РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2019Справа № 910/645/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Лук`янчук Д.Ю., розглянувши у порядку загального позовного провадження господарську справу

за позовною заявою Публічного акціонерного товариства "Київгаз"

до Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

про стягнення 3 062 578, 63 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Лебедєв Ю.В.

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду м. Києва звернулось Акціонерне товариство "Київгаз", яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства "Київгаз" (далі - АТ "Київгаз", позивач) з позовом до Акціонерного товариства "Київенерго", яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (далі - АТ "Київенерго", відповідач) про стягнення інфляційної складової боргу у сумі 3 062 578,63 грн.

Позов обгрунтований тим, що відповідач, як сторона за договором на розподіл природного газу № 167-15 від 02.02.2015 р., допустив прострочення грошового зобов`язання, що було встановлено рішенням господарського суду міста Києва від 13.10.2017 р. у справі № 910/23417/16, тому відповідач має відшкодувати позивачу суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення.

У позові АТ "Київгаз" просить стягнути з відповідача інфляційні втрати, нараховані за період з січня 2017 р. по грудень 2017 р., у сумі 3 062 578,63 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 05.02.2018 р. за вказаним позовом було відкрите провадження, справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження, сторонам надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

Відповідач, у строк, визначений законом, надав суду відзив, у якому проти позову заперечив, вказав про необгрунтованість нарахування інфляційної складової боргу.

Провадження у справі зупинялось ухвалою господарського суд міста Києва від 31.05.2018 р. у зв`язку із розглядом пов`язаної справи № 910/23417/16, а ухвалою господарського суду міста Києва від 01.03.2019 р. - було поновлене.

У підготовчому засіданні представник відповідача заявив клопотання про залучення до розгляду справи третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП). Розглянувши дане клопотання, суд відмовив у його задоволенні з тих підстав, що предмет спору (й відповідно - рішення по справі) не стосується прав та обов`язків даної особи (НКРЕКП), яка не є стороною договору з розподілу природного газу № 167-15 від 02.02.2015 р. та відносин, що виникли у сторін за цим договором, а тому неналежне виконання відповідачем господарського зобов`язання та застосування до нього передбаченої законом відповідальності не вплине на права та обов`язки НКРЕКП.

Також у підготовчому засіданні АТ "Київенерго" подало клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, оскільки вимоги про стягнення інфляційних втрат, що є предметом даного спору були предметом розгляду у іншій справі - № 910/23417/16, у якій прийняте судове рішення зі спору між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Проте, судом встановлено, що у господарській справі № 910/23417/16, на яку вказував відповідач, вимоги щодо заявленої позивачем інфляційної складової боргу судом не були розглянуті, оскільки відповідну заяву АТ "Київенерго" про збільшення розміру позовних вимог було розцінено як одночасну зміну предмету та підстав позову, що не відповідає вимогам закону. Отже, рішення про той же предмет і з тих же підстав у справі № 910/23417/16 відсутнє.

Крім того, керуючись ст. 207 ГПК України, суд залишив без розгляду клопотання позивача про залучення до участі у справі ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» в якості співвідповідача, у зв`язку з тим, що таке клопотання було подане з порушенням строків, встановлених законом.

У судовому засіданні представник позивача підтримав та обґрунтував позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. У минулих судових засіданнях проти позову заперечив, зазначив, що сплату основної заборгованості за договором № 167-15 від 02.02.2015 р. позивач вимагає безпідставно, без належно оформлених актів наданих послуг, а, отже, і нарахування інфляційної складової боргу є неправомірним.

Суд, розглянувши заяви учасників справи по суті спору, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02.02.2015 р. між АТ "Київгаз" (газорозподільне підприємство) та АТ "Київенерго" (замовник) був укладений договір на розподіл природного газу № 167-15 (далі - договір). Відповідно до умов цього договору газорозподільне підприємство зобов`язується надати замовнику послугу з транспортування природного газу газорозподільними мережами до межі балансової належності об`єктів замовника або його споживачів відповідно до актів розмежування балансової належності газопроводів та експлуатаційної відповідальності сторін. Пункти призначення з переліком комерційних вузлів обліку природного газу та газоспоживаючого обладнання визначаються сторонами у додатку до договору за нормою, наведеною у додатку № 2 до цього договору (п. 2.1).

Відповідно до п. 2.2 договору замовник зобов`язується сплатити газорозподільному підприємству вартість послуги з транспортування природного газу ГРМ у розмірі, строки та порядку, передбаченими умовами договору.

Згідно з п. 3.3 договору газорозподільне підприємство транспортує природний газ у загальному потоці газу від пунктів приймання-передачі газу в ГРМ до пунктів призначення в обсягах, підтверджених оператором.

Відповідно до п. 3.6 договору обсяг протранспортованого природного газу ГРМ підтверджується підписаними сторонами актами наданих послуг з транспортування природного газу ГРМ, що оформлюються на підставі даних комерційних вузлів обліку, визначених у додатку до договору.

Згідно з п. 3.9 договору акти наданих послуг є підставою для остаточних розрахунків замовника з газорозподільним підприємством.

Договір набирає чинності з дати його підписання і діє в частині транспортування газу з 01.01.2015 р. до 31.12.2016 р., а в частині проведення розрахунків - до їх повного виконання. Договір вважається продовженим на аналогічний період, якщо за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або про перегляд його умов (п. 11.1, в редакції додаткової угоди № 1 від 28.12.2015 р.).

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Із матеріалів справи вбачається, що у період з листопада 2016 р. по грудень 2016 р. позивач, на виконання умов договору, надав відповідачу послуги з розподілу газу на загальну суму 128 083 741,50 грн., а саме - у листопаді 2016 р. на суму 58 136 334,35 грн. та у грудні 2016 р. на суму 69 947 407,16 грн., що підтверджується актами приймання-передачі наданих послуг № 0ГБИ-009292 від 30.11.2016 р., № 0ГБИ-012395 від 31.12.2016 р.

Разом з тим, відповідач свої зобов`язання за договором № 167-15 від 02.02.2015 р. виконав неналежним чином, на час звернення до суду з даним позовом вартість наданих послуг на суму 128 083 741,50 грн. у повному обсязі та у строк, визначений договором, не сплатив, що підтверджується банківськими виписками з рахунку відповідача, копії яких містяться в матеріалах справи.

Обставини неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором № 167-15 від 02.02.2015 р. (щодо несвоєчасної оплати послуг за вказаний період) були встановлені постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2019 р. у справі № 910/23417/16 за позовом ПАТ "Київгаз" про стягнення заборгованості у сумі 7 274 352,87 грн., що набрала законної сили, за якою з ПАТ "Київенерго" стягнуто основний борг у сумі 146 666, 25 грн., пеню у розмірі 6 410 891, 19 грн., 3% річних у розмірі 688 781, 32 грн., у решті вимог - відмовлено.

Під час розгляду вказаної справи господарський суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимоги АТ "Київгаз" до АТ "Київенерго" про стягнення заборгованості за актами приймання-передачі наданих послуг № 0ГБИ-009292 від 30.11.2016 р., № 0ГБИ-012395 від 31.12.2016 р. на загальну суму 128 083 741,50 грн., є правомірними. Зокрема, Північним апеляційним господарським судом були перевірені твердження АТ "Київенерго" про відсутність у відповідача підстав для стягнення заборгованості за актом № 0ГБИ-009292 від 30.11.2016 р. (про що він вказував у даній справі). Крім того, у справі № 910/23417/16 було досліджене питання оплати відповідачем коштів на суму 2 653 384,49 грн. у рахунок погашення основної заборгованості на виконання спільного протокольного рішення № 2003 від 21.03.2017 р., укладеного сторонами на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005 р. "Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій".

Отже, за результатами розгляду зазначеної справи судом апеляційної інстанції було встановлено, що основна сума заборгованості АТ "Київенерго" за актами № 0ГБИ-009292 від 30.11.2016 р., № 0ГБИ-012395 від 31.12.2016 р. становить 128 083 741,50 грн. Стягнення указаного боргу свідчить про прострочення відповідачем свого грошового зобов`язання.

У той же час, відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 ГК України).

Статтею ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Оскільки відповідач неналежно виконав умови договору та допустив прострочення зобов`язання з оплати послуг розподілу природного газу за актами приймання-передачі наданих послуг № 0ГБИ-009292 від 30.11.2016 р., № 0ГБИ-012395 від 31.12.2016 р., позивач нарахував АТ "Київенерго" інфляційні втрати з січня по грудень 2017 р. у сумі 3 062 578,63 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки.

Приписи ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлюють, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі наведених норм діючого законодавства суд вважає вимоги позивача про стягнення інфляційної складової боргу такими, що заявлені правомірно та обгрунтовано.

Проте, перевіряючи правильність наданого позивачем розрахунку, судом встановлено, що позивач не застосував п. 1.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", відповідно до якого при нарахуванні матеріальних втрат день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення.

Так, із вказаного розрахунку вбачається, що за актом приймання-передачі наданих послуг № 0ГБИ-009292 від 30.11.2016 р. позивачем нараховано інфляційну складову боргу на заборгованість у сумі 55 258 059,14 грн. та 17 860 997,65 грн., які виникли 13.01.2017 р. та 15.02.2017 р. відповідно. Однак, позивачем не враховано, що 16.01.2017 р. відповідачем вже була здійснена оплата на суму 154 551,39 грн., а 16.02.2017 р. на суму 1 460 924,99 грн. та 17.02.2017 р. на суму 284 186,35 грн. Отже, дні 16.01.2017 р., 16.02.2017 р., 17.02.2017 р. (число оплати) не можуть бути враховані у термін прострочення зобов`язання.

Так само, за актом приймання-передачі наданих послуг № 0ГБИ-012395 від 31.12.2016 р. при нарахуванні інфляційних втрат на заборгованість у сумі 41 651 612,57 грн., що виникла 15.03.2017 р., не враховуються дні оплати 16.03.2017 р. та 17.03.2017 р.

Окрім цього, встановлено, що позивач при розрахунку матеріальних втрат не врахував рекомендації Верховного Суду України, викладені у Листі відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.1997 року № 62-97р, а також п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України „Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" від 17.07.2012 року № 01-06/928/2012.

Відповідно до вказаних рекомендацій при застосуванні індексу інфляції цей індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Суд, провівши власний розрахунок заявленої до стягнення суми матеріальних втрат на підставі наведених вище обставин, дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати у сумі 2 960 191,78 грн.

На підставі викладеного позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73-79, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства "Київгаз" до Акціонерного товариства "Київенерго" про стягнення інфляційної складової боргу у сумі 3 062 578,63 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Київенерго" (85612, Донецька обл., м. Курахове, вул. Енергетиків, буд. 34, ідентифікаційний код 00131305 ) на користь Акціонерного товариства "Київенерго" (01103, м. Київ, вул. М. Бойчука, 4-б, ідентифікаційний код 03346331) інфляційні втрати у сумі 2 960 191 (два мільйони дев`ятсот шістдесят тисяч сто дев`яносто одна) грн. 78 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 44 402 (сорок чотири тисячі чотириста дві) грн. 88 коп.

У решті вимог - відмовити.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 13 травня 2019 року.

Повний текст рішення складений 23 травня 2019 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.