ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2019 р. Справа №909/621/17

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.,

суддів Галушко Н.А.,

Желіка М.Б.

секретар судового засідання Гула Б.Я.

розглянув апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Агромаш-ІФ" від 11.09.2017

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 29.08.2017 (суддя Гриняк Б.П., повне рішення складено 01.09.2017)

у справі № 909/621/17

за позовом Національного банку України, м. Київ

до Приватного акціонерного товариства «Агромаш-ІФ», м. Івано-Франківськ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Фінансова ініціатива», м. Київ

про звернення стягнення на предмет іпотеки

представники:

від позивача - Перетятько С.М.,

від відповідача - Ридай Н.В.,

від третьої особи - не з`явився.

03.07.2017 до Господарського суду Івано-Франківської області надійшов позов Національного банку України про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 24.06.2014, укладеним між Національним банком України та Приватним акціонерним товариством (надалі - ПрАТ) «Агромаш-ІФ» - оздоровчий комплекс, що знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, Тисменицький район, село Майдан, вулиця Гутиська, будинок 1, загальною площею 3 814,00 кв.м., що належить ПрАТ «Агромаш-ІФ» на підставі рішення Господарського суду Івано-Франківської області у справі №16/185 від 10.02.2009 в рахунок погашення заборгованості Публічного акціонерного товариства (надалі - ПАТ) «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» перед Національним банком України за кредитним договором №12/09/5 від 13.05.2014 (з додатковими угодами до нього) в загальній сумі (станом на 16.05.2017) 2 135 893 013,70 грн., яка складається з 2 000 000 000,00 грн. заборгованості за кредитом, 135 863 013,70 грн. заборгованості за процентами та 30 000,00 грн. штрафу шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» за початковою ціною 4 110 000,00 грн. (а.с. 6-11, т.1).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ПАТ «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» не виконало своїх зобов`язань перед Національним банком України за кредитним договором №12/09/5 від 13.05.2014, у зв`язку з чим у Національного банку України виникло право звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 24.06.2014, укладеним з ПрАТ «Агромаш-ІФ» , яким було забезпечено виконання зобов`язань за вищеназваним кредитним договором. При цьому, початкову ціну продажу предмета іпотеки було визначено позивачем з покликанням на висновок суб`єкта оціночної діяльності ТзОВ «Увекон» станом на 20.02.2017.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 29.08.2017 у справі №909/621/17 позов задоволено (а.с. 179-187, т.1).

Ухвалюючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими, водночас, суд відхилив заперечення ПАТ «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» (третьої особи у даній справі) щодо заниженої вартості майна, оскільки відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а третя особа не є стороною за іпотечним договором від 24.06.2014.

Дане рішення оскаржив відповідач з підстав неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким в позові відмовити (а.с. 187-190, т.1).

В апеляційній скарзі скаржник покликається на наступне:

1) судом першої інстанції було неправильно застосовано ст. 38 Закону України «Про іпотеку», оскільки у п.5.1 та п.5.2 договору іпотеки сторони узгодили вартість предмета іпотеки в розмірі 20 888 127,00 грн. В той же час, позивач не навів жодних відомостей про факти, що могли би знецінити предмет іпотеки. Таким чином, при вирішенні спору у даній справі не може використовуватися оціночна вартість предмета іпотеки, що на 16 778 127, 00 грн. менша за вартість, визначену сторонами в договорі;

2) оцінку майна, яку було покладено в основу оскаржуваного рішення, проведено з грубими порушеннями чинного законодавства, а саме, без здійснення безпосереднього обстеження об`єкта нерухомого майна, який оцінювався;

3) судом першої інстанції не було досліджено обставин, встановлених в адміністративній справі №826/11415/16, які мають преюдиційне значення при вирішенні даної господарської справи, а саме не надано оцінки тій обставині, що Національний банк України порушив умови низки кредитних договорів (в т.ч. кредитного договору №12/09/5 від 13.05.2014), що призвело до введення Тимчасової адміністрації в ПАТ «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива».

Апеляційна скарга відповідача на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 29.08.2017 у справі №909/621/17 спершу перебувала у провадженні Львівського апеляційного господарського суду, однак у зв`язку з ліквідацією останнього, була передана до Західного апеляційного господарського суду.

Позивач та третя особа не подали відзивів на вказану апеляційну скаргу. В той же час, в судових засіданнях у Західному апеляційному господарському суді представник позивача висловив усні заперечення з приводу апеляційної скарги та просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Позиція позивача щодо апеляційної скарги також викладена у його запереченні від 09.01.2019 за №12-0007/1204 (а.с. 14-15, т. 4).

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 16.11.2017 (а.с. 29-40, т.2) у даній справі було призначено судову оціночно-будівельну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, на вирішення якої поставлено питання про визначення ринкової вартості майна, станом на час проведення експертизи, яке є предметом іпотеки за договором іпотеки від 24.06.2014, що належить ПрАТ «Агромаш-ІФ», а саме оздоровчого комплексу загальною площею 3 814,00 кв.м., що складається з санаторію літ. «А», площею 1 116,6 кв.м., теплиці літ. «Б» , площею 1 097,0 кв.м., котельні-гаражів літ. «В» , площею 202,5 кв.м., біостанції літ. « Г» , площею 44,1 кв.м., ГРП літ. « Д», площею 21,7 кв.м., басейну літ «Ж» , площею 677,8 кв.м. ( загальною площею 3 159,7 кв.м.) та знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, Тисменицький район, село Майдан, вулиця Гутиська, будинок 1.

Висновок судової оціночно-будівельної експертизи від 01.11.2018 за №24425/17-43 надійшов до Західного апеляційного господарського суду 12.11.2018 (а.с. 67, 80-101, т.2). За результатами експертизи встановлено, що ринкова вартість оздоровчого комплексу становить 3 128 103, 00 грн.

Після надходження до суду висновку судової оціночно-будівельної експертизи, відповідач (скаржник) подав клопотання про долучення до матеріалів справи (том 3): 1) двох звітів про оцінку майна (станом на 24.06.2014 та станом на 02.03.2018) та рецензій на ці звіти; 2) рецензії на звіт про оцінку майна станом на 20.02.2017 (тобто, на звіт, покладений в основу оскаржуваного рішення).

Відповідно до долучених відповідачем звітів, вартість оздоровчого комплексу, який є предметом договору іпотеки становить 22 795 000, 00 грн. (станом на 01.08.2018) та 20 144 544, 00 грн. (станом на 24.06.2014).

Разом з тим, у рецензії на звіт про оцінку майна станом на 20.02.2017 містяться взаємовиключні висновки про те, що: 1) під час проведення оцінки майна, методичні підходи, методи й оціночні процедури застосовані з порушенням вимог нормативно-правових актів; 2) звіт класифікується рецензентами за третьою ознакою п.67 Національного стандарту оцінки №1 як такий, що не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, але може використовуватися з метою, визначеною у звіті, після виправлення зазначених недоліків; 3) звіт не може бути використаний для прийняття юридично значимих рішень, оскільки його потрібно повністю переробити.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку для подання нових доказів відповідач зазначив наступне: 1) оскаржуване рішення у справі було прийнято без участі представника відповідача; 2) станом на день подання апеляційної скарги відповідача не мав додаткових доказів для долучення їх до матеріалів справи; 3) подані докази нададуть можливість повно та об`єктивно розглянути дану справу.

Позивач подав заперечення на клопотання відповідача про долучення до матеріалів справи нових доказів (а.с. 14-15, т. 4), у якому звернув увагу суду на те, що при поданні нових доказів відповідачем порушено норми ч.3 ст. 269 ГПК України.

Розглянувши подане клопотання, колегія суддів зазначає наступне:

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Подібні положення містилися і у ст. 101 ГПК України в редакції, яка діяла станом на момент подання відповідачем апеляційної скарги у даній справі. Відповідно до вказаної статті передбачено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Зважаючи на вищевказані фактичні обставини та норми процесуального закону, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач жодним чином не обґрунтував того, чому він не подав відповідні нові докази після того, як йому стало відомо про зміст доводів та вимог позовної заяви у даній справі, або при зверненні із апеляційною скаргою у вересні 2017 році. При цьому, факт обізнаності відповідача із даним судовим процесом підтверджується матеріалами справи (а.с. 121, т.1), проте, ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції відповідач не інформував суд про вчинення дій, спрямованих на проведення незалежної оцінки спірного нерухомого майна. В той же час, саме за клопотанням відповідача на стадії апеляційного провадження у справі було призначено судову оціночно-будівельну експертизу для визначення ринкової вартості нерухомого майна. Подання відповідачем нових доказів (звітів про оцінку та рецензій) після отримання висновку судової експертизи колегія суддів розцінює як спробу відповідача спростувати висновок судового експерта, з яким він не погоджується.

Зважаючи на наведене, колегія суддів, керуючись ч.3 ст. 269 ГПК України, не приймає звіти про оцінку майна та рецензії, подані відповідачем у клопотанні від 10.12.2018 за №146 (а.с. 1, т.3).

23.05.2019 до суду надійшло клопотання відповідача за №85 від 15.05.2019 про закриття провадження у справі в порядку ст. 175, 231, 278 ГПК України у зв`язку з наявністю судового наказу, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

У вказаному клопотанні відповідач зазначив, що рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 01.08.2018 у справі № 909/728/17, яке набрало законної сили і на виконання якого видано наказ, було звернуто стягнення на предмет іпотеки - нежитлову будівлю (колишній театр ім. М.Ірчана) загальною площею 1 911,3 кв.м., що розташована за адресою: Івано-Франківська область, місто Коломия, Вічевий майдан, 2 , яка належить на праві власності ТзОВ «Торгова мережа «Фаворит», в рахунок погашення заборгованості ПАТ «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» на користь Національного банку України за кредитним договором №12/09/5 від 13.05.2014 в сумі 2 135 893 013,70 грн., з них: 2 000 000 000, 00 грн. заборгованості за кредитом, 135 863 013, 70 грн. заборгованості за процентами, 30 000 грн. штрафу, встановлено спосіб реалізації шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, встановлений Законом України «Про виконавче провадження».

Однак, твердження відповідача про наявність підстав для закриття провадження у даній справі на підставі ст. 175, 231, 278 ГПК України є необґрунтованими, оскільки чинним законодавством України не заборонено здійснювати забезпечення виконання одного зобов`язання шляхом укладення декількох договорів іпотеки.

Наявність судового рішення, яке ґрунтується на іншому договорі іпотеки та стосується іншої особи та іншого нерухомого майна, однак яким забезпечено виконання одного і того ж зобов`язання за кредитним договором №12/09/5 від 13.05.2014, не перешкоджає зверненню стягнення на нерухоме майно, що є предметом договору іпотеки, який досліджується в межах даної справи.

Третя особа не забезпечила явку свого представника в судове засідання, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце судового розгляду.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті, а також на те, що явка учасників судового процесу не визнавалася обов`язковою, враховуючи завершення процесуального строку для розгляду апеляційної скарги, встановленого ст.273 ГПК України, колегія суддів вважає, що розгляд апеляційної скарги можливо завершити без представника третьої особи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, з огляду на наступне:

13.05.2014 між Національним банком України (кредитором) та ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» (позичальником) було укладено кредитний договір №12/09/5, до якого вносилися зміни та доповнення на підставі додаткових угод від 28.05.2014, від 04.06.2014, від 01.12.2014, від 23.12.2014 та від 26.12.2014.

Відповідно до п.1.1 кредитного договору, кредитор зобов`язався надати позичальнику кредит на суму 2 000 000 000,00 грн. на строк з 13.05.2014 до 30.12.2016 (включно) шляхом збільшення ліміту за відкритою кредитною лінією відповідно до кредитного договору від 16.02.2009 за №12/09. Процентна ставка за користування кредитом не підлягає коригуванню, її розмір встановлюється на рівні подвійної облікової ставки Національним банку України та становить 19,0% річних.

Додатковим договором №1 від 28.05.2014 сторони зменшили розмір процентної ставки за користування кредитом та встановили його на рівні півтори облікової ставки Національним банку України (14,25 % річних).

Положенням зазначеного кредитного договору (зі змінами та доповненнями) встановлено обов`язок ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» своєчасно та в повному обсязі виконувати зобов`язання, відповідно до умов цього кредитного договору, в т.ч. повернути кредитору суму кредиту у терміни, визначені кредитним договором, та проценти за користування цим кредитом.

Згідно п.1.3 та 1.4 кредитного договору, для нарахування процентів строк користування кредитом починається з дня надходження коштів на кореспондентський рахунок позичальника і закінчується в день, який передує даті повернення коштів. Позичальник нараховує та сплачує нараховані проценти за користування кредитом щомісячно в останній робочий день поточного місяця та одночасно з кінцевим строком погашення кредиту.

Пунктом 2.1.1 кредитного договору передбачено, що після підписання цього кредитного договору, кредитор зобов`язався перерахувати на рахунок позичальника кошти відповідно до п. 1.1 цього кредитного договору.

На виконання умов кредитного договору Національним банком України перераховано кошти, що підтверджується меморіальним ордером № 5844 від 06.05.2009 р. та банківськими виписками (а.с. 13, 14-23, т.1).

24.06.2014 між Національним банком України (іпотекодержателем) та ПрАТ «Агромаш-ІФ» (іпотекодавцем) було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Виноградовою Н.О. та зареєстрований в реєстрі за №890.

Відповідно до п.1.1 договору іпотеки, цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору №12/09/5 від 13.05.2014 та будь-яких додаткових правочинів (договорів, угод до нього, додатків, змін та доповнень до нього), які можуть бути укладені після укладання цього договору (у тому числі щодо продовження строку користування кредитними коштами, збільшення суми кредиту, процентів за користування тощо) з: повернення кредиту в сумах та строками повернення, що обумовлені кредитним договором; сплати процентів за користування кредитом, штрафних санкцій у розмірі та порядку, передбаченому кредитним договором.

Згідно п. 5.1 договору іпотеки, в забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором іпотекодавець надав в іпотеку наступне нерухоме майно: оздоровчий комплекс, що знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, Тисменицький район, село Майдан, вулиця Гутиська , 1, загальною площею 3 814,00 кв.м., який належить іпотекодавцю на підставі рішення Господарського суду Івано-Франківської області у справі №16/185 від 10.02.2009, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 58) та, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №23404045 від 24.06.2014, складається з: санаторію літ. «А», площею 1 116,6 кв.м., теплиці літ. «Б» , площею 1 097,0 кв.м., котельні-гаражів літ. «В» , площею 202,5 кв.м., біостанції літ. « Г» , площею 44,1 кв.м., ГРП літ. « Д», площею 21,7 кв.м., басейну літ «Ж» , площею 677,8 кв.м.

У четвертому абзаці пункту 5.1 договору іпотеки зафіксовано, що ринкова вартість предмета іпотеки становить 20 888 127, 00 грн., що підтверджується висновком про вартість об`єкта оцінки станом на 11.06.2014, наданим ТзОВ «Бізнес-центр «Експертиза». З пункту 5.2 договору іпотеки випливає, що сторони договору оцінили предмет іпотеки на аналогічну суму.

В пункті 6 договору іпотеки сторонами погоджено, що іпотека за цим договором поширюється також на ту частину предмета іпотеки, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення цього іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості.

Згідно п. 14.8.1 договору іпотеки іпотекодержатель має право з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов`язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані .

Відповідно до п. 14.8.2 договору іпотеки іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язання, забезпеченого іпотекою за договором, а якщо вимога не буде задоволена, звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання якого-небудь із зобов`язань за кредитним договором, зокрема:

- порушення іпотекодавцем та/або позичальником якого-небудь зобов`язання, передбачених умовами кредитного договору та цього договору;

- порушення іпотекодавцем правил заміни предметуа іпотеки;

- виявлення іпотекодержателем погіршення стану предмета іпотеки, або зменшення вартості предмету іпотеки понад нормальний фізичний знос, або фактичної часткової відсутності предмету іпотеки;

- віднесення іпотекодавця / позичальника до категорії неплатоспроможних, порушення господарським судом справи про відновлення платоспроможності іпотекодавця або визнання його банкрутом, чи про визнання недійсним його установчих документів, чи про скасування його державної реєстрації;

- встановлення невідповідності дійсності відомостей, що містяться в кредитному договорі або в цьому договорі;

- ліквідація юридичної особи іпотекодавця/позичальника;

- невиконання вимог п. 16.1 цього договору (страхування предмета іпотеки).

У разі звернення стягнення на предмет іпотеки за умовами цього договору іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок предмета іпотеки свої вимоги у повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, включаючи проценти та інші платежі, відшкодування збитків, неустойки, витрати на утримання предмета іпотеки, а також на здійснення забезпечених іпотекою вимог (п. 14.9 договору іпотеки).

ПАТ «Фінансова ініціатива» не виконало своїх зобов`язань за кредитним договором №12/09/5 від 13.05.2014, внаслідок чого станом на 05.04.2017 у нього виникла заборгованість за кредитним договором в розмірі 2 135 893 013,70 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 2 000 000 000,00 грн.; заборгованість за процентами - 135 863 013,70 грн.; штраф (згідно п. 2.2.16 кредитного договору) - 30 000,00 грн.

06.04.2017 позивачем на адресу відповідача та третьої особи були направлені вимоги №18-0013/25280 від 05.04.2017 та №18-0013/25276 від 05.04.2017 про сплату вищевказаної заборгованості за кредитним договором (а.с. 50-57, т.1), які відповідачем та третьою особою не виконані.

Факт існування заборгованості ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» перед Національним банком України за кредитним договором №12/09/5 від 13.05.2014 у вищезазначеному розмірі підтверджується також обставинами, що були встановлені у судових рішеннях в господарській справі № 909/728/17, які колегія суддів вважає за можливе врахувати при розгляді даної справи в порядку ч.4 ст. 75 ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як було зазначено вище, Національний банк України свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином, надавши ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» обумовлену суму кредиту, що підтверджується наявним в матеріалах справи меморіальним ордером та банківськими виписками.

В свою чергу, ПАТ ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» зобов`язання за кредитним договором не виконало.

Таким чином, матеріалами даної справи підтверджується існування заборгованості ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» перед Національним банком України за кредитним договором № 12/09/5 від 13.05.2014 на загальну суму 2 135 863 013,70 грн., з яких 2 000 000 000,00 грн. заборгованості за кредитом, 135 863 013,70 грн. заборгованості за процентами

В матеріалах справи відсутні, а сторонами не подано доказів в підтвердження сплати позичальником зазначеної заборгованості.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Як випливає із п. 2.3.16 кредитного договору, сторонами узгоджено, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань, передбачених цим договором, позичальник зобов`язується сплатити кредитору штраф у сумі 30 000, 00 грн.

Таким чином, у зв`язку з тим, що в матеріалах справи відсутні докази вчасного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, отже стягнення зазначеного штрафу в розмірі 30 000,00 грн. є обґрунтованим.

Відповідно до вимог ст. 589, 590 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення на предмет застави у разі, коли зобов`язання не буде виконане у встановлений строк (термін).

Відповідно до ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Частинами 1 та 3 ст. 575 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.

Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги за основним зобов`язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки збитків, завданих порушенням основного зобов`язання чи умов іпотечного договору.

Відповідно до умов п.14.9 договору іпотеки, у разі звернення стягнення на предмет іпотеки за умовами цього договору іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок предмета іпотеки свої вимоги у повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, включаючи проценти та інші платежі, відшкодування збитків, неустойки, витрати на утримання предмета іпотеки, а також на здійснення забезпечених іпотекою вимог.

За змістом ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

Як було зазначено вище, матеріалами справи підтверджується, що 06.04.2017 позивач направив на адреси відповідача та третьої особи вимоги про сплату заборгованості за кредитним договором із попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі не сплати боргу, що підтверджується фіскальними документами пошти та описами вкладення. Зазначені вимоги Національного банку України були залишені без виконання як третьою особою у справі так і відповідачем.

З огляду на викладене, у зв`язку із невиконанням ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» своїх зобов`язань за кредитним договором №12/09/5 від 13.05.2014, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав у позивача для звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 24.06.2014, укладеним між Національним банком України (іпотекодержателем) та ПрАТ «Агромаш-ІФ» (іпотекодавцем), посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Виноградовою Н.О. та зареєстрованим за №890.

Частиною 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній ситаном на момент прийняття місцевим господарським судом оскаржуваного рішення) визначено, що, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Як вбачається із резолютивної частини оскаржуваного рішення, вказані вимоги місцевим господарським судом були дотримані.

Щодо визначення початкової ціни продажу предмета іпотеки, судова колегія зазначає наступне:

Згідно ч. 2 ст. 43 Закону України «Про іпотеку», початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки.

Попри те, що у договорі іпотеки сторони узгодили вартість предмета іпотеки (в розмірі 20 888 127, 00 грн.), однак в межах даного судового спору таку вартість слід вважати неузгодженою. Вказане випливає із доводів, наведених позивачем у своєму позові, а також із доводів, що є основою апеляційної скарги у даній справі. Зважаючи на вказаний факт, колегія суддів вважає, що виходячи з положень ч. 2 ст. 43 Закону України «Про іпотеку», початкова ціна продажу предмета іпотеки - оздоровчого комплексу в с. Майдан Тисменицького району Івано-Франківської області повинна бути встановлена на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність.

Звертаючись із позовом у даній справі, Національний банк України покликався на звіт про оцінку майна від 07.04.2017, складений суб`єктом оціночної діяльності Товариством з обмеженою відповідальністю «Увекон» станом на 20.02.2017 (а.с. 69-117, т.1), відповідно до якого ринкова вартість об`єкта оцінки становить з округленням до тисяч (без ПДВ) 4 110 000,00 грн.

Відповідно до результатів призначеної у справі судової оціночно-будівельної експертизи встановлено схожі вартісні показники (висновок Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 01.11.2018 за №24425/17-43). Так, станом на час проведення експертизи, ринкова вартість оздоровчого комплексу становить 3 128 103, 00 грн.

З огляду на це, колегія суддів вважає необґрунтованими покликання відповідача на те, що вартість предмета іпотеки занижено і вона становить близько двадцяти мільйонів гривень. Мотиви, з яких суд відхилив покликання відповідача на звіти про оцінку майна та рецензії, подані ним у клопотанні від 10.12.2018 за №146, наведені вище.

За таких обставин, початкова вартість предмета іпотеки визначена місцевим господарським судом правильно.

Також, апеляційний суд звертає увагу скаржника на те, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, що викладена у постанові від 11.06.2018 у справі №523/7665/14-ц, виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуги тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», можна зробити висновок, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» визначення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні проводиться за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону. Разом з тим відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження мають право заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж та, що зазначена у резолютивній частині рішення суду, якщо, наприклад, вартість майна змінилася. Таким чином, визначення початкової ціни предмета іпотеки у резолютивній частині рішення суду не є остаточною, оскільки під час здійснення виконавчого провадження ціна предмета іпотеки може бути переглянута та повторно визначена на підставі оцінки суб`єкта оціночної діяльності.

Судом відхиляються покликання скаржника на те, що при вирішенні даної справи підлягають застосуванню обставини, встановлені в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 13.04.2017 у справі №826/11415/16, оскільки скаржник не долучив до матеріалів даної господарської справи жвказаних процесуальних документів. З офіційного інтернет-сайту Єдиного державного реєстру судових рішень випливає, що до вказаних ухвал немає доступу у зв`язку з тим, що інформація є забороненою для оприлюднення згідно з п. 4 ч. 1 ст.7 Закону України «Про доступ до судових рішень». Окрім того, аналогічне повідомлення з`являється при спробі отримати доступ до останніх процесуальних документів Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №826/11415/16. Колегія суддів наголошує скаржнику, що відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, як такого, що ухвалено відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 129, 269, 273, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 29.08.2017 у справі №909/621/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Агромаш-ІФ" - без задоволення.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Справу повернути в Господарський суд Івано-Франківської області.

Повний текст постанови складено 02.06.2019.

Головуючий суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік