ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

31 травня 2019 року, м. Херсон, справа № 923/498/18

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К., розглянувши матеріали справи

за позовом Національного банку України

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРИВАТОФИС»

про звернення стягнення заборгованості на предмет іпотеки

за участі:

третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

секретаря судового засідання Бєлової О.С.,

представників:

позивача Каранфілової О.В.,

відповідача Ляшенка І.А.,

третьої особи Тищенка А.В.,

у с т а н о в и в:

Ухвалою суду від 11.06.2018 порушене провадження у справі за правилами загального провадження.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 05.06.2018 дана справа перебувала у провадженні судді Павленко Н.А.

29.03.2019 у справі здійснений повторний автоматизований розподіл у зв`язку з перебуванням на лікарняному судді Павленко Н.А., за результатами якого відповідно до протоколу від 29.03.2019 суддею визначено Закуріна М.К., яким ухвалою від 02.04.2019 справа прийнята до власного провадження.

У той же день судом відповідною ухвалою повернута відповідачу його зустрічна позовна заява з підстав її подання у строк, який не відповідає положенням статті 180 Господарського процесуального кодексу України.

Поряд з цим, під час підготовчого засідання 31.05.2019 представником відповідача Ляшенком І.А. подана заява про відвід судді.

Так, на думку заявника, суддя є упередженим до відповідача, а тому підлягає відводу, оскільки:

1) не зупинив провадження у справі до вирішення його апеляційної скарги на ухвалу суду від 02.04.2019 про повернення зустрічної позовної заяви, чим знехтував правами відповідача щодо зупинення провадження,

2) позивач та третя особа є державними установами та діють в інтересах держави, а тому суддя, як представник державної влади, своїми діями підтримує їх усупереч принципу рівності сторін.

Вирішуючи подану заяву по суті суд зазначає, що підстави для відводу судді наведені у статті 35 ГПК України. Так, за змістом цієї статті «суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: … 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; … 5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді».

У зв`язку з наведеним, обов`язком заявника є доведення вказаних підстав для відводу, а також наявності очевидних обставин та фактів, які б стверджували, або вказували на упередженість або необ`єктивність судді при розгляді справи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що суддя при розгляді справи є безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного, а обов`язок подачі таких доказів лежить на заявникові у відповідності до положень частини 1 статті 74 ГПК України.

Здійснюючи аналіз викладеним підставам для відводу в контексті кожного з них, суд зазначає, що діючий Господарський процесуальний кодекс України не містить визначення критеріїв або безпосереднього поняття неупередженості та об`єктивності, але вони наявні у нормах права, у тому числі міжнародних, а тому суд вважає за необхідне зазначити, що положеннями статті 2 ГПК України встановлено, що «завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів …» (частина 1), а тому апріорі встановлено законодавчу вимогу про обов`язок суду при розгляді справи діяти справедливо, неупереджено та своєчасно з метою досягнення завдань судочинства, наведених у частині 3 вказаної статті. Водночас, протилежне є підставою для тверджень про упередженість та необ`єктивність суду при розгляді справи.

Суд наголошує, що у відповідності до частини 4 статті 11 ГПК України «суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1960 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права».

Так, за змістом частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення …».

За пунктами 49 та 50 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України» від 09.11.2006 Європейським судом зроблений висновок, що: «Відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності ... У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду ... Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного …».

Суд також зазначає, що судові рішення з огляду на верховенство права за своїм змістом повинні утверджувати справедливість і права людини, укріплювати довіру суспільства до судової влади. В основі довіри до судової влади лежить віра кожного громадянина, суспільства в цілому в те, що об`єкт довіри (суд) добровільно бере на себе і виконує зобов`язання захистити інтереси громадянина та суспільства.

Згідно з пунктом 12 висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Ради Європи «Про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів» незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При постановленні судових рішень щодо сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає на здатність судді приймати незалежні рішення. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але і з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Отже, довіра з формуванням суспільної думки націлена на правомірні очікування з боку громадськості певної моделі поведінки від суддів, що втілюється у ефективному відправленні судочинства та виступає мірою реалізації завдань справедливого суду. Моральна складова суддівської етики (стосунки судді з учасниками судового процесу, з колегами, з відвідувачами суду та з будь-ким поза межами службової діяльності) вимагає від суддів дотримання правил поведінки, які включають в себе як загальновизнані норми моралі, що існують в суспільстві, так і стандарти, що регулюють службову діяльність, тобто вимоги, встановлені законодавством до професії, та стандарти, що стосуються позаслужбової поведінки й іншої дозволеної діяльності. Лише високопрофесійна, моральна, етична поведінка судді здатна викликати повагу до суду та забезпечити впевненість учасників судового процесу і відвідувачів суду в неупереджених результатах розгляду справи. При цьому суддя повинен проявляти такі моральні якості, як чесність, об`єктивність, безсторонність, неупередженість, толерантність, добросовісність, справедливість, збалансованість, розумність, розсудливість, стриманість, уважність, ввічливість, повагу до оточуючих.

За результатами аналізу вказаних обставин та правових положень суд приходить до висновку, що:

- забезпечення загальної безсторонності та неупередженості судді при розгляді справи, а також забезпечення судом при розгляді даної справи відсутності сумнівів у сторін у такій неупередженості, є обов`язком суду з метою укріплення довіри суспільства до судової влади,

- моральна складова суддівської етики, частиною якої є забезпечення процесуальних прав сторін та учасників процесу, вимагає від судді дотримання правил поведінки, які здатні викликати повагу до суду та забезпечити впевненість учасників судового процесу в неупереджених результатах розгляду справи,

- не зупинення провадження у справі до вирішення апеляційної скарги на ухвалу суду від 02.04.2019 про повернення зустрічної позовної заяви не пов`язане з знехтуванням правами відповідача, оскільки на даний час відсутній сам факт прийняття цієї скарги до розгляду апеляційним судом,

- хоча позивач та третя особа і є державними установами та діють в інтересах держави, а суддя є представником державної влади, але своїми діями суд не підтримує жодну із сторін, оскільки користується принципом рівності сторін.

Отже, наявність вказаних обставин та зроблених судом висновків не вказує на необхідність визнання заяви про відвід обґрунтованою, а тому провадження у справі на підставі частини 3 статті 39 ГПК України підлягає зупиненню з метою вирішення питання про відвід іншим суддею.

На підставі викладеного та керуючись статтею 39 ГПК України,

у х в а л и в:

1. Провадження у справі зупинити.

2. Передати подану заяву про відвід на вирішення іншим суддею.

Ухвала набирає чинності з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя М.К. Закурін