ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/1347/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

секретар судового засідання Казмерчук М.Т.

за участю представників:

позивача: Зубар В.В ., керівник

відповідача: Коломійцев А.Ю., ордер ПТ № 081261 від 25.02.2019 р, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ПТ № 2216 ВІД 26.06.2018 р.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу за позовом підприємства "Основа-Промінвест" Громадської організації "Моніторинг та аналіз розвитку країни", Харків, до фізичної особи-підприємця Богуславського Михайла Ігоровича, м. Харків, про стягнення коштів у розмірі 128 004,00 грн.

здійснюється фіксування судового процесу технічними засобами - програмно

апаратним комплексом "Діловодство суду", серійний номер диска CD-R 922/1347/17

ВСТАНОВИВ:

В провадженні господарського суду Харківської області перебуває справа № 922/1347/17 за позовом за позовом підприємства "Основа - Промінвест" Громадської організації "Моніторинг та аналіз розвитку країни" до фізичної особи-підприємця Богуславського Михайла Ігоровича про стягнення коштів у розмірі 128 004,00 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області (головуючий суддя - Лаврова Л.С.) від 24 травня 2017 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів, зобов`язано позивача надати до суду: наказ на звільнення ОСОБА_3 з посади директора підприємства, чіткий розрахунок суми позовних вимог з відображенням суми безпідставно одержаних грошових коштів, платіжний документ з зазначенням суми та підстав перерахування; зобов`язано відповідача надати до суду: оригінал договору №03-01/Б від 08.01.2013 р.; акти виконаних робіт (наданих послуг); технічну документацію яка була надана підприємству щодо виготовлення меблів; завдання на підставі якого виконувалися роботи. Ухвалою суду від 21 червня 2017 року, продовжено строк розгляду справи на 15 днів, до 09 липня 2017 року; зобов`язано: 1) позивача: надати перелік всіх здійснених банківських проплат за час дії договору № 03-01/Б від 08.01.2013 року починаючи дати укладання до 31.12.2016 року; протокол загальних зборів на звільнення ОСОБА_3 з посади директора підприємства "Основа-Промінвест" Громадська організація "Моніторинг та наліз розвитку країни"; установчі документи станом на 30.03.2015 року; 2) відповідача: докази на виконання робіт на суму 140 986,00 грн. (з урахуванням уточненого розрахунку позовних вимог) від 24.05.2017 року (а.с.83); (технологічні карти, розробка дизайн-проектів). Ухвалою суду від 29 червня 2017 року, задоволено клопотання відповідача щодо призначення судової експертизи; призначено судову бухгалтерську експертизу, проведення якої доручено Київському Науково-Дослідному інституту судових експертиз; провадження у справі зупинено до отримання судового висновку з експертної установи. 29 серпня 2017 року, ухвалами господарського суду Харківської області, провадження у справі поновлено; задоволено клопотання позивача в частині доручення проведення експертизи Дніпропетровському науково-дослідному інституті судових експертиз; доручено проведення призначеної ухвалою суду від 29 червня 2017 року експертизи Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз; провадження у справі зупинено до отримання судового висновку з експертної установи. Ухвалами суду від 18 жовтня 2017 року провадження у справі поновлено; задоволено клопотання судового експерта від 14.12.2016 р. про надання додаткових матеріалів, що необхідні для проведення експертизи; направлено судовому експерту надані відповідачем додаткові матеріали, необхідні для проведення експертизи; провадження у справі зупинено до вирішення питань, поставлених господарським судом судовому експерту. 19 червня 2018 року провадження у справі поновлено. 02 липня 2018 року, ухвалою суду залишено без руху заяву підприємства "Основа -Промінвест" Громадської організації "Моніторинг та аналіз розвитку країни" про уточнення позовних вимог (вх. 18745 від 02 липня 2018 року); встановлено позивачу строк на усунення недоліків - 5 днів, а саме: надання до суду доказів направлення копії заяви відповідачу та доказів доплати судового збору (320,06 грн.). Ухвалою суду від 11 липня 2018 року прийнято до розгляду заяву позивача (вх. 18745 від 02 липня 2018 року), як заяву про збільшення розміру позовних вимог; частково задовольнив клопотання відповідача (вх. №19669 від 09.07.2018 р.); призначено у справі 922/1347/17 додаткову експертизу, проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз; провадження у справі зупинено. 12 липня 2018 року, ухвалою суду, задоволено заяву підприємства "Основа-Промінвест" громадської організації "Моніторинг та аналіз розвитку країни" про відвід судді Лаврової Л.С. у справі № 922/1347/17; відведено суддю Лаврову Л.С. від розгляду справи № 922/1347/17. Справу № 922/1347/17 передано для здійснення повторного автоматизованого розподілу та визначення іншого складу суду, відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України.

13 липня 2018 року, ухвалою господарського суду Харківської області (головуючий суддя - Сальнікова Г.І.), задоволено самовідвід головуючого у справі.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21 серпня 2018 року задоволено апеляційну скаргу підприємства "Основа - Промінвест" Громадської організації "Моніторинг та аналіз розвитку країни"; ухвалу господарського суду Харківської області від 11 липня 2018 року скасовано та направлено матеріали справи № 922/1347/17 для продовження розгляду.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 27 серпня 2018 року (головуючий суддя - Байбак О.І.) справу № 922/1347/17 прийняти до розгляду та розпочато розгляд цієї справи з початку; справу призначено розглядати за правилами загального позовного провадження, з призначення підготовчого засідання. 17 вересня 2018 року, ухвалою суду, провадження у справі № 922/1347/17 зупинено до закінчення розгляду касаційної скарги на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 21 серпня 2018 року та повернення матеріалів даної справи з Верховного Суду.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 25 жовтня 2018 року (головуючий суддя - Шарко Л.В.) справу №922/1347/17 прийняти до розгляду; провадження у справі поновлено; розпочато підготовче провадження з призначенням підготовчого засідання. Ухвалою суду від 21 грудня 2018 року продовжено підготовче провадження на 30 днів до 23 січня 2019 року. 09 січня 2019 року, ухвалою суду, задоволено клопотання відповідача про відмову від клопотання про призначення по справі додаткової судової економічної експертизи, яке було подано до суду 21 листопада 2018 року; відмовлено в задоволенні заяви представника позивача про притягнення відповідача до відповідальності за штучне затягування судового процесу.

23 січня 2019 року розпорядженням в.о. керівника апарату суду "Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи, призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи № 922/1347/17 у зв`язку з довготривалою непрацездатністю (більше 14 днів) судді Шарко Л.В. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 січня 2019 року, для розгляду справи призначено головуючого суддю Калініченко Н.В. 28 січня 2019 року, ухвалою господарського суду Харківської області (головуючий суддя - Калініченко Н.В.), прийнято справу № 922/1347/17 до свого провадження; призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 25 лютого 2019 року відмовлено в задоволені клопотань позивача (вх. № 35526 від 21.12.2018 р. та вх. № 1378 від 17.01.2019 р.). Протокольною ухвалою суду від 25 лютого 2019 року встановлено позивачу строк на подання до суду відповіді на відзив до 11 березня 2019 року, на підставі ст.ст. 42, 166, 232 ГПК України. Ухвалою суду від 15 березня 2019 року продовжено позивачу процесуальний строк на подання до суду відповіді на відзив до 12 березня 2019 року з її (відповіддю на відзив) приєднанням до матеріалів справи. 18 березня 2019 року, ухвалою суду, продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, до 27 квітня 2019 року; частково задоволено клопотання позивача, в порядку ст. 81 ГПК України; витребувано у відповідача в строк до 25 березня 2019 року докази: договір № 03/01Б від 08.01.2013 року (зі всіма додатками за наявності); акти здачі-приймання робіт (надання послуг) до договору № 03/01Б від 08.01.2013 року. Протокольною ухвалою суду від 01 квітня 2019 року судом долучено до матеріалів справи документи, надані відповідачем на виконання вимог ухвали суду від 18 березня 2019 року, на підставі ст.ст. 42, 81, 169, 170,177, 232 ГПК України. Ухвалою суду від 01 квітня 2019 року задоволено заяву відповідача (вх. № 7950 від 01.04.2019 р.); відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування підтвердження доказів об`єктивних підстав знаходження адвоката Коломійцеві А.Ю. у Полтавському суді; відмовлено у задоволенні клопотання позивача про виникнення питання до відповідача звідки в нього оригінали документів та як вони зникли з матеріал справи. 15 квітня 2019 року, ухвалою суду, прийнято до розгляду уточнену позовну заяву позивача (вх. № 8977 від 11 квітня 2019 року). Протокольною ухвалою суду від 15 квітня 2019 року судом встановлено відповідачу строк на подання відзиву з урахуванням заяви позивача про уточнення позовних вимог до 18 квітня 2019 року; встановлено позивачу строк на подання до суду відповіді на відзив до 23 квітня 2019 року; встановлено відповідачу строк на подання до суду заперечень до 02 травня 2019 року, на підставі ст.ст. 42, 165, 166, 167, 232 ГПК України. 06 травня 2019 року, ухвалою суду, відмовлено в задоволені клопотання позивача (вх. № 6669 від 18 березня 2019 року), в порядку ст. 81 ГПК України (в частині п. 4 та п. 5 клопотання). Протокольною ухвалою суду від 06 травня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 07 травня 2019 року, на підставі п. 3 ч. 2 ст. 185, ст. 232 ГПК України. 07 травня 2019 року судом розпочато розгляд справи по суті, протокольною ухвалою від 07 травня 2019 року відкладено розгляд справи на 16 травня 2019 року, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 202, ч. 1 ст. 216, ст. 232 ГПК України.

В призначене судове засідання 16 травня 2019 року з`явився представник позивача, який позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити та представник відповідача, який в повному обсязі заперечував в задоволені позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, який позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та представника, який заперечував проти позову повністю, з`ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів фактичним обставинам справи, судом встановлено наступне.

08 січня 2013 року між позивачем (замовник) та відповідачем (виконавець) було укладено договір про надання послуг № 03-01/Б. Відповідно до п. 1.1 договору, в порядку та на умовах, визначених цим договором, виконавець, за завданням замовника, надає останньому послуги з вдосконалення технології процесу виробництва меблів на підставі замовника, а замовник оплачує отримані послуги. За результатами робіт виконавця оформлюються атом наданих послу, який узгоджується та підписується сторонами, а також скріплюється печатками сторін (п. 2.2 договору). Розрахунки за договором здійснюються в українській національній валюті - гривні, у безготівковій формі, на розрахунковий рахунок виконавця. Розрахунок вартості послуг за цим договором здійснюється на підставі підписаних обома сторонами актах наданих послуг. Відповідно до цих даних, виконавець оформлює рахунки та надає їх замовнику до оплати. Замовник сплачує виконавцю вартість послуг, наданих за договором, та вказану у відповідних рахунках, які виставлені виконавцем, протягом 3 днів з моменту належного виконання виконавцем свого зобов`язання з виконання послуг за договором. Загальна вартість (ціна) договору (тобто загальна сума, сплачена замовником виконавцю за цим договором і зафіксованих сторонами у відповідній документації) сторонами не обмежується і визначається на підставі фактично наданих виконавцем послуг за договором (п.п. 3.1, 3.6, 3.7, 3.10 договору). Відповідно до п.п. 8.1, 8.2, 8.4 договору, цей договір набуває чинності з моменту підписання сторонами та скріплення печатками сторін. Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 11.1 цього договору та діє до 31 грудня 2013 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх обов`язків за договором. Строк дії договору - 3 роки. У разі, якщо жодна зі сторін не надала письмової заяви про припинення дії договору, в строк не пізніше ніж за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору, договір вважається продовженим на цих же умовах на наступні 3 роки. В матеріалах справи наявні акти про прийняття-передачі виконаних робіт за вказаним договором, а саме: від 30 грудня 2013 року на суму 30 000,00 грн.; від 02 червня 2014 року на суму 22 600,00 грн.; від 25 грудня 2014 року на суму 16 390,00 грн.; від 09 лютого 2015 року на суму 2 686,00 грн.; від 15 липня 2014 року на суму 37 500,00 грн. від 10 листопада 2014 року на суму 9 815,00 грн.; від 25 листопада 2014 року на суму 24 955,00 грн.; від 03 грудня 2014 року на суму 13 735,00 грн.; від 27 грудня 2014 року на суму 53 951,00 грн.; від 31 березня 2015 року на суму 39 458,00 грн.; від 15 травня 2013 року на суму 3 700,00 грн.; від 31 жовтня 2013 року на суму 26 174,00 грн.; від 22 жовтня 2013 року на суму 41 569,00 грн.; від 15 жовтня 2013 року на суму 37 047,00 грн.; від 05 жовтня 2013 року на суму 33 015,00 грн.; від 01 жовтня 2013 року на суму 28 320,00 грн.; від 22 серпня 2013 року на суму 20 027,00 грн.; від 20 серпня 2013 року на суму 29 682,00 грн.; від 13 серпня 2013 року на суму 6 681,00 грн.; від 13 червня 2013 року на суму 3 300,00 грн.; від 05 червня 2013 року на суму 5 500,00 грн.; від 03 червня 2013 року на суму 9 665,00 грн.; від 27 травня 2013 року на суму 60 237,00 грн.; від 04 квітня 2013 року на суму 14 500,00 грн.; від 01 квітня 2013 року на суму 48 089,00 грн.; від 01 березня 2013 року на суму 9 057,00 грн.; від 05 березня 2013 року на суму 40,00 грн.

01 липня 2014 року між позивачем (замовник) та відповідачем (підрядник) було укладено договір про виготовлення та збирання меблів. Відповідно до п. 1.1 договору, замовник доручає, а підрядник зобов`язується за завданням замовника виконати, у відповідності до умов даного договору, виготовлення, доставку та встановлення (монтаж) меблевих виробів, а замовник зобов`язується прийняти цю роботу та оплатити її. Замовник оплачує підряднику за виготовлення та збірку меблів суму у розмірі 36 320,00 грн., без ПДВ. Здача-приймання виконаних робіт здійснюється сторонами за актом, який є невід`ємною частиною даного договору, протягом 3 днів з моменту повідомлення замовника про готовність предмету підряду до приймання (п. 9.1 договору). Відповідно до п. 11.1 договору, цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до моменту його остаточного виконання. В матеріалах справи наявний акти про прийняття-передачу виконаних робіт за вказаним договором від 15 серпня 2014 року на суму 36 320,00 грн.; від 27 березня 2015 року на суму 10 955,00 грн.; від 03 листопада 2014 року на суму 9 500,00 грн.; від 31 жовтня 2014 року на суму 34 837,00 грн.; від 20 жовтня 2014 року на суму 35 620,00 грн.; від 13 жовтня 2014 року на суму 35 620,00 грн.; від 06 жовтня 2014 року на суму 35 620,00 грн.; від 01 жовтня 2014 року на суму 35 620,00 грн.; від 29 вересня 2014 року на суму 79 047,00 грн.; від 17 вересня 2014 року на суму 79 047,00 грн.; від 01 вересня 2014 року на суму 79 047,00 грн.; від 20 серпня 2014 року на суму 79 047,00 грн.; від 03 липня 2014 року на суму 32 110,00 грн.; від 09 липня 2014 року на суму 41 634,00 грн.; від 01 серпня 2014 року на суму 33 440,00 грн.

Як вбачається з виписок банку, фізичній особі-підприємцю Богуславському М.І. (відповідачу) підприємством "Основа-Промінвест" Громадської організації "Фонд підтримки інвалідів" (позивачем) було перераховано грошові кошти у сукупному розмірі 696 963,00 грн., згідно договору № 03-01/Б від 08 січня 2013 року; згідно договору № б/н від 01 липня 2014 року на суму 657 464,00 грн., що підтверджується висновком судово-економічної експертизи № 4258/4259017 від 31 травня 2018 року Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експерти.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з 31 березня 2015 року керівником підприємства позивача став ОСОБА_5 повноваження колишнього директора підприємства ОСОБА_3 припинені у зв`язку з його звільненням, у тому числі припинені повноваження на представництво останнього в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, підприємствах, організаціях, установах незалежно від форми власності. Підприємство позивача відкликало, скасувало всі довіреності видані будь-яким особам колишнім керівництвом від імені даної юридичної особи на представництво останньої. Однак, з 31 березня 2015 року по даний час ОСОБА_3 умисно відмовляється передати новому керівнику підприємства-позивача документи та товарно-матеріальні цінності даної юридичної особи. Відповідно до виписки по банківському рахунку встановлено, що колишній директор підприємства-позивача, незважаючи на його звільнення з підприємства позивача і втрату повноважень з 31 березня 2015 року, продовжував розпоряджатися коштами підприємства до 25 червня 2015 року. За цей час, коли ОСОБА_3 вже не був директором підприємства-позивача, проте мав доступ до його рахунків, мало місце незаконне перерахування відповідачу в період березень-червень 2015 року грошових коштів у сукупному розмірі 128 004,00 грн., послуга "сплата за послуги техпроцесу виготовлення меблів".

Як вказує позивач у позовній заяві (в редакції уточненої позовної заяви (вх. № 8977 від 11 квітня 2019 року), прийнятої судом), договори № 03/01Б від 08 січня 2013 року та № б/н від 01 липня 2014 року позивачем визнаються нікчемними і, як наслідок нікчемності договорів, нікчемними є і акти надання послуг за цими договорами. В обґрунтування вказаного твердження позивач посилається на те, що сторони за вказаними договорами не мали наміру створити юридичні наслідки договорів, послуги від відповідача не були потрібні підприємству-позивача, а навіть у разі наявності потребу відповідач не мав ні технічної, ні кваліфікаційної можливості виконати послуги, зазначені у договорах.

Позивач зазначає, що підставою для звернення з даним позовом до суду є повернення безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 128 004,грн. за договорами, які були визнані позивачем нікчемними, а відповідачем не підтверджено надання послуг і наявність відповідної кваліфікації на надання.

Викладені вище обставини й стали для підставою звернення позивача з даним позовом до суду про стягнення з відповідача безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 128 004,00 грн., на підставі ст. 1212, 1213 ЦК України.

Відповідач у відзиву на позовну заяву (в редакції відзиву на уточнену позовну заяву від 11 квітня 2019 року) вказує, що грошові кошти у розмірі 128 004,00 грн. отримані відповідачем за надані послуги за договорами, укладеними з підприємством-позивача, та просить суд відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Загальна умова частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання. Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Як встановлено судом та зазначено вище в даному рішенні суду, між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання послуг № 03-01/Б від 08 січня 2013 року та договір № б/н по виготовленню та збиранню меблів від 01 липня 2014 року. Тобто, відповідачем отримано грошові кошти за оплату наданих послу за вказаними договорами в межах договірних відносин та за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству. Отже, правовідносини сторін регулюються нормами зобов`язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а не статтею 1212 ЦК України, на яку посилався позивач, як на підставу позовних вимог. Таким чином, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Дана правова позиція повністю узгоджується з позицією Верховного суду України, викладеною у постанові від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13, від 02 вересня 2014 року у справі № 910/1620/13, висновки якого враховуються іншими судами, відповідно до ч. 6 ст. 13 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів".

Посилання позивача на те, що договори № 03-01/Б від 08 січня 2013 року та № б/н по виготовленню та збиранню меблів від 01 липня 2014 року визнаються позивачем нікчемними є необґрунтованим, з огляду на наступне.

Статтею 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Приписами ч.ч. 1-3, 5-6 ст. 206 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Як вказує позивач, вказані вище договори є нікчемними через те, що сторони за договорами не мали намір створити юридичні наслідки. Водночас, оспорюваним правочином є той, недійсність якого прямо не встановлена законом, зокрема, фіктивний правочин, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом. Такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч. 3 ст. 215 ЦК України). Відповідно до ст. 204 Цивільного Кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В матеріалах справи відсутні судові рішення про визнання договорів № 03-01/Б від 08 січня 2013 року та № б/н по виготовленню та збиранню меблів від 01 липня 2014 року недійсними, а відповідно до ст. 204 Цивільного Кодексу України встановлено презумпція правомірності правочину. Якщо позивач вважає дані договори недійсними, то йому слід звернутися до суду з відповідними позовними вимогами, за наслідками розгляду яких, у разі задоволення позовних вимог, звертатися до суду з позовними вимогами про стягнення збитків.

Розглянувши клопотання позивача (вх. № 1373 від 17 січня 2019 року; вх. № 1377 від 17 січня 2019 року; вх. № 1465 від 18 січня 2019 року (т.с. 4 арк. спр. 71-75, 79-83, 115-119)) про неналежні докази, оскільки вони не стосуються предмету доказування, відповідно до яких позивач просить суд вважати неналежними доказами акти від 01 серпня 2014 року до 27 березня 2015 року до договору про виготовлення та збиранню меблів від 01 липня 2014 року; акти до договору № 03/01Б від 08 січня 2013 року на суму 555 995,00 грн., а саме: від 25 листопада 2014 року на суму 24 955,00 грн.; від 03 грудня 2014 року на суму 13 735,00 грн.; від 15 липня 2014 року на суму 37 500,00 грн.; від 10 листопада 2014 року на суму 9 815,00 грн.; від 27 грудня 2014 року на суму 53 951,00 грн.; від 31 березня 2015 року на суму 39 456,00 грн.; від 15 березня 2015 року на суму 3 700,00 грн.; від 31 жовтня 2013 року на суму 26 174,00 грн.; від 22 жовтня 2013 року на суму 41 589,00 грн.; від 15 жовтня 2013 року на суму 37 047,00 грн.; від 05 жовтня 2013 року на суму 33 015,00 грн.; від 01 жовтня 2013 року на суму 28 320,00 грн.; від 22 серпня 2013 року на суму 20 027,00 грн.; від 20 серпня 2013 року на суму 29 682,00 грн.; від 13 березня 2013 року на суму 6 681,00 грн.; від 13 червня 2013 року на суму 3 300,00 грн.; від 05 червня 2013 року на суму 5 500,00 грн.; від 03 червня 2013 року на суму 9 665,00 грн.; від 27 березня 2013 року на суму 60 237,00 грн.; від 04 квітня 2013 року на суму 14 500,00 грн.; від 01 квітня 2013 року на суму 48 089,00 грн.; від 01 березня 2013 року на суму 9 057,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 76 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в обґрунтування своїх заперечень посилається, зокрема, на докази - акти, які позивач просить суд вважати неналежними. Вказані акти було підписано сторонами в межах договору про надання послуг № 03-01/Б від 08 січня 2013 року та договору № б/н по виготовленню та збиранню меблів від 01 липня 2014 року. Тобто, в межах договорів, на які посилається відповідач в обґрунтування своєї позиції щодо отримання ним грошових коштів у розмірі 128 004,00 грн. саме в межах дії вказаних догорів, а не як безпідставно отриманих.

З огляду на наведене вбачається, що докази, які позивач просить суд визнати неналежними, є належними доказами, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування, що є підставою для відмови в задоволені клопотань позивача (вх. № 1373 від 17 січня 2019 року; вх. № 1377 від 17 січня 2019 року; вх. № 1465 від 18 січня 2019 року (т.с. 4 арк. спр. 71-75, 79-83, 115-119)) про неналежні докази.

Отже, наявність договірних відносин між сторонами унеможливлює застосування норми зокрема ст. 1212 ЦК України; вказані правочини є оспорюваними та, у разі заперечень заінтересованої особи щодо їх дійсності на підставах, встановлених законом, можуть бути визнані судом недійсними. Відповідно, в даному випадку належним позовом є позов позивача про визнання недійсними договорів: про виготовлення та збиранню меблів від 01 липня 2014 року; № 03/01Б від 08 січня 2013 року та з вимогою про відшкодування (стягнення) збитків.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

За ст. 129 ГПК України судові витрати залишаються за позивачем.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1-5, 10-13, 20, 41-46, 73-80, 86, 123, 129, 130, 194, 195, 196, 201, 208-210, 216-220, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 ГПК України та з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Повне рішення складено "27" травня 2019 р.

Суддя Н.В. Калініченко

справа № 922/1347/17