РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.05.2019Справа № 910/15930/18
За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Штрубе Україна ГМБХ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Біріт - Фортуна"

про стягнення 309 738,94 грн.

суддя Мельник В.І.

за участю секретаря судового засідання Федорової О.В.

Представники сторін:

Від позивача Кривобок В.В., представник

Від відповідача не з`явився

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ШТРУБЕ Україна ГМБХ" подало на розгляд Господарського суду міста Києва позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю "Біріт-Фортуна" про стягнення вартості поставленої продукції та штрафних санкцій.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.11.2018 повернуто без розгляду позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ШТРУБЕ Україна ГМБХ до Товариства з обмеженою відповідальністю "Біріт-Фортуна" про стягнення поставленої продукції.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2019 у справі №910/15930/18 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ШТРУБЕ Україна ГМБХ" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.11.2018 про повернення позовної заяви задоволено. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.11.2018 про повернення позовної заяви у справі №910/15930/18 скасовано.

28.03.2019 відділом діловодства суду від Північного апеляційного господарського суду отримано матеріали справи №910/15930/18.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.04.2019 відкрито провадження у справі №910/15930/18, прийнято рішення розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, призначено розгляд справи на 17.05.2019.

17.05.2019 відділом діловодства суду від представника позивача отримано клопотання, щодо розподілу судових витрат.

В судове засідання 17.05.2019 представник позивача з`явився, надав суду усні пояснення у справі, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання 17.05.2019 представник відповідача не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом з`ясовано наступне.

01.04.2015 між позивачем, як постачальником та відповідачем, як покупцем було укладено Договір поставки №СО/2015/ЛГ/67, відповідно до умов якого постачальник зобов`язався передати (поставити) у зумовлений строк покупцеві продукцію для сільгоспвиробництва, а покупець зобов`язався прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Загальна кількість та найменування товару, що підлягає поставці, його часткове співвідношення (асортимент, сортамент), маркування, ціна, строк поставки й інші умови, визначаються специфікаціями, які є невід`ємною частиною договору (п. 1.2 Договору).

Відповідно до п.2.1 Договору, останній набирає чинності з моменту його підписання сторонами і є укладеним на строк до 25.12.2015, а щодо невиконаних до цього дня зобов`язань та відповідальності - до повного їх виконання.

Строки й порядок та умови поставки, вибірки (отримання) товару встановлюється сторонами в специфікації (п. 2.2 Договору).

Сторони в п. 4.1 Договору погодили, що ціна товару вказується в специфікації.

Як вбачається із матеріалів справи сторонами було погоджено поставку товару відповідно до Специфікації №1 на суму 361000,00 грн. та Специфікації №2 на суму 513000,00 грн.

Отримання відповідачем товару зазначеного в специфікаціях підтверджується видатковою накладною №90 від 08.04.2015 та видатковою накладеною №118 від 23.04.2015.

Як вбачається із матеріалів справи, сторонами було укладено Угоду №1 про повернення частини поставленого товару від 08.06.2015, відповідно до якої сторонами було погоджено повернення невикористаного за призначенням товару від покупця постачальником на суму 782800, грн.

Позивач мотивує свої вимоги невиконанням відповідачем грошового зобов`язання за договором поставки, в частині сплати 91 200,00 грн.

Відповідачем до матеріалів справи не надано ніяких доказів чи заперечень які б спростовували зазначене позивачем.

Як визначено частинами 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 2 статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні -покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частиною 2 ст. 712 ЦК України також передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання, в силу ст. 525 ЦК України, не допускається.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, господарський суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості підлягає задоволенню, в розмірі 91200 грн.

Крім суми основної заборгованості позивач просить суд стягнути із відповідача в зв`язку із порушенням зобов`язання пеню в розмірі 86914,85 грн., інфляційні втрати в розмірі 34747,20 грн., річні в розмірі 34747,20 грн.

Відповідно до п. 8.3.1 Договору за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по оплаті ціни товару та заборгованості по індексації, сплачує на користь постачальника пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу.

Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частинами 1, 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно розрахунку позивача сума пені складає 86914,85 грн. Розрахунок неустойки та штрафу відповідає матеріалам справи та умовам договору.

Сторонами відповідно до п. 8.3.2 Договору погоджено, що за порушення грошових зобов`язань по оплаті ціни товару та заборгованості по індексації, відповідач сплачує на користь позивача відсотки за неправомірне користування чужими коштами у розмірі 36% річних від суми боргу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що дії відповідача є порушенням грошового зобов`язання, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Перевіривши розрахунок позивача річних з простроченої суми та інфляційних, суд вважає його обґрунтованим, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 96876,89 грн. - річних та 34747,20 грн. інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 4.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду, з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,-

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити позовні вимоги.

2. Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Біріт-Іортуна» (03049, м. Київ, вул. Богданівська, 10, ідентифікаційний код 33233801) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ШТРУБЕ Україна ГМБХ» (02098, м. Київ, вул. Ю. Шумського, 1, оф. 115, ідентифікаційний код 36300896) основну заборгованість в розмірі 91200 (дев`яносто одна тисяча двісті) грн., пеню в розмірі 86914 (вісімдесят шість тисяч дев`ятсот чотирнадцять) грн. 85 коп., інфляційні втрати в розмірі 34747 (тридцять чотири тисячі сімсот сорок сім) грн., відсотки в розмірі 96876 (дев`яносто шість тисяч вісімсот сімдесят шість) грн. 89 коп., судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 4646 (чотири тисячі шістсот сорок шість) грн. 09 коп., судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн.

3. Видати наказ.

Це рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 24.05.2019

Суддя В.І. Мельник