ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2019 р. Справа№ 910/4562/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Отрюха Б.В.

Верховця А.А.

за участю секретаря судового засідання Чміль Я.Є.

та представників учасників провадження у даній справі

від апелянта Брагін О. О ., ордер серії КС № 136602 від 13.03.2019;

від ПО "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" Сербуль О.Ю., довіреність № б/н від 15.12.2018;

від ТОВ "Ворнер Мьюзік Україна" Сербуль О.Ю., довіреність № б/н від 02.01.2019;

розглянувши матеріали апеляційної скарги Фізичної особи - підприємця Піщанської Оксани Володимирівни

на рішення господарського суду м. Києва від 11.12.2018

у справі № 910/4562/18

за позовом Приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Ворнер Мьюзік України"

до Фізичної особи - підприємця Піщанської Оксани Володимирівни

про стягнення компенсації за порушення майнових авторських прав в сумі 223 380,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва від 11.12.2018 у справі № 910/4562/18 позов задоволено частково; стягнуто з Фізичної особи - підприємця Піщанської Оксани Володимирівни на користь Приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Ворнер Мьюзік України" компенсацію за порушення майнових авторських прав в сумі 37 230 гривень та судовий збір в розмірі 558 гривень 45 копійок; в задоволенні інших позовних вимог про стягнення 186150 грн. 00 коп. компенсації - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ФОП Піщанська О.В . звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд поновити строк на подання апеляційної скарги, скасувати рішення господарського суду м. Києва від 11.12.2018 у справі № 910/4562/18 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2019 поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Піщанської Оксани Володимирівни на рішення господарського суду м. Києва від 11.12.2018 у справі № 910/4562/18, розгляд апеляційної скарги призначено на 13.03.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2019 оголошено перерву у розгляді апеляційної скарги Фізичної особи - підприємця Піщанської Оксани Володимирівни на рішення господарського суду м. Києва від 11.12.2018 у справі № 910/4562/18 до 27.03.2019.

У зв`язку з перебуванням судді Пантелієнка В.О. у відпустці, згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 26.03.2019, сформовано склад колегії суддів для здійснення розгляду апеляційної скарги у справі № 910/4562/18 у наступному складі: головуючий суддя: Доманська М.Л., судді: Отрюх Б.В., Верховець А.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2019 прийнято апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Піщанської Оксани Володимирівни на рішення господарського суду м. Києва від 11.12.2018 у справі №910/4562/18 до свого провадження у новому складі суду, розгляд апеляційної скарги призначено на 17.04.2019.

17.04.2019 через відділ документального забезпечення та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копіїї відеозапису фіксації від 19.05.2016.

У судовому засіданні 17.04.2019 судовою колегією оглянуті оригінали довіреності № 21/12/16/7 від 21.12.2016, довіреності № 07/12/15/19 від 20.12.2015, виданих на ім`я ОСОБА_3.

У судовому засіданні 17.04.2019 колегія суддів дійшла висновку про оголошення перерви у судовому засіданні до 22.05.2019.

22.05.2019 через відділ документального забезпечення та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" надійшла заява, в якій останній просить суд вирішити питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу організації колективного управління, яка звернулась на захист прав позивача, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

У судовому засіданні 22.05.2019 було досліджено матеріали справи, в тому числі оглянуто відео-звукозапис фіксації, як доказ правопорушення зі сторони відповідача прав позивача.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити. Представник Приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" та позивача заперечила проти задоволення вимог апеляційної скарги та просила суд залишити оскаржуване рішення без змін.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, Північний апеляційний господарський суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Конституцією України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Також, Конституція України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, Приватна організація "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" (далі - ПО "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами") в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Ворнер Мьюзік України" (далі - ТОВ "Ворнер Мьюзік України") звернулась до суду з позовом до Фізичної особи - підприємця Піщанської О.В. про стягнення компенсації за порушення майнових авторських прав в сумі 223 380, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем майнових авторських прав щодо музичного твору "ІНФОРМАЦІЯ_1" (виконавець - ОСОБА_4), а тому ПО "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" в інтересах позивача просить стягнути з відповідача суму компенсацію за порушення авторських прав, що відповідає 60-ти мінімальним заробітнім платам та складає 223 380,00 грн. за незаконне виконання вищезазначеного твору.

Судова колегія, дослідивши матеріали даної справи та заслухавши у судовому засіданні присутніх представників сторін, встановила наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України „Про авторське право і суміжні права" (далі - Закон, в редакції чинній до 04.11.2018) майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями Закону, після чого ця особа стає суб`єктом авторського права.

За приписами ч. 1 ст. 31 Закону (в редакції чинній до 04.11.2018) автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором. Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані.

У пункті 7 постанови пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 № 5 „Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" (далі - постанова № 5) зазначено, що відповідно до статті 45 Закону суб`єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами: особисто, через свого повіреного, через організацію колективного управління.

Згідно з підпунктом „г" частини першої статті 49 Закону (в редакції чинній до 04.11.2018), організації колективного управління повинні виконувати від імені суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав і на основі одержаних від них повноважень, зокрема, таку функцію: звертатися до суду за захистом прав суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав відповідно до статутних повноважень та доручення цих суб`єктів. При цьому окреме доручення для представництва в суді не є обов`язковим.

У пункті 49 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року № 12 „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних із захистом прав інтелектуальної власності" наведено, що організації колективного управління, які здійснюють управління майновими правами на твори, повинні довести наявність у них прав на управління авторськими майновими правами певного кола осіб. Отже, у разі звернення організації колективного управління до суду з позовом про захист прав суб`єктів авторського права суд повинен з`ясовувати обсяг повноважень цієї організації згідно з договорами, укладеними цією організацією та суб`єктом авторського права. Якщо у організації колективного управління відсутні повноваження на управління майновими правами суб`єкта авторського права, зокрема, щодо конкретного твору, судам слід відмовляти у задоволенні позову цієї організації.

Документами, що підтверджують право організації на звернення до суду із заявою про захист авторського права та/або суміжних прав, є: видане Міністерством освіти і науки України свідоцтво про облік організацій колективного управління, свідоцтво про визначення організації уповноваженою організацією колективного управління згідно із ст.ст. 42, 43 названого Закону; статут організації, що управляє майновими правами на колективній основі; в інших випадках, ніж передбачені згаданими статтями Закону України "Про авторське право і суміжні права" - договір з особою, якій належать відповідні права, на управління майновими правами на колективній основі, та/або договір з іноземною організацією, що управляє аналогічними правами, і документи, що підтверджують наявність у неї відповідних повноважень.

З матеріалів справи вбачається, що Приватна організація "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" (ПО "ОКУАСП") є організацією колективного управління відповідно до Свідоцтва Державного департаменту інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України про облік організації колективного управління від 24.01.2011 № 18/2011.

24.01.2014 між Приватною організацією "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" (далі - Організація) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ворнер Мьюзік Україна" (далі - видавник) укладено договір №АВ-24012014/01 про управління майновими авторськими правами, умовами якого передбачено, що видавник надає організації повноваження здійснювати колективне управління майновими правами на твори та субвидані твори, що належать або протягом дії даного договору будуть належати видавнику, а саме, дозволяти або забороняти використання об`єктів авторського права третіми особами, відповідно до умов цього договору.

Згідно з пунктом 2.1 Договору від 24.01.2014 № АВ-24012014/01 Організація отримує повноваження здійснювати колективне управління майновими правами на твори та субвидані твори, які належать або протягом дії цього договору будуть належати видавнику (ТОВ "Ворнер Мьюзік Україна"), а саме дозволяти або забороняти використання об`єктів авторського права третіми особами, відповідно до умов цього договору.

Відповідно до пункту 9.1 Договору від 24.01.2014 № АВ-24012014/01 Організація має право здійснювати відповідно до чинного законодавства України та цього договору будь-які юридичні дії, направлені на забезпечення та захист майнових прав видавника на об`єкти авторського права, повноваження на управління якими передані Організації за цим договором в порядку, визначеному у цьому розділі.

Згідно з пунктом 9.2 Договору від 24.01.2014 № АВ-24012014/01 у випадку виявлення порушення прав, управління якими здійснює Організація, остання, з метою захисту прав видавника та реалізації здійснення своїх повноважень по управлінню цими правами, має право: пред`являти заяви, претензії, здійснювати фіксацію фактів використання об`єктів авторського права без дозволу Організації (підпункт 9.2.1); вчиняти будь-які інші дії (вживати заходи), направлені на захист авторських прав видавника, за умови отримання попередньої згоди видавника (підпункт 9.2.2).

У відповідності до пунктів 9.4, 9.5 Договору від 24.01.2014 № АВ-24012014/01 дії, визначені в підпункті 9.2.1 пункту 9.2 цього договору, Організація має право здійснювати без узгодження з видавником. Дії, визначені у підпункті 9.2.2 пункту 9.2 цього договору, Організація здійснює за умови отримання попередньої письмової згоди Видавника.

Проте, обов`язкова згода видавника на здійснення Організацією фіксації факту використання об`єкта авторського права іншою особою не ґрунтується на нормах законодавства, що регулює питання, пов`язані із захистом прав на об`єкти інтелектуальної власності.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 у справі № 908/657/17.

Договір від 24.01.2014 № АВ-24012014/01 вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє безстроково (пункт 12.1 Договору).

На підставі цього Договору ПО "ОКУАСП" від ТОВ "Ворнер Мьюзік Україна" передано повноваження здійснювати колективне управління майновими правами, а саме: дозволяти або забороняти від імені Видавника використання, а також збирати винагороду (роялті) за використання, зокрема, музичного твору "ІНФОРМАЦІЯ_1" (виконавець - ОСОБА_4).

У свою чергу, 01.11.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ворнер/Чаппелл" (далі - ліцензіар) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ворнер Мьюзік Україна" (далі - ліцензіат) укладено ліцензійний договір №ВЧ-01112014/02-д.

Як вбачається з додатку №1 до ліцензійного договору №ВЧ-01112014/02-д від 01.11.2014, ліцензіар передав ліцензіату право на використання творів, зокрема, "ІНФОРМАЦІЯ_1" (виконавець - ОСОБА_4).

Отже, на підставі Договору від 24.01.2014 № АВ-24012014/01 Організація набула повноваження здійснювати колективне управління майновими правами на музичний твір у тому числі: "ІНФОРМАЦІЯ_1" (виконавець - ОСОБА_4).

Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з відповідача компенсації у зв`язку з порушенням майнових авторських прав суб`єкта авторського права.

Відповідно до статті 45 Закону (в редакції чинній до 04.11.2018), суб`єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами: особисто, через свого повіреного, через організацію колективного управління.

За приписами статей 48 і 49 Закону (в редакції чинній до 04.11.2018), можлива передача на договірних засадах авторами або іншими суб`єктами авторського права та/або суміжних прав повноважень з управління майновими правами організаціям колективного управління, на які покладається виконання відповідних функцій, зокрема, збір винагороди на підставі зазначених договорів чи цього Закону, розподіл (перерозподіл між іншими організаціями колективного управління) зібраної винагороди, перерахування належної частки перерозподіленої винагороди іншим організаціям колективного управління, що представляють майнові інтереси відповідних суб`єктів авторського права та/або суміжних прав, або виплата розподіленої винагороди безпосередньо таким суб`єктам.

Водночас суб`єкти авторського права, які не передали організаціям колективного управління повноважень на управління своїми правами, в тому числі щодо збирання винагороди, мають право вимагати від організацій колективного управління, які таку винагороду за використання їхніх творів і об`єктів суміжних прав зібрали, виплати цієї винагороди, а також вимагати вилучення своїх творів і об`єктів суміжних прав із дозволів на використання, які надаються організаціями колективного управління шляхом укладення договорів з особами, які використовують ці об`єкти.

Отже, надавши організаціям колективного управління можливість дозволяти використання об`єктів авторського права, які хоча й не перебувають в їх управлінні, але не вилучені з нього в установленому порядку, законодавець врахував специфіку діяльності суб`єктів господарювання, які здійснюють постійне використання великої кількості різноманітних об`єктів авторського права, завчасне визначення переліку яких (із встановленням правовласників та одержанням необхідного дозволу від кожного з них) є надмірно складним або взагалі неможливим (телерадіоорганізації; особи, що здійснюють ретрансляцію телерадіопрограм; власники закладів, де відбувається публічне виконання творів, тощо). Такий підхід водночас забезпечує дотримання прав суб`єктів авторського права - як щодо дозволу на використання творів, так і стосовно отримання винагороди - та дозволяє суб`єктам господарювання здійснювати використання необмеженого переліку творів без порушення майнових авторських прав, уклавши відповідний договір з однією організацією колективного управління.

За наявності договорів з суб`єктами авторського права та/або суміжних прав на управління їх майновими правами організації колективного управління відповідно до Закону, що надає право таким організаціям представляти інтереси власників майнових авторських прав, виконавців, виробників фонограм (відеограм), мають право звертатися до господарського суду з позовами про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду або стягнення доходу, отриманих порушником внаслідок порушення ним авторського права та/або суміжних прав, і у тому випадку, коли з порушником авторського права чи суміжних прав організацією колективного управління не укладено будь-якої угоди.

Організації колективного управління, які здійснюють управління майновими правами на твори, повинні довести наявність у них прав на управління авторськими майновими правами певного кола осіб. Отже, у разі звернення організації колективного управління до суду з позовом про захист прав суб`єктів авторського права суд повинен з`ясовувати обсяг повноважень цієї організації згідно з договорами, укладеними цією організацією та суб`єктом авторського права.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Даної позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 13.02.2018 у справі № 925/895/16 та у постанові від 21.05.2018 №924/290/17, при дослідженні вищевказаного Договору про управління майновими авторськими правами від 24.01.2014 № АВ-24012014/01, укладеного між ПО "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" та ТОВ "Ворнер Мьюзік Україна".

Також у постанові Вищого господарського суду України від 17.01.2017 у справі № 916/1666/16 при досліджені цього ж Договору про управління майновими авторськими правами від 24.01.2014 № АВ-24012014/01, укладеного між ПО "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" та ТОВ "Ворнер Мьюзік Україна" та договору від 01.11.2014 № ВЧ-01112014/02-д, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю "Ворнер/Чаппел" і ТОВ "Ворнер Мьюзік Україна" зазначено, що «суд першої інстанції, на відміну від апеляційного господарського суду, повно та всебічно дослідивши обставини справи, з дотриманням наведених ним норм матеріального права на підставі ретельної оцінки поданих сторонами доказів, беручи до уваги встановлену чинним законодавством України презумпцію правомірності правочину та відсутність законодавчих приписів щодо нікчемності Договорів № 3 і № 4, встановивши: належність виключних майнових авторських прав на спірні музичні твори позивачам; наявність у Організації права на звернення до господарського суду; використання відповідачем спірних музичних творів у власній господарській діяльності; відсутність у Товариства необхідного дозволу на використання (публічне виконання) спірних творів; використання Товариством згаданих творів без сплати авторської винагороди, а також врахувавши фактичні обставини порушення і виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності задоволення позову».

В даному випадку при зверненні ПО "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" з даним позовом до суду Організацією доведено обсяг її повноважень згідно з Договором про управління майновими авторськими правами від 24.01.2014 № АВ-24012014/01, укладеним між ПО "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" та ТОВ "Ворнер Мьюзік Україна". Повноваження ТОВ "Ворнер Мьюзік Україна" підтверджені договором від 01.11.2014 № ВЧ-01112014/02-д, укладеним між товариством з обмеженою відповідальністю "Ворнер/Чаппел" і ТОВ "Ворнер Мьюзік Україна". Правомірність цих договорів презюмується відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України. В законодавстві відсутні приписи щодо нікчемності таких договорів. Ці договори також не визнавалися недійсними судом. Навпаки, ці договори неодноразово взяті судом до уваги як належні докази відповідного обсягу повноважень Організації щодо звернення до суду з відповідними позовами про захист прав ТОВ "Ворнер Мьюзік Україна".

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження факту використання відповідачем твору "ІНФОРМАЦІЯ_1" у приміщенні кафе "Small Tаlking", розташованому за адресою: м. Київ, вул.. М. Лисенка, 3, надано відеозапис публічного виконання, акт фіксації №19/05/16-5Т від 19.05.2016, а також копію фіскального чеку № 5476 від 19.05.2016, що досліджені судом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, зазначив, в тому числі, наступне: «Судом здійснено дослідження наданих доказів, зокрема, відеозапису фіксації факту порушення відповідачем авторських прав на публічне виконання, з приводу чого судом встановлено, що такий запис проводився у приміщенні кафе "Small Tаlking", розташованому за адресою: м. Київ, вул.. М. Лисенка, 3, в якому зафіксовано звучання музичного твору під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_1" (виконавець - ОСОБА_4). Таким чином, суд дійшов до висновку, що обставини справи щодо здійснення відповідачем у приміщенні кафе "Small Tаlking", в якому останній здійснює свою господарську діяльність, розташованому за адресою: розташованому за адресою: м. Київ, вул. М. Лисенка, 3, використання вказаного вище музичного твору доведено матеріалами справи».

За змістом статей 435, 440, 441, 443 ЦК України, статей 7, 15, 31-33 Закону (в редакції чинній до 04.11.2018): право на використання твору належить автору або іншій особі, яка одержала відповідне майнове право у встановленому порядку (за договором, який відповідає визначеним законом вимогам); використання твору здійснюється лише за згодою автора або особи, якій передано відповідне майнове право (за виключенням випадків, вичерпний перелік яких встановлено законом).

Відповідно до частини третьої статті 426 ЦК України використання об`єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом.

Частиною третьою статті 15 Закону (в редакції чинній до 04.11.2018), визначено, що виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти, зокрема, публічне виконання і публічне сповіщення творів.

Відповідно до приписів статті 1 Закону (в редакції чинній до 04.11.2018), публічне виконання - це подання за згодою суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав творів, виконань, фонограм, передач організацій мовлення шляхом декламації, гри, співу, танцю та іншим способом як безпосередньо (у живому виконанні), так і за допомогою будь-яких пристроїв і процесів (за винятком передачі в ефір чи по кабелях) у місцях, де присутні чи можуть бути присутніми особи, які не належать до кола сім`ї або близьких знайомих цієї сім`ї, незалежно від того, чи присутні вони в одному місці і в один і той самий час або в різних місцях і в різний час.

Використанням твору в силу статті 441 ЦК України вважається, серед іншого, його публічне використання різними способами, як-от публічний показ, публічне виконання - як у реальному часі ("наживо"), так і з допомогою технічних засобів, публічне сповіщення (радіо, телебачення), а також публічна демонстрація аудіовізуального твору (зі звуковим супроводом чи без такого) у місці, відкритому для публічного відвідування, або в іншому місці (приміщенні), де присутні особи, які не належать до кола однієї сім`ї чи близьких знайомих цієї сім`ї, - незалежно від того, чи сприймається твір публікою безпосередньо у місці його публічної демонстрації (публічного показу), чи в іншому місці одночасно з такою демонстрацією (показом). Відповідальність за публічне виконання твору (в тому числі при його виконанні в реальному часі - "наживо") несе фізична чи юридична особа, яка бере на себе ініціативу і відповідальність за проведення відповідного заходу.

У свою чергу, використання твору без дозволу суб`єкта авторського права є порушенням авторського права, передбаченим пунктом "а" статті 50 Закону (в редакції чинній до 04.11.2018), у зв`язку з яким пунктом "г" частини другої статті 52 цього ж Закону визначено можливість притягнення винної особи до відповідальності у вигляді сплати компенсації в розмірі від 10 до 50 000 мінімальних заробітних плат.

Суд першої інстанції дійшов необгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

У позовній заяві Організація зазначає, що фіксацію використання музичного твору згідно акту фіксації № 19/05/16-5Т від 19.05.2016, здійснював представник Організації ОСОБА_3., який діяв на підставі довіреності №21/12/16/7 від 21.12.2016.

Проте, судом встановлено, що вказана довіреність була видана лише 21.12.2016 зі строком дії до 31.12.2017, а проведення перевірки відбувалося 19.05.2016, тобто до видачі вказаної довіреності.

Судом апеляційної інстанції витребувано, а представником Організації надано для огляду оригінали довіреностей, виданих на ім`я ОСОБА_3 . від 21.12.2016 № 21/12/16/7 та від 20.12.2015 № 07/12/15/19. Тобто, встановлено той факт, що на ім`я ОСОБА_3 , було виписано дві довіреності, в тому числі довіреність від 20.12.2015 № 07/12/15/19. З чого можна зробити висновок, що в акті не могло бути здійснено опечатки чи помилки, зазначена реальна довіреність, яка датована 21.12.2016, тобто видана пізніше дати, якою датовано вказаний акт.

Також, судова колегія звертає увагу, що в акті відомості щодо доказів повноважень ОСОБА_3. за довіреністю від 20.12.2015 № 07/12/15/19 зазначені друкованим способом, що дає суду підстави вважати, що даний акт не міг бути складений в день фіксації правопорушення, як зазначає представник Організації в позовній заяві.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.01.2003 № 71 "Про затвердження розміру, порядку та умов виплати винагороди (роялті) за комерційне використання опублікованих з комерційною метою фонограм, відеограм, їх примірників та зафіксованих у них виконань" (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 14.09.2011 № 957), представникам уповноважених організацій колективного управління надано право фіксувати факти прямого чи опосередкованого комерційного використання опублікованих з комерційною метою фонограм, відеограм, їх примірників та зафіксованих у них виконань, зокрема, за допомогою технічних засобів і (або) шляхом складення відповідного акта фіксації.

Отже, складання акту фіксації № 19/05/16-5Т від 19.05.2016 здійснювалося особою, повноваження якої належним чином не підтверджені в суді як щодо складання зазначеного акту, так і щодо здійснення відеозапису, оскільки відповідні повноваження та такі права не підтверджені належними та допустимими доказами.

За таких обставин, зазначення в акті від 19.05.2016 про те, що представники відповідача відмовились від підпису - не є правдивими відомостями, оскільки вказаного Акту не могло існувати на ту дату, яка зазначена у позові як дата фіксації вказаного порушення.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши всі матеріали справи та докази в сукупності, судова колегія дійшла висновку, що акт фіксації від 19.05.2016 № 19/05/16-5Т є неналежним доказом у даній справі. Фіксація публічного виконання була здійснена особою, повноваження якої належним чином не підтверджені. Вказане викликає сумніви в суді щодо достовірності інших доказів, оскільки не зрозуміло та не підтверджено де, коли і за яких обставин складався акт фіксації від 19.05.2016 № 19/05/16-5Т. Фіскальний чек за відсутності належним чином складеного акту не може бути прийнятий судом як належний доказ на підтвердження вказаного порушення. Відеофіксація, яка долучена до матеріалів справи, за відсутності належним чином складеного акту фіксації також викликає сумнів щодо достовірності, оскільки всі докази у даній справі оцінюються судом у сукупності.

У відповідності до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду за результатами перегляду справи в апеляційному порядку, не обмежуючись доводами апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. Рішення суду першої інстанції від 11.12.2018 у даній справі прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим наявними є підстави для його скасування, із прийняттям нового судового рішення, яким слід відмовити у задоволенні позовних вимог Приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Ворнер Мьюзік України".

Як зазначалося вище, 22.05.2019 через відділ документального забезпечення та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" надійшла заява, в якій остання просить суд вирішити питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу організації колективного управління, яка звернулась на захист прав позивача, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Судова колегія дійшла висновку про відмову у задоволенні вуказаної заяви Приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку із задоволенням вимог апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 277, 282, 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Ворнер Мьюзік України" задовольнити.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 11.12.2018 у справі № 910/4562/18 скасувати.

3. Прийняти нове рішення:

« 1. Відмовити у задоволенні позовних вимог Приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Ворнер Мьюзік України".

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ворнер Мьюзік України" (01024, м. Київ, вул. Лютеранська, 15-А, приміщення № 18; ідентифікаційний код 39019265) на поточний рахунок Фізичної особи - підприємця Піщанської Оксани Володимирівни (АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 2 643 (дві тисячі шістсот сорок три) грн. 00 коп. судового збору за подання апеляційної скарги».

3. Доручити господарському суду м. Києва видати наказ на виконання даної постанови».

4. Відмовити у задоволенні заяви Приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

5. Матеріали справи № 910/4562/18 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову Північного апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 288-291 ГПК України.

Повний текст постанови підписаний: 27.05.2019.

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді Б.В. Отрюх

А.А. Верховець