ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2019 р. Справа№ 925/224/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Дикунської С.Я.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу №14/4-564 від 15.04.2019 (вх. №09.1-04.3/3195/19 від 22.04.2019) Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Черкаської області від 21.03.2019

у справі №925/224/19 (суддя Довгань К.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Приватного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно"

про стягнення 2 587,32 грн

за участю представників учасників справи:

від позивача - Кисіль Т.В., довіреність № 14-196 від 17.05.2019

від відповідача - Декань М.І., довіреність № 95 від 29.01.2019

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно" про стягнення 2 587,32 грн, в т.ч. 2 350,08 грн пені та 237,24 грн 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань в частині своєчасної оплати вартості отриманого природного газу згідно договору купівлі-продажу природного газу №2806/14-ТЕ-36 від 23.05.2014.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 21.03.2019 (повний текст складено 25.03.2019) у справі №925/224/19 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд, посилаючись на приписи ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» та встановлення обставин відсутності заборгованості за поставлений природний газ, дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач - Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", 11.04.2019 подав апеляційну скаргу №14/4-564 від 15.04.2019, просить рішення Господарського суду Черкаської області від 21.03.2019 у справі №925/224/19 скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення ухвалено місцевим господарським судом з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, позивач стверджує, що застосування положень Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» в частині списання сум заборгованості можлива лише за умови включення підприємства до відповідного реєстру, тоді як, відповідачем не представлено доказів його включення до реєстру. Також апелянт вказує на те, що місцевим господарським судом не було досліджено обставин здійснення відповідачем ліцензованої діяльності із постачання теплової енергії.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2019 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Жук Г.А., суддів Мальченко А.О., Дикунська С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.04.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою №14/4-564 від 15.04.2019 (вх. №09.1-04.3/3195/19 від 22.04.2019) Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Черкаської області від 21.03.2019 у справі №925/224/19, встановлено відповідачу процесуальний строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також надано сторонам строк на подання заяв, клопотань, пояснень, але не пізніше 22.05.2019. Справу призначено на 29.05.2019.

27.05.2019 від Приватного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно" надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому сторона просить оскаржуване рішення залишити без змін.

Враховуючи те, що 02.05.2019 відповідачем, згідно поштового повідомлення про вручення рекомендованого відправлення, отримана ухвала суду від 23.04.2019, а відзив на апеляційну скаргу № 596 від 21.05.2019 направлений суду 24.05.2019 (згідно поштового конверту, в якому надійшли документи), тобто з пропуском встановленого судом процесуального строку, судова колегія, на підставі ст. ст. 118, 263 ГПК України, залишає його без розгляду. Заяв про продовження процесуального строку, в порядку ч. 2 ст. 119 ГПК України, від відповідача не надходило.

Представник позивача в судовому засіданні 29.05.2019 вимоги апеляційної скарги підтримав та просив рішення Господарського суду Черкаської області від 21.03.2019 скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 29.05.2019 заперечив проти доводів апелянта та просив рішення Господарського суду Черкаської області від 21.03.2019 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

23.05.2014 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець за договором, позивач у справі) та Приватним акціонерним товариством "Черкаське хімволокно" (покупець за договором, відповідач у справі) укладено договір купівлі - продажу природного газу №2806/14-ТЕ-36 (далі - договір), згідно умов якого продавець зобов`язався передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору. Газ, що продавався за цим Договором, використовувався покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 2.1. Договору продавець передає покупцеві з 01 липня 2014 року по 31 грудня 2014 року газ обсягом до 62790 тис. куб. м.

Пунктом 3.3. Договору сторонами узгоджено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі комерційного вузлі/вузлів обліку газу покупця.

Згідно п. 5.5. договору, загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Цивільні зобов`язання виникають з підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів. Частиною 7 статті 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

У відповідності до ст. 173 ГК України, яка кореспондується зі ст. 509 ЦК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За приписами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 525, 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із зазначеною нормою кореспондується й ч. 1 ст. 193 ГК України, відповідно до якої суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, позивачем на виконання умов договору передано протягом липня - грудня 2014 року відповідачу природний газ, що підтверджується актами приймання-передачі від 31.07.2014 (на суму 4365063,95 грн); від 31.08.2014 (на суму 3892277,79 грн); від 31.09.2014 (на суму 5340170,51 грн); від 31.10.2014 (на суму 11286534,65 грн); від 30.11.2014 (на суму 20365659,90 грн), від 31.12.2014 (на суму 22696873,79 грн).

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В п. 6.1 договору сторонами узгоджено, що оплата за газ здійснюється покупцем або відокремленим підрозділом покупця виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа наступного за місяцем поставки газу.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач здійснював оплату отриманого природного газу із порушенням строків, визначених у п. 6.1 договору, що сторонами не заперечується.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За приписами ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності до п. 7.2. договору у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього договору він у безспірному порядку зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань в частині своєчасності проведення розрахунку за одержаний природний газ стали підставою для звернення позивача з даним позовом про стягнення 2 350,08 грн пені та 237,24 грн 3 % річних.

30 листопада 2016 року набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії, яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» (далі - Закон № 1730).

Так, відповідно до ст. 1 названого Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості. Реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону.

Згідно зі ст. 2 Закону дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Статтею 3 Закону № 1730 передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Водночас, ч. 3 ст. 7 Закону № 1730 встановлено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Тобто, зазначеною нормою передбачено можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сфері теплопостачання як у спосіб не нарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на суму заборгованості, так і у спосіб списання цих нарахувань.

При цьому, додаткові умови, крім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом, для звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сфері теплопостачання (не нарахування або списання сум неустойки, інфляційних нарахувань та відсотків річних) при відсутності кредиторської заборгованості на день набрання чинності законом, не вимагаються. Виконання цієї норми також не потребує включення підприємства до Реєстру. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 927/1152/16, від 07.08.2018 у справі № 925/1584/17, від 21.08.2018 у справі № 925/104/18.

З огляду на наведене, судовою колегією відхиляються як необґрунтовані доводи апелянта про безумовну необхідність включення боржника до реєстру підприємств, які беруть участь у процесі врегулювання заборгованості, задля застосування приписів ст. 7 названого Закону.

Як свідчать матеріали справи та, зокрема, апелянтом не заперечується, що заборгованість відповідача за поставлений у липні-грудні 2014 природний газ, який використаний останнім для виробництва теплової енергії, що споживається населенням, погашена у повному обсязі у лютому 2015, тобто до набрання чинності Законом України № 1730.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для задоволення позову про стягнення пені та 3% річних за неналежне виконання договірних зобов`язань в частині своєчасної оплати відповідачем вартості отриманого у липні-грудні 2014 природного газу. Доводи апелянта щодо невірного застосування норм чинного матеріального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи Північним апеляційним господарським судом.

Твердження позивача щодо недослідження місцевим господарським судом обставин здійснення відповідачем ліцензійної діяльності із постачання теплової енергії спростовуються змістом оскаржуваного рішення та відхиляються судовою колегією як необґрунтовані.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду Черкаської області від 21.03.2019 у справі № 925/224/19 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати в порядку ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта (позивача у даній справі).

Керуючись ст. ст. 129, 253-254, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Черкаської області від 21.03.2019 у справі №925/224/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 21.03.2019 у справі №925/224/19 залишити без змін.

3. Справу №925/224/19 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді С.Я. Дикунська

А.О. Мальченко

Повний текст постанови складено 03.06.2019