ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2019 р. Справа№ 920/15/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Суліма В.В.

Пономаренка Є.Ю.

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Сумської області від 26.02.2019 (повний текст складено 26.02.2019)

у справі №920/15/19 (суддя Соп`яненко О.Ю.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до відповідача: Сумського національного аграрного університету

про стягнення 13 801,80 грн,

розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи відповідно до статей 269, 270 Господарського процесуального кодексу України

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду Сумської області з позовом до Сумського національного аграрного університету (надалі - відповідач) про стягнення з відповідача 13801,80 грн в тому числі 7441,00 грн - пені, 1222,56 грн 3% річних, 5138,24 грн інфляційних, нарахованих за неналежне виконання умов договору № 1847/14-ТЕ-29 купівлі-продажу природного газу, а також просив суд стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 1762,00 грн.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Сумської області від 26.02.2019 в задоволені позову Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" відмовлено.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду та межі апеляційного перегляду рішення суду

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 26.02.2019 по справі № 920/15/19 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Сумського національного аграрного університету про стягнення 13 801,80 грн задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2019 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Сумської області від 21.01.2019 у справі № 920/15/19 залишено без руху через те, що скаржником не надано доказів сплати судового збору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.04.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою у даній справі, призначено до розгляду апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2019 у праві № 910/8244/18 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених в ній доводів

Апеляційна скарга вмотивована тим, що, на думку апелянта, рішення суду першої інстанції було прийнято при неповному з`ясуванні всіх обставин справи, при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, апелянт зазначає, що судом першої інстанції при відмові в позові було неправомірно застосовано до спірних відносин положення ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», в частині того, що відповідач не внесений до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості. Через це, на думку апелянта, до відповідача не можуть застосовуватись положення ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» в частині списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії.

Таким чином, скаржник просив задовольнити апеляційну скаргу у даній справі, скасувати рішення місцевого господарського суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

У відзиві, поданому на апеляційну скаргу, відповідач зазначив, що заборгованість перед позивачем за природній газ використаний для виробництва теплової та електричної енергії, відсутня і була погашена до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії». Тому, відповідачу відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані - підлягають списанню з дня набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії». Таким чином, відповідач просить у задоволенні апеляційної скарги позивача відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

31.01.2014 між ПАТ НАК Нафтогаз України (позивач) та Сумським національним аграрним університетом (відповідач) був укладений договір №1847/14-ТЕ-29 купівлі-продажу природного газу (надалі - договір), відповідно до умов якого, позивач зобов`язувався передати у власність відповідачу у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України позивачем за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а відповідач, в свою чергу, - приймати і оплачувати природній газ на умовах цього договору. Газ, що постачається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Згідно умов договору, позивач передає відповідачу з 01.01.2014 по 31.12.2014 газ обсягом до 910 тис. куб. м. (п. 2.1).

При цьому, приймання передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформляється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця (п. 3.3).

Ціна за 1000 куб. м. газу становить 1 091, 00 грн з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб. м. природного газу 1091,00 грн, крім того ПДВ - 20% - 218,20 грн, а всього з ПДВ 1309,20 грн (п. 5.2).

Оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1).

Як встановлено судом, на виконання умов договору, позивач передав відповідачу природний газ на загальну суму 1022385 грн 72 коп., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу, підписаними сторонами без будь-яких зауважень та застережень.

Відповідач свої зобов`язання за договором з оплати отриманого природного газу виконав із порушенням строків оплати, а саме повністю розрахувався 11.03.2015.

Позивач, звертаючись до суду з позовом, вказує на те, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань з оплати природного газу за договором, позивач нарахував відповідачу борг в сумі 13801 грн 80 коп., з яких: 7441 грн 00 коп. пені, 1222 грн 56 коп. 3% річних, 5138 грн 24 коп. інфляційних втрат.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України унормовано, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами статті 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України.

Частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, згідно статті 625 Цивільного кодексу України.

Статтею 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що з 30.11.2016 набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії» (далі - Закон).

Статтею 1 вищевказаного Закону врегульовано, що заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості. Реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону.

Дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії, відповідно до ст. 2 вищенаведеного закону.

Для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, згідно статті 3 Закону.

При цьому частина 3 статті 7 Закону, яка окремо регулює списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Тобто, зазначеною нормою передбачена підстава для звільнення покупців, які використовують природний газ, зокрема, для виробництва теплової енергії, від відповідальності за несвоєчасне виконання ними грошового зобов`язання по оплаті отриманого природного газу.

Судом першої інстанції було встановлено, що на виконання умов договору, позивач передав відповідачу природний газ на загальну суму 1022385 грн 72 коп., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу, підписаними сторонами без будь-яких зауважень та застережень. Відповідач свої зобов`язання за договором з оплати отриманого природного газу виконав із порушенням строків оплати, а саме, повністю розрахувався 11.03.2015. Тобто, за умовами укладеного договору, покупець отримав газ для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, а заборгованість, яка виникла в результаті порушення строків оплати за природний газ, поставлений відповідачу позивачем у 2014 році погашено повністю 11.03.2015, до набрання чинності Законом. Таким чином, такі правовідносини підпадають під дію Закону.

Частина 3 статті 7 Закону є нормою прямої дії. Виконання цієї норми закону не потребує від відповідача вчинення будь-яких дій. Право на списання неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних поставлено у залежність лише до умови погашення основної заборгованості за отриманий природний газ у строк до набрання чинності цим Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

В цій частині суд апеляційної інстанції на підставі ч. 4 ст. 236 ГПК України враховує висновки Верховного Суду, викладені в наступних постановах: від 23.01.2018 у справі № 914/3131/15, від 29.01.2018 у справі № 904/10745/16, від 07.02.2018 у справі № 927/1152/16, від 03.04.2108 у справі №904/11325/16, від 05.04.2019 у справі № 906/576/18.

Таким чином, доводи апелянта про необхідність включення божника в реєстр є необґрунтованими та такими, що суперечить нормам спеціального законодавства та усталеній практиці Верховного Суду.

З урахуванням викладеного, виходячи зі змісту та правової природи спірних правовідносин, а також, встановивши відповідні дати фактичної оплати заборгованості за природний газ, судом першої інстанції було правомірно застосовано до спірних правовідносин положення Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Отже, суд апеляційної інстанції не вбачає порушення норм матеріального права, зокрема в частині застосування положень частини 3 статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії» щодо того, що відповідач не внесений до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості і тому до нього не можуть бути застосовані положення частини 3 статті 7 Закону. А тому доводи скаржника в цій частині є необґрунтованими та такими, що не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та, беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 року №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 року Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що за умовами укладеного договору, покупець отримав газ для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, а заборгованість, яка виникла в результаті порушення строків оплати за природний газ, поставлений відповідачу позивачем у 2014 році погашено повністю 11.03.2015, тобто до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплоенергуючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Таким чином, згідно приписів вищенаведеної статті 7 Закону, законодавець передбачив можливість уникнення підприємства відповідача відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сфері теплопостачання, - як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, та і у спосіб списання цих нарахувань. А тому місцевий господарський суд правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог у даній справі.

Отже, керуючись ст. 2, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги по суті, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на апелянта в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281, 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Сумської області від 26.02.2019 у справі №920/15/19 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області в від 26.02.2019 у справі №920/15/19- залишити без змін.

3. Судові витрати, у зв`язку з переглядом рішення у суді апеляційної інстанції, покласти на Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

4. Матеріали справи № 920/15/19 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді В.В. Сулім

Є.Ю. Пономаренко