом узгодження ціни, який є невід`ємною частиною умов договору. Сторони постійно підписували протоколи узгодження ціни на підставі п. 8.1. договору. Відповідач належним чином, по узгодженим цінам правомірно здійснював взаєморозрахунки з позивачем. Вказаний пункт не суперечить жодним вимогам закону, тому не може бути визнаний недійсним з моменту укладення договору. Щодо стягнення 1 103 310,98 грн., відповідач зазначає, що позивач просить суд стягнути з відповідача неіснуючий борг, оскільки договору за яким сторони погодили надання послуг саме по іншій ціні ніж та яка була погоджена між ними в протоколі погодження ціни від 08.12.2015 року він суду не надав, а стягнення боргу з розрахунку ціни послуг яка не була погоджена сторонами в договорі є протиправною та безпідставною.

05.11.2018 року від позивача до суду надійшло клопотання про витребування доказів, у якому він просив суд витребувати від відповідача податкові декларації з ПДВ з додатком №5, що подані в органи ДФС, за весь період, протягом якого відповідач зберігав права включення до податкового кредиту суму податку на додану вартість по вказаним відповідачем податкових накладних, а саме: - листопад, грудень 2016 року; - січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2017 року; - січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень 2018 року.

13.11.2018 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив на позов.

10.12.2018 року від відповідача до суду надійшли письмові заперечення на відповідь на відзив на позов.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.02.2019 року у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Мельника В.І. справу передано на розгляд судді Чебикіній С.О.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.02.2019 року вирішено прийняти справу № 910/13293/18 суддею Чебикіною С.О., вирышено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначити підготовче засідання на 13.03.2019 року.

13.03.2019 року відповідачем через канцелярію суду надано письмові пояснення.

13.03.2019 року в судовому засіданні оголошено перерву на 27.03.2019 року.

25.03.2019 року від позивача до суду надійшли додаткові письмові пояснення по справі.

26.03.2019 року позивачем через канцелярію суду надано заяву, в якій він просив суд здійснювати розгляд справи за всіма наявними у справі процесуальними документами відповідача.

27.03.2019 року в судовому засіданні оголошено перерву на 10.04.2019 року.

10.04.2019 року відповідачем через канцелярію суду надано клопотання про закриття провадження у справі, мотивоване тим, що 29.12.2017 року позивач уклав протокол ціни до договору з новою ціною, за якою зараз сторони співпрацюють, фактично тим самим, спір було врегульовано сторонами (підставою для позову є та обставина, що на думку позивача відповідач не погоджується з ціною послуг позивача) у зв`язку з чим, між сторонами відсутній предмет спору, що є підставою для закриття провадження по справі ч.2 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України).

В силу п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Проте, факт узгодження ціни протоколом від 29.12.2017 року не свідчить про відсутність предмету спору, адже позивач не позбавлений права подати позов про визнання недійсним частини пункту 8.1. договору №ОД/2015/08/14/4 від 14.08.2015 року, а тому в звдоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі судом відмовлено.

Судом в судовому засіданні 08.05.2019 року було розглянуто клопотання позивача про витребування доказів, що надійшло до суду 05.11.2018 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У клопотанні повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується;

2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа;

4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу;

5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Проте, позивачем, в порушення вимог ч.ч. 1, 2 ст. 81 ГПК України не вказано які обставини, можуть підтвердити зазначені докази, або аргументи, які вони можуть спростувати та окрім того, не зазначено які заходи позивач вжив для отримання цих доказів самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання зазначених доказів, у зв`язку із чим у задоволенні вказаного клопотання судом відмовлено.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.05.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 22.05.2019 року.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Предметом позову є вимога позивача про визнання недійсним частини пункту 8.1. договору №ОД/2015/08/14/4 від 14.08.2015 року, що укладений між позивачем та відповідачем, а саме: «і затверджується сторонами протоколом узгодження ціни, який є невід`ємною частиною договору. Зміна ціни на послуги, що надаються, фіксується сторонами шляхом підписання нового протоколу узгодження ціни.» з моменту укладення даного договору, з тих підстав, що на виконання приписів п.1 ст.10 Закону України «Про природні монополії», ст.78 Повітряного кодексу України, п.2 ч.2 ст.13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» усім суб`єктам господарювання, яким позивач надавав послуги по забезпеченню приймання, зберігання, контролю за якістю та видачі авіаційного пального для заливу у паливозаправник або заправлення баків повітряного судна в аеропорту «Львів», встановлено рівнозначну (однакову) ціну даної послуги, яка починаючи з 01.11.2016 року становила: - за послуги по заправці 1-ї тони авіаційного палива у баки повітряного судна -1300,00грн. без ПДВ;- по зберіганню 1-ї тони авіаційного палива за одну добу - 8,50грн. без ПДВ, при цьому відповідачем дані ціни не були погоджені, а відтак порушено норми ст. 10 ЗУ «Про природні монополії» відповідно до яких позивач зобов`язаний дотримуватися встановленого порядку ціноутворення та встановлювати рівнозначну (однакову) ціну для всіх суб`єктів господарювання та про стягнення з відповідача 1 103 310,98 грн. різниці між ціною яка сплачувалась відповідачем у відповідності до умов оспорюваного п. 8.1. договору та ціною яка мала бути сплачена відповідачем, якби вказаного пункту в договорі не було.

Судом встановлено, що 14.08.2015 року між Державним підприємством «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Балтік Граунд Сервіс ЮА» (замовник) укладено договір №ОД/2015/08/14/4 по прийому, зберіганню, контролю якості та відпуску авіапалива (далі - договір), відповідно до предмету якого (п. 2.1. договору) замовник передає виконавцеві паливо на зберігання і відпуск (налив, заправку в повітряне судно) клієнтам замовника, а виконавець зобов`язується приймати, зберігати, здійснювати контроль якості авіапалива на всіх етапах (починаючи з приймання палива, закінчуючи його видачею) згідно діючих галузевих стандартів України та здійснювати відпуск (налив, заправку в повітряне судно) палива замовника або повернути паливо замовникові (або передати по письмовій вказівці замовника третій особі) в збереженні. виконавець по письмовій вказівці замовника проводить всі необхідні операції для своєчасного відпустку (наливу, заправки в повітряне судно) палива замовника клієнтам замовника в аеропорту «Львів».

Пунктом 8.1. договору визначено, що ціна на послуги, шо надаються виконавцем, встановлюється в національній валюті України і затверджується сторонами протоколом узгодження ціни, який є невід`ємною частиною договору. Зміна ціни на послуги, що надаються, фіксується сторонами шляхом підписання нового протоколу узгодження ціни.

На виконання п. 8.1. умов договору сторони уклали протокол узгодження ціни на послуги від 14.08.2015 року, яким ціну сторони встановили в розмірі 540,00грн. з ПДВ, протокол узгодження ціни на послуги від 08.12.2015 року, яким сторони встановили нову ціну на послуги в розмірі 850,00грн. за тону відпущеного палива, протокол узгодження ціни на послуги від 29.12.2017 року, яким сторони встановили ціну на рівні 3,25 грн за зберігання тони пального та 950 грн. за заправку тони пального.

Позивач в позовній заяві посилається, що вказаний п. 8.1. договору порушує вимоги ст. 10 Закону України «Про природні монополії».

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про природні монополії» встановлено обов`язки суб`єктів природних монополій, зокрема, суб`єкти природних монополій зобов`язані дотримуватися встановленого порядку ціноутворення, стандартів показників безпеки та якості товару, а також інших умов та правил здійсненні підприємницької діяльності, визначених у ліцензіях на здійснення підприємниць: діяльності у сферах природних монополій та на суміжних ринках; забезпечувати на недискримінаційних умовах реалізацію виробленні ними товарів споживачам, а також не чинити перешкод для реалізації угод між виробниками, що здійснюють діяльність на суміжних ринках, та споживачами.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Проте, вказаний п. 8.1. договору жодним чином не суперечить ст. 10 Закону України «Про природні монополії».

Позивач не посилається на жодну з вказаних частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України підстав, для визнання оспорюваного пункту недійсним.

Таким чином, позивачем не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання оспорюваного пункту договору недійсним.

Згідно частини 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, не порушено відповідачем, а тому в позові в частині позовних вимог про визнання недійсним частини пункту 8.1. договору №ОД/2015/08/14/4 від 14.08.2015 року слід відмовити та в позовній вимозі про стягнення 1 103 310,98 грн. різниці між ціною яка сплачувалась відповідачем у відповідності до умов оспорюваного п. 8.1. договору та ціною, яка мала бути сплачена відповідачем, якби вказаного пункту в договорі не було, як похідній позовній вимозі, також слід відмовити повністю.

Судовий збір відповідно до вимог ст. 129 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню в порядку та у строк, які визначені розділом IV ГПК України.

Повне рішення складено 03.06.2019р.

Суддя С.О. Чебикіна