УХВАЛА

м. Київ

22.05.2019Справа №910/22947/17

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогазові технології»
до 1) Державного підприємства «Молдовська залізниця», 2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Іволга-2»
простягнення 7879680 доларів США
Суддя Смирнова Ю.М.

Представники учасників процесу:

від позивачаГузіков В.В., довіреність № б/н від 12.02.18;
від відповідача-1Мойса Є., довіреність № 632 від 15.01.19;
від відповідача-2не з`явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Нафтогазові технології» звернулося до Господарського суду міста Києва з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням Державним підприємством «Молдовська залізниця» (Calea Feratг din Moldova) зобов`язань за Договором оренди №02/12-97 від 31.12.1997 (в редакції змін від 05.01.1998) в частині сплати лізингових платежів, а також невиконанням Товариством з обмеженою відповідальністю «Іволга-2» зобов`язань за договором поруки №П/01-17 від 22.07.2002, укладеним на забезпечення вказаного договору оренди.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2017 у справі №910/22947/17 позовну заяву повернуто позивачу на підставі п. 2 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.02.2018 ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.12.2017 у справі № 910/22947/17 скасовано, а матеріали справи передано на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Постановою Верховного Суду від 16.05.2018 постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.02.2018 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.12.2017 у справі № 910/22947/17 скасовано, а справу передано до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.08.2018 відкрито провадження у справі № 910/22947/17, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання у справі призначено на 14.08.2018.

09.07.2018 від позивача через відділ діловодства суду надійшли додаткові пояснення по справі.

19.07.2018 від позивача через відділ діловодства суду надійшли додаткові документи на виконання ухвали суду.

13.08.2018 від позивача через відділ діловодства суду надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог.

У підготовчому засіданні 14.08.2018 було оголошено перерву до 28.08.2018.

28.08.2018 від позивача через відділ діловодства суду надійшли додаткові пояснення по справі та заява про збільшення розміру позовних вимог.

28.08.2018 від відповідача через відділ діловодства суду надійшло клопотання про розгляду справи без участі представника відповідача-2.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.08.2018 закрито провадження у справі в частині вимог позивача про стягнення з ДП «Молдовська залізниця» на користь позивача лізингових платежів за період з 01.01.2003 по 20.03.2007 в розмірі 7869680 дол. США, не прийнято до розгляду заяви позивача про збільшення позовних вимог та зміну підстав позову від 31.07.2018 та прийнято до розгляду заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог від 20.08.2018 в частині вимог про солідарне стягнення з ДП «Молдовська залізниця» і ТОВ «Іволга-2» лізингових платежів в розмірі 10000,00 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 20.08.2018 складає 278985 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.08.2018 продовжено строк підготовчого провадження у справі № 910/22947/17 на 30 днів; у підготовчому засіданні оголошено перерву до 20.09.2018.

18.09.2018 від відповідача-1 через відділ діловодства суду надійшла заява про застосування строків позовної давності, клопотання про витребування доказів по справі, а також письмові пояснення по справі.

20.09.2018 від відповідача-2 через відділ діловодства суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.

20.09.2018 від позивача через відділ діловодства суду надійшло клопотання про долучення документів, а також заява про збільшення позовних вимог, в якій позивач просить суд:

- стягнути солідарно з Державного підприємства «Молдовська залізниця» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Іволга-2» на користь позивача лізингові платежі в розмірі 10000,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 20.08.2018 складає 278985,00 грн;

- стягнути з Державного підприємства «Молдовська залізниця» на користь позивача лізингові платежі за період з 01.01.2003 по 20.03.2007 в розмірі 7868680,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 20.08.2018 складає 219552267,48 грн, штраф за прострочення виконання зобов`язання у відповідності до п. 7.3 Договору оренди 128 танк-контейнерів №02/12-97 від 31.12.1997 у загальному розмірі 19325393,92 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 20.08.2018 складає 539149502,28 грн, відсотки за прострочення виконання зобов`язання у відповідності до ст. 619 Цивільного кодексу Республіки Молдова у загальному розмірі 9662671,16 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 20.08.2018 складає 269574031,36 грн, що всього становить 36857745,08 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 20.08.2018 складає ,11 грн.

Водночас, 20.09.2018 до початку судового засідання до суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогазові Технології» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.08.2018 про закриття провадження у справі в частині вимог позивача про стягнення з Державного підприємства «Молдовська залізниця» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогазові технології» лізингових платежів за період з 01.01.2003 по 20.03.2007 в розмірі 7869680,00 доларів США.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.09.2018 провадження у справі №910/22947/17 зупинено до перегляду ухвали Господарського суду міста Києва від 28.08.2018 у справі № 910/22947/17 в порядку апеляційного провадження.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 31.10.2018 ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.08.2018 у справі № 910/22947/18 залишено без змін.

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.01.2019 постанову Північного апеляційного господарського суду від 31.10.2018 у справі №910/22947/17 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.08.2018 у справі №910/22947/17 залишено без змін.

11.02.2019 матеріали справи повернулись до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.02.2019 поновлено провадження у справі; підготовче засідання у справі призначено на 20.03.2019.

12.03.2019 від відповідача-1 через відділ діловодства суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі.

19.03.2019 від позивача через відділ діловодства суду надійшли додаткові письмові пояснення та заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів лізингові платежі за період з 01.01.2003 по 20.03.2007 в розмірі 7879680,00 доларів США, штраф за прострочення виконання зобов`язання у відповідності до п. 7.3 Договору оренди 128 танк-контейнерів № 02/12-97 від 31.12.1997 у загальному розмірі 19325393,92 долари США, відсотки за прострочення виконання зобов`язання у відповідності до ст. 619 Цивільного кодексу Республіки Молдова у загальному розмірі 9662671,16 доларів США, що всього становить 36867745,08 доларів США, що за офіційним курсом НБУ за 1 долар США станом на 16.01.2019 складає ,45 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.03.2019 у підготовчому засіданні оголошено перерву до 18.04.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.04.2019 відкладено розгляд клопотання відповідача-1 про закриття провадження у справі до наступного судового засідання, прийнято до розгляду заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог.

У підготовчому засіданні 18.04.2019 оголошувалась перерва до 22.05.2019.

У підготовчому засіданні 22.05.2019 представник відповідача-1 підтримав клопотання про закриття провадження у справі. В обґрунтування даного клопотання відповідач-1 зазначає, що правовідносини, які виникають між позивачем та ТОВ «Іволга-2» за своєю правовою природою є похідними від правовідносин, які регулюються договором №02/12-97 від 31.12.1997, який в свою чергу передбачає виключне право, яким мають регулюватися будь-які спори, що виникають з цього договору. Отже, за твердженням відповідача-1, відповідні правовідносини щодо солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача лізингових платежів у розмірі 10000,00 доларів США також непідсудні судам України.

Позивач проти вказаного клопотання заперечує. У додаткових письмових поясненнях, поданих суду 19.03.2019, позивач зазначає, що Україною ратифіковані та активно застосовуються у судовій практиці Конвенція про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Угода про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, про що свідчить усталена практика судів України. Також позивач зазначає, що нормами процесуального права закріплено право позивача об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами; об`єднання позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також запобігти можливості ухвалення різних рішень за однакових обставин. Крім того, як на додаткову підставу компетенції Господарського суду міста Києва для розгляду даної справи, позивач посилається на п. 2 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», стверджуючи при цьому, що майно (вагони) Державного підприємства «Молдовська залізниця» перебуває на території України.

Розглянувши клопотання Державного підприємства «Молдовська залізниця» про закриття провадження у справі, заслухавши думку присутніх в судовому засіданні представників сторін з цього питання, суд відзначає таке.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у праві, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу, зокрема, про закриття провадження у справі.

Позовні вимоги у даній справі мотивовані неналежним виконанням Державним підприємством «Молдовська залізниця» своїх обов`язків за договором №02/12-97 від 31.12.1997 оренди з правом викупу 128 танко-контейнерів (в редакції змін від 05.01.1998).

Так, з матеріалів справи вбачається, що 31.12.1997 між Фірмою «NistasGmbH» (фірма за договором) та Транспортно-експедиційним підприємством «ЧФМ-Експедиція» залізниці Молдови, правонаступником якого є ДП «Молдовська залізниця» (замовник за договором, відповідач-1 у справі) було укладено договір оренди 128 танко-контейнерів №02/12-97, відповідно до п. 1.1 якого фірма здає в оренду замовнику 128 танко-контейнерів для перевезення наливанням харчових продуктів строком на 5 років з дня підписання договору та приймально-передавальних актів, з наступним правом їх викупу. Вказаний договір укладено в м. Кишинів Республіка Молдова.

05.01.1998 сторонами внесено зміни до договору №02/12-97 від 31.12.1997, якими змінено предмет договору (з оренди майна на фінансовий лізинг), умови договору викладено у відповідності з положеннями законодавства про лізинг. Майно підлягало поставці лізингоотримувачу за адресою у Республіці Молдова. По закінченню угоди майно мало передаватись лізингоотримувачу за законодавством Республіки Молдова. Угоду про внесення змін до договору № 02/12-97 від 31.12.1997 укладено сторонами у м.Франкфурт-на-Майні.

04.08.1998 сторонами внесено зміни до договору №02/12-97 від 31.12.1997, відповідно до яких по закінченню угоди 128 танко-контейнерів передаються лізингоотримувачу у власність після сплати ним остаточної вартості танко-контейнерів з урахуванням зносу та амортизації. Вказане доповнення було підписано в м. Кишинів Республіка Молдова.

До позовної заяви також додано укладений між ТОВ «Іволга-2» (поручитель за договором поруки, відповідач-2 у справі) та Фірмою «NistasGmbH» (кредитор за договором поруки) договір поруки від 22.07.2002 №П/01-17, відповідно до умов п. 1.1 якого поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором за виконання всіх зобов`язань ДП «Молдовська залізниця» (боржник за договором поруки), які виникли згідно із договором оренди 128 танко-контейнерів №02/12-97 від 31.12.1997 який був укладений між кредитором та боржником.

Згідно із п. 4.1 договору поруки №П/01-17 від 22.07.2002 поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань боржника по основному договору в сумі, яка дорівнює 10000,00 дол. США, в тому числі за відшкодування основного боргу, за сплату неустойки за прострочення виконання зобов`язання, за відшкодування понесених ним збитків або упущеної вигоди та за повернення 128 танко-контейнерів кредитору.

Також, матеріали справи свідчать, що 21.11.2005 між ТОВ «NistasGmbH», юридичною особою, створеною відповідно до законодавства Німеччини, (цедент) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Нафтогазові технології» (цесіонарій) було укладено договір уступки прав (цесії) №3, відповідно до умов якого цедент відступає, а цесіонарій приймає право вимоги до Державного підприємства «Молдовська залізниця» (боржник), відповідно до договору оренди №02/12-97 від 31.12.1997, укладеного між цедентом та боржником (основний договір), належного виконання боржником зобов`язань в частині сплати лізингових платежів (право вимоги за якими існує на момент підписання даного договору з 01.01.2003 по 21.11.2005, в розмірі 5401600,00 доларів США, а також права вимоги сплати таких лізингових платежів, які можуть виникнути в майбутньому), в тому числі і згідно з договором поруки №П/01-17 від 22.07.2002, укладеного між цедентом та ТОВ «Іволга-2».

Як зазначалось вище, предметом спору у даній справі (в редакції заяви про збільшення позовних вимог, поданої 19.03.2019) є солідарне стягнення з боржника (Державного підприємства «Молдовська залізниця») та поручителя (Товариства з обмеженою відповідальністю «Іволга-2») лізингових платежів за період з 01.01.2003 по 20.03.2007, штрафу та відсотків за прострочення виконання зобов`язання за Договором №02/12-97 від 31.12.1997 оренди з правом викупу 128 танко-контейнерів (в редакції змін від 05.01.1998).

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач-1 - Державне підприємство «Молдовська залізниця» (Calea Feratг din Moldova) є резидентом Республіки Молдова.

Отже, спір у даній справі виник між резидентом та нерезидентом України, а спірні правовідносини виникли саме з договору оренди №02/12-97 від 31.12.1997.

Відповідно до ст. 124 Господарського процесуального кодексу України, в редакції до 15.12.2017, підсудність справ за участю іноземних суб`єктів господарювання визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок встановлює Закон України «Про міжнародне приватне право».

Згідно зі ст. 4 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 15.12.2017) господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Порядок врегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з іншими, ніж український, визначений Законом України «Про міжнародне приватне право», в розумінні якого іноземний елемент - це ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, зокрема, якщо хоча б один учасник правовідносин є іноземною юридичною особою (п. 2 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону).

Законом України «Про міжнародне приватне право» встановлені підстави визначення підсудності справи з іноземним елементом судам України, що по відношенню до норм ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017), які визначають загальні правила підвідомчості та підсудності господарських справ, є спеціальними.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди України можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, якщо сторони прямо передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків виключної підсудності, коли таке право у сторін відсутнє (ст. 77 вказаного Закону).

Таким чином, Закон України «Про міжнародне приватне право» закріплює право сторін відповідної угоди на вибір підсудності справи з іноземним елементом, тобто на укладення так званої «пророгаційної угоди», що, в свою чергу, не лише обґрунтовує компетенцію обраного суду, але й виключає можливість вирішення такого спору в суді іншої держави.

Згідно із ст. 43 Закону України «Про міжнародне приватне право» сторони договору відповідно до ст. 5 та 10 цього Закону можуть обрати право, що застосовується до договору, крім випадків, коли вибір права прямо заборонено законами України.

Водночас ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачає й інші випадки підсудності справ з іноземним елементом судам України, зокрема якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача.

Однак, на переконання суду, ці підстави є «послідуючими» після договірної підсудності і є визначальними лише у випадку відсутності будь-якої домовленості сторін про вибір суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» приватноправові відносини визначені як відносини, які ґрунтуються на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності, суб`єктами яких є фізичні та юридичні особи.

Отже, досягнення домовленості про застосування права іншої країни і визначення виключної юрисдикції компетентного суду цієї країни у правовідносинах сторін, що ґрунтуються на вказаних принципах, вказує на пріоритетний характер такої домовленості, оскільки вона не суперечить встановленому національним законодавством порядку врегулювання таких правовідносин (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.03.2018 у справі №907/637/17).

Судом враховується, що 19.03.2019 (після відкриття провадження у справі) разом із додатковими письмовими поясненнями позивачем надано для долучення до матеріалів справи, зокрема, ксерокопії додаткової угоди від 20.06.2000 між Фірмою «NistasGmbH» та Транспортно-експедиційним підприємством «ЧФМ-Експедиція» до договору про оренду з правом викупу 128 танко-контейнерів №02/12-97 від 31.12.1997 та змін до нього від 05.01.1998, та угоди між цими ж сторонами, датованої 22.06.2000.

У додатковій угоді від 20.06.2000 зазначено, що її сторони дійшли згоди додати до глави 9 п.9.3, який з моменту підписання угоди слід читати: « 9.3 У випадку залучення однією із сторін поручителя щодо виконання даного договору усі спори, пов`язані з цим договором, вирішуються шляхом переговорів між сторонами. Якщо спір до основного боржника та/або поручителя не може бути вирішено шляхом переговорів, він вирішується у судовому порядку в арбітражних судах за місцезнаходженням юридичної реєстрації поручителя у відповідності до процесуального законодавства країни поручителя».

В угоді від 22.06.2000 зазначено, що її сторони домовились визнати дійсними та законними, такими, що мають юридичну силу, угоди, додатки, зміни і доповнення, підписані між Фірмою «NistasGmbH» та Транспортно-експедиційним підприємством «ЧФМ-Експедиція», в тому числі від 20.06.2000 про зміни щодо внесення до гл.9 п. 9.3.

В свою чергу, відповідачем-1 - Державним підприємством «Молдовська залізниця» факт укладення таких додаткових угод категорично заперечується. За твердженням відповідача-1, Транспортно-експедиційним підприємством «ЧФМ-Експедиція» дані документи ніколи не підписувалися.

Тобто, наразі між сторонами існує спір стосовно легітимності (а саме - власне факту підписання) додаткових угод, які стосуються домовленостей сторін щодо підсудності судам України спорів, які виникають з договору №02/12-97 від 31.12.1997. Більш того, матеріали справи не містять доказів щодо волевиявлення ДП «Молдовська залізниця» на встановлення між ним та ТОВ «Іволга-2» договірних правовідносин, в тому числі щодо забезпечення останнім порукою виконання зобов`язань ДП «Молдовська залізниця», зокрема, щодо сплати лізингових платежів за договором оренди №02/12-97.

Водночас, суд відзначає, що за приписами ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що на розгляді Господарського суду міста Києва знаходилася справа №910/11287/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансзалізничсервіс» до Державного підприємства «Молдовська залізниця» (Calea Ferata din Moldova) і Товариства з обмеженою відповідальністю «Іволга-2», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Фірма «Nistas GmbH», про стягнення 70080000,00 Євро, що еквівалентно ,00 грн.

У вказаній справі Товариством з обмеженою відповідальністю «Трансзалізничсервіс» на розгляд суду було передано дві вимоги майнового характеру (до відповідачів солідарно 8837,75 Євро; до Державного підприємства «Молдовська залізниця» 70071162,25 Євро) про відшкодування збитків, спричинених лізингодавцю неповерненням предмету лізингу у зв`язку із неналежним, на думку позивача, виконанням лізингоотримувачем зобов`язань по сплаті лізингових платежів за договором №02/12-97 від 31.12.1997, зміненого угодою від 05.01.1998.

Тобто, спір у справі №910/11287/16, як і у даній справі, виник у зв`язку з неналежним виконанням Державним підприємством «Молдовська залізниця» договору №02/12-97 від 31.12.1997. При цьому, вимоги про солідарне стягнення заявленої до стягнення суми з Державного підприємства «Молдовська залізниця» і Товариства з обмеженою відповідальністю «Іволга-2», позивач у справі №910/11287/16 так само обґрунтовував існуванням договору поруки від 22.07.2002 №П/01-17, укладеного між ТОВ «Іволга-2» та Фірмою «NistasGmbH».

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2018 рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2017 у справі №910/11287/16 скасовано та закрито провадження у даній справі.

В ході розгляду справи №910/11287/16, Північний апеляційний господарський суд встановив, що оскільки порушення умов договору, на які вказує позивач як на підставу притягнення до цивільно-правової відповідальності Державного підприємства «Молдавська залізниця», територіально не пов`язані з Україною, підстави для застосування приписів ст.76 Закону України «Про міжнародне приватне право» відсутні.

Закриваючи провадження у справі №910/11287/16, Північний апеляційний господарський суд також встановив, що незважаючи на те, що відповідач-2, ТОВ «Іволга-2», є резидентом України, заявлені у даній справі до нього вимоги не належить до юрисдикції господарських судів України, оскільки спірні правовідносини виникли не з договору поруки, не з договору про відступлення права вимоги, а з основного договору, тому з огляду на ст. 9 Конституції України, п. 2 ч. 1 ст. 1 та ст. 5, 25, 26 Закону України «Про міжнародне приватне право», а також ст.514 Цивільного кодексу України при вирішенні цих правовідносин слід застосовувати умови основного договору, в яких міститься арбітражне застереження.

Тобто, судовим рішенням у справі №910/11287/16, яке набрало законної сили, встановлено ту обставину, що вирішення спорів, які виникають із договору оренди 128 танко-контейнерів №02/12-97 від 31.12.1997 (із змінами та доповненнями), в тому числі спір про солідарне стягнення коштів з Державного підприємства «Молдовська залізниця» (як боржника за договором оренди 128 танко-контейнерів №02/12-97 від 31.12.1997 із змінами та доповненнями) і Товариства з обмеженою відповідальністю «Іволга-2» (як поручителя за договором поруки від 22.07.2002 №П/01-17), не належить до юрисдикції господарських судів України.

За таких обставин, з огляду на положення ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи предмет та підстави позовних вимог, а також суб`єктний склад сторін даного спору, суд дійшов висновку, що клопотання відповідача-1 про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 185, 231, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Провадження у справі №910/22947/17 закрити.

2. Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та відповідно до ст.ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення. При цьому, згідно з п.п.17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Ю.М. Смирнова