ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21.05.2019 Справа № 920/1025/18
м. Суми

За позовом Акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» Акціонерного товариства «Укртрансгаз», м. Київ

до відповідача Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання», м. Суми

про стягнення 9 361 275,30 грн.,

суддя Котельницька В.Л.

за участю представників сторін:

позивача: Дудченко В.В. (довіреність № 1-350 від 29.12.2018)

відповідача: Танчик О.М. (довіреність № 18-49/3 від 28.12.2018)

при секретарі судового засідання Пономаренко Т.М.

Суть спору: до господарського суду звернулось Акціонерне товариство «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» Акціонерного товариства «Укртрансгаз» з позовом до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» про стягнення заборгованості за договором № від 08.07.2016 в сумі 9361275,30 грн., в тому числі: 6694957,80 грн. пені, 2666317,50 грн. штрафу.

Відповідач подав відзив на позову заяву, вимоги позивача вважає безпідставним та просить суд застосувати позовну давність до вимог позивача про стягнення пені та штрафу.

Позивач подав відповідь на відзив. Доводи відповідача вважає необґрунтованими та наполягає на задоволенні позову.

Відповідач подав до суду заперечення, у якому підтримав позицію, викладену у відзиві на позов.

Позивачем подані наступні документи:

1)клопотання про долучення до матеріалів справи доказів (вх. № 2327 від 26.03.2019), відповідно до якого на виконання вимог судової ухвали від 28.02.2019 № 920/1025/18 позивач просить суд долучити до матеріалів справи копію листа від 07.02.2017 № 832/28-04 та витяг з реєстраційної картки з електронного журналу вихідної кореспонденції, який вівся до липня 2017 за допомогою комп`ютерної програми руху вхідної та вихідної кореспонденції «Lotus Notes», яка містить інформацію про здійснення загальним відділом філії УМГ «Київтрансгаз» реєстрації 07.02.2017 листа за № 832/28-04;

2)пояснення на заперечення відповідача (вх № 2328 від 26.03.2019).

Відповідачем подані наступні документи:

1)клопотання про долучення до матеріалів справи доказів (вх № 2021 від 15.03.2019), згідно з якого відповідач подав пояснення у справі та просить суд долучити до матеріалів справи докази направлення АТ «Укртрансгаз» та отримання «ПАТ «Сумське НВО» заявки № 832/28-04 від 07.02.2017, а саме: паперову копію Електронного документу «Заявки 7 лютого на ДУ700-1400.рdf»; паперову копію електронного доказу - скріншоту поштової скриньки поштового клієнту mail.ukr.net за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 ; копію Положення про Представництво Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання у м. Києві»; копію Виписка з ЄДРПОУ щодо Представництво Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання у м. Києві»; копію довіреності № 18-49/48 від 30.12.2016;

2)клопотання про залучення доказів (вх № 2332 від 26.03.2019), відповідно до якого відповідач просить суд залучити до матеріалів справи заяву свідка директора представництва ПАТ «Сумське науково-виробниче об`єднання у м. Києві» ОСОБА_1, підпис якого посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Аверіною Є.А. 25.03.2019 та зареєстрований в реєстрі за № 6508.

Представник позивача подав заяву про виключення письмових документів з числа доказів (вх № 2398 від 27.03.2019), відповідно до якої просить суд відмовити в задоволенні клопотань відповідача про долучення до матеріалів справи доказів (вх № 2021 від 15.03.2019) та про залучення доказів (вх № 2332 від 26.03.2019) та не брати до уваги, виключивши з числа доказів, документи подані відповідачем як докази для долучення до матеріалів справи згідно з вищезазначеними клопотаннями.

Суд, розглянувши у підготовчому засіданні заяву позивача про виключення письмових документів з числа доказів (вх № 2398 від 27.03.2019) ухвалою від 27.03.2019 відмовив у її задоволенні; закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті.

13.05.2019 до суду від представника відповідача надійшли пояснення по справі.

Також 13.05.2019 представник відповідача подав до суду заяву про зменшення неустойки, у якій просив суд зменшити розмір неустойки, що обрахований позивачем, а саме: зменшити пеню на 50% від її заявленого розміру, зменшити штраф на 90 % від його заявленого розміру.

20.05.2019 представник позивача подав до суду пояснення, у яких просив суд відмовити відповідачу у задоволенні його заяви про зменшення неустойки та задовольнити позов у повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні 21.05.2019 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 21.05.2019 в задоволенні позову просив відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши надані суду докази, суд встановив:

08.07.2016 між Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Київтрансгаз" Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" (в подальшому Акціонерним товариством "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Київтрансгаз" Акціонерного товариства "Укртрансгаз") і Публічним акціонерним товариством "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" було укладено договір № (далі за текстом - "Договір"), відповідно до умов якого відповідач зобов`язувався поставити і передати у власність позивачу крани, вентилі, клапани та подібні вироби до труб, котлів, резервуарів, цистерн і подібних виробів (Крани, вентилі та клапани (Крани кульові Ду1200-Ду1400)) - "Товар", найменування, кількість і ціна якого вказані у Специфікації, яка є невід`ємною частиною цього Договору (Додаток №1), а позивач зобов`язувався на умовах цього Договору прийняти товар та сплатити його вартість.

Згідно п. 3.1. Договору ціна Договору згідно специфікації складає 53460000,00 грн., в т.ч. ПДВ 8910000,00 грн.

Зі змісту п. 3.3. Договору вбачається, що ціна цього Договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін. Обсяг закупівлі товару може зменшуватися, зокрема, з урахуванням фактичного обсягу видатків позивача (п. 3.4. Договору).

Відповідно до п. 4.1. Договору сплата вартості поставленого товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок відповідача по факту поставки окремої партії товару не пізніше 90 робочих днів з дати поставки партії товару.

Пунктом 5.1. Договору передбачено, що Товар за цим Договором відповідач зобов`язується поставити та передати позивачу окремими партіями за письмовими заявками Покупця протягом 75 календарних днів з дати відправлення заявки Покупцем.

Перехід права власності на товар позивачу відбувається в момент передачі цього товару на склад позивача (п.5.4. Договору).

В пункті 13.1. Договору сторони передбачили, що всі зміни та доповнення до цього Договору здійснюються за згодою Сторін шляхом укладання додаткової угоди.

Відповідно до п. 12.1. в редакції Додаткової угоди №1 від 27.09.2016 до Договору цей Договір є чинним з моменту його укладання сторонами і діє протягом 2 років з дати укладання. Закінчення строку дії Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії Договору".

Згідно специфікації (Додаток 1 до Договору) сторони домовились про поставку наступного асортименту товару: 1. Кран кульовий Ду1200 Ру80 ПГП ПУ в кількості 4 шт., ціна за одиницю без ПДВ, грн. 5240000,00 грн.; 2. Кран кульовий Ду1400 Ру80 ПГП ПУ в кількості 4 шт., ціна за одиницю без ПДВ, грн. 5897500,00 грн.; всього на загальну суму разом з врахуванням ПДВ - 53460000,00 грн.

17.07.2017 між сторонами укладено Додаткову угоду № 2 до договору, у якій сторони дійшли згоди про зменшення на 2358600,00 грн. загальної ціни договору та відповідно було змінено п. 3.1 договору, а Специфікацію (Додаток № 1 до договору) викладено у новій редакції.

Враховуючи умови Додаткової угоди № 2 до договору та Специфікації (Додаток № 1 до Додаткової угоди № 2) ціна договору склала 51101400,00 грн.

Відповідно до п. 3 Додаткової угоди № 2 Додаток №1 до Договору "Специфікація" викладено в новій редакції, що додається та є невід`ємною частиною цієї Додаткової угоди, в якій визначається одиниці виміру, кількість і ціна Товару, та відповідно до якої здійснюється поставка товару.

Інші умови Договору, що не порушено цією Додатковою угодою, залишаються незмінними, і сторони здійснюють по них свої зобов`язання (п. 4 Додаткової угоди №2).

Згідно специфікації (Додаток 1 до Додаткової угоди №2 до Договору) сторони домовились про поставку наступного асортименту товару: 1. Кран кульовий Ду1200 Ру80 ПГП ПУ в кількості 1 шт., ціна за одиницю без ПДВ, грн. 5240000,00 грн.; 2. Кран кульовий Ду1200 Ру800 ПГП ПУ в кількості 3 шт., ціна за одиницю без ПДВ, грн. 4978000,00 грн.; 3. Кран кульовий Ду1400 Ру80 ПГП ПУ в кількості 4 шт., ціна за одиницю без ПДВ, грн. 5602625,00 грн.; всього на загальну суму разом з врахуванням ПДВ - 51101400,00 грн.

Позивач зазначає, що 01.02.2017 відповідачем було здійснено часткову поставку товару на суму 6288000,00 грн.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що 13.10.2017 Філією УМГ "Київтрансгаз" було направлено на адресу відповідача заявку вих.№2401ВИХ-17-705 від 12.10.2017 на поставку чергової партії товару, а саме: крану кульового Ду1200 Ру80 ПГП ПУ - 3 шт.; крану кульового Ду1400 Ру80 ПГП ПУ - 4 шт., на загальну суму 44813400,00 грн.

На виконання умов п.5.1. Договору вказаний у заявці вих.№2401 ВИХ-17-705 від 12.10.2017 товар (крани кульові) відповідач був зобов`язаний поставити у строк до 27.12.2019 (включно), проте, у встановлений Договором строк крани кульові (в кількості 8 шт.) за вищевказаною заявкою відповідачем поставлено не було.

Позивач наголошує на тому, що з 13.10.2017 (дати направлення заявки вих.№2401 ВИХ-17-705 від 12.10.2017) по 08.07.2018 (дата закінчення строку дії Договору) відповідачем в строк, визначений Договором, товар був поставлений частково: 1 кран кульовий Ду1400 Ру80 ПГП ПУ на суму 6723150,00 грн. (згідно видаткової накладної № 120 від 21.12.2017), а товар, поставлений 30.05.2018 на суму 5973600,00 грн. (згідно видаткової накладної № 48 від 30.05.2018) був поставлений відповідачем з порушенням строку, визначеного договором.

При цьому позивач наголошує, що за заявкою вих. № 2401ВИХ-17-705 від 12.10.2017 товар на загальну суму 32116650,00 грн. станом на 08.07.2018 (дата закінчення строку дії договору) залишився недопоставленим.

Позивач звертався до відповідача з Претензією №1 від 22.05.2018 №2401ВИХ-18-1168 та з Претензією №2 від 07.09.2018 №2401ВИХ-18-2578 про виконання зобов`язання за Договором в повному обсязі та сплату пені і штрафу, проте вказані претензії були залишені відповідачем без відповіді.

Станом на 08.07.2018 відповідачем товар, передбачений Договором, поставлено частково - всього на загальну суму 18984750,00 грн., а товар на загальну суму 32116650,00 грн. так і залишився недопоставленим.

Пунктом 8.1 Договору передбачено, що за порушення строку поставки товару або недопоставку товару Продавець сплачує Покупцю пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості товару, поставку якого прострочено та/або недопоставлено, за кожний день такого прострочення, а за прострочення поставки товару понад тридцять днів Продавець додатково сплачує штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості. Крім того Продавець зобов`язується відшкодувати усі пов`язані з цим збитки. Сплата пені та/або додаткового штрафу не звільняє Продавця від виконання зобов`язання.

Беручи до уваги порушення з боку відповідача зобов`язань щодо своєчасної поставки товару, позивачем на виконання п. 8.1. Договору нараховано штрафні санкції: пеню в розмірі 6694957,80 грн. за період з 28.12.2017 по 25.06.2018 та штраф в розмірі 2666317,50 грн., які останній просить суд стягнути з відповідача на свою користь.

Відповідач, в свою чергу, обґрунтовує свої заперечення тим, що посилання позивача на те, що строк виконання зобов`язання з поставки Товару по Договору сплинув 27.12.2017 та відповідне нарахування штрафних санкцій з 28.12.2017 є необґрунтованими, оскільки для визначення строку виконання зобов`язання слід брати до уваги заявку №832/28-04 від 07.02.2017, яка була отримана відповідачем електронною поштою та прийнята до виконання, а строк виконання зобов`язання з поставки товару сплинув 25.04.2017. В свою чергу, заявка №2401ВИХ-17-705 від 12.10.2017 по суті дублює заявку № 832/28-04 від 07.02.2017, уточнюючи кількість товару, що було недопоставлено відповідачем з моменту отримання попередньої заявки та зменшує ціну деяких одиниць товару, проте не змінює умов Договору щодо строку поставки товару (п. 5.1 Договору).

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з положеннями статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частина перша статті 612 названого Кодексу визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивач наголошує на тому, що письмова заявка №832/28-04 від 07.02.2017 на адресу відповідача у спосіб, визначений у Договорі - шляхом надсилання засобами поштового зв`язку - не надсилалась, а отже не може вважатися належним доказом у справі.

Пунктом 5.1. Договору передбачено, що Товар за цим Договором відповідач зобов`язується поставити та передати позивачу окремими партіями за письмовими заявками позивача протягом 75 календарних днів з дати відправлення заявки позивачем.

Згідно п. 5.2. Договору Товар, зазначений в специфікації, поставляється відповідачем в місця призначення по території України відокремленим підрозділам позивача згідно заявок позивача, в яких вказуються відвантажувальні реквізити, поштова адреса місця поставки та кількість товару.

В свою чергу, відповідач надав суду належні докази надсилання 08.02.2017 (час 9 год. 34 хв. 13 сек.) на електронну поштову скриньку Директора Представництва Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" у м. Києві ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 поштового клієнту mail.ukr.net листа від ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2) з вказівкою на тему листа: "Заявки 7 лютого на Ду700-1400.pdf ", який містив додаток: електронний документ під назвою " Заявки 7 лютого на Ду700-1400.pdf ", що підтверджується скріншотом, копію якого додано до матеріалів справи.

У відповідності до інформації, що міститься в базі даних "Зареєстровані в Україні знаки для товарів і послуг" Українського інституту інтелектуальної власності, сторінка пошуку в якій розміщена на сайті Українського інституту інтелектуальної власності (http://base.uipv.org/searchBUL/), та п. 3.1. правил Домену.UA, доменне ім`я другого рівня "utg.ua" належить Акціонерному товариству "Укртрансгаз" на підставі свідоцтва № 39507 від 15.04.2004, дію якого подовжено до 15.07.2022 (№ заявки ).

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що електронний документ під назвою " Заявки 7 лютого на Ду700-1400.pdf " було направлено з поштової скриньки AT "Укртрансгаз", що зареєстрована на ім`я ОСОБА_2 .

Крім того, факт отримання вказаного електронного документа саме від позивача доводить і той факт, що на Заявці 832/28-04 від 07.02.2017 розміщено реквізит № 28 за ДСТУ 4163-2003 "Прізвище виконавця і номер його телефону", а саме: " ОСОБА_2 НОМЕР_1".

В матеріалах справи також міститься заява свідка - Директора Представництва Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" у м. Києві ОСОБА_1, підпис якого посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Аверіною Є.А., 25.03.2019 та зареєстровано в реєстрі за №6508. В зазначеній заяві гр. ОСОБА_1 підтверджує факт отримання заявки №832/28-04 від 07.02.2017 електронною поштою від заступника начальника відділу матеріально-технічного постачання Філії "УМГ "Київтрансгаз" АТ "Укртрансгаз" ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2), яка вважалась належною та достатньою підставою для організації виготовлення та відвантаження кранів кульових по Договору.

Крім того, позивачем на вимогу суду надано витяг з реєстраційної картки з електронного журналу вихідної кореспонденції, який вівся до липня 2017 року за допомогою комп`ютерної програми руху вхідної та вихідної кореспонденції "Lotus Notes", яка містить інформацію про здійснення загальним відділом філії УМГ "Київтрансгаз" реєстрації 07.02.2017 листа за №832/28-04.

Таким чином, суд приймає заявку №832/28-04 від 07.02.2017 на поставку товару по Договору в якості належного доказу у справі.

В той же час, суд не приймає до уваги доводи позивача з приводу того, що під час підписання Додаткової угоди №2 до Договору та надсилання нової заявки №2401ВИХ-17-705 від 12.10.2017 на адресу відповідача сторони домовились про нові строки поставки, які мають обраховуватися саме з дати відправлення такої заявки, тобто з 13.10.2017, виходячи з наступного:

Відповідно до ч. 1. ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Зі змісту ч. 3 цієї ж статті вбачається, що у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Враховуючи те, що під час укладення Додаткової угоди № 2 від 17.07.2017 сторони лише змінили загальну ціну договору шляхом зміни вартості товару, який станом на дату укладення додаткової угоди № 2 не був поставлений відповідачем, та не зазначили про скасування заявки № 832/28-04 від 07.02.2017 або ж про право позивача повторно направити заявку та зміну змісту заявки, який передбачений п. 5.2. Договору, не вносячи при цьому змін до п. 5.1. Договору щодо строків поставки товару, суд приходить до висновку про те, що строк виконання відповідачем зобов`язання щодо поставки товару має розраховуватися від дати направлення заявки № 832/28-04 від 07.02.2017 та сплинув 25.04.2017.

Судом встановлено та не заперечується самим відповідачем факт неналежного виконання відповідачем зобов`язання в частині своєчасної поставки товару (товар на суму 32116650,00 грн. недопоставлено своєчасно). Крім того, під час підписання додаткової угоди №2 до Договору в преамбулі сторони зазначили, «враховуючи коливання ціни на Крани, вентилі, клапани та подібні вироби до труб, котлів, резервуарів, цистерн і подібних виробів (Крани, вентилі та клапани (Крани кульові Ду1200-Ду1400)) (далі - Товар) на ринку України, сторони, керуючись пунктами 3.3, 13.1, 13.2 договору № від 08.07.2016 (далі - Договір), статтею 651 Цивільного кодексу України, статтею 188 Господарського кодексу України, пунктом 5 частини 4 статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі" №922-VІІІ від 25.12.2015, (п.5 ч.5 ст.40 Закону України "Про здійснення державних закупівель"), прийшли до згоди зменшити ціну Договору (без зміни кількості (обсягу) та якості товару) шляхом зменшення ціни за одиниці недопоставленого Товару, передбаченого Договором".

Вище судом було надано правову оцінку початку перебігу строку, з якого відповідачем повинно було бути виконане зобов`язання з поставки товару - 08.02.2017 (дата відправки заявки №832/28-04 від 07.02.2017), та закінчення такого строку - 24.04.2017 (75 календарних днів з дати відправлення заявки).

Згідно ч. 6. ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Тобто, з урахуванням вимог ч.6 ст. 232 ГК України, позивач мав право на нарахування пені за період з 25.04.2017 по 25.10.2017.

В той же час, з розрахунку позовних вимог вбачається, що пеня в загальному розмірі 6694957,80 грн. нарахована за період з 28.12.2017 по 25.06.2018, виходячи з періоду, протягом якого мав бути поставлений товар, на думку позивача, з 14.10.2017 по 27.12.2017.

Згідно п. 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Враховуючи те, що період нарахування пені визначено позивачем невірно, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача 6694957,80 грн. пені та відмовляє в їх задоволенні.

Позивачем також заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача 2666317,50 грн. штрафу, нарахованого відповідно до вимог п. 8.1. Договору який становить 7% вартості недопоставленого відповідачем товару.

В обґрунтування позовних вимог в цій часині позивач посилається на те, що відповідач не поставив позивачу товар у період часу з 14.10.2017 по 27.12.2017.

Судом вже було встановлено факт неналежного виконання відповідачем зобов`язання в частині своєчасної поставки товару, що є предметом спору в даній справі, а також надано правову оцінку початку прострочення виконання такого зобов`язання - з 25.04.2017.

Відповідач наголошує на застосуванні до вимог позивача про стягнення штрафу наслідків сплину строків позовної давності, вважаючи, що позивачем такий строк пропущено, оскільки право на нарахування штрафу у нього виникло з 25.04.2017 року, а він звернувся до суду лише 22.12.2018, про що свідчить відмітка про дату надходження позовної заяви.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Зі змісту ч.1 ст. 258 ЦК України вбачається, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до п.1 ч.2 цієї ж статті позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно із ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Частиною 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позивач, в свою чергу, наполягає на тому, що відповідач визнав свою заборгованість, підписавши Додаткову угоду №2 від 17.07.2017 до Договору, що призвело до переривання перебігу позовної давності, а порушення права позивача відбулося саме з 27.12.2017, а отже позивач звернувся з позовом в межах строків позовної давності.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постановах від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17, від 30.01.2019 у справі №905/2324/17 та 05.03.2019 у справі №910/1389/18.

Згідно з абз. 5 п. 4.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" визнання боржником основного боргу, в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, неустойки, процентів за користування коштами), а так само й вимог щодо відшкодування збитків і, відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами.

Відповідно до 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" вбачається, що за змістом частини першої ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Судом встановлено, що факт недопоставки товару відповідачем не заперечується, проте відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог про стягнення штрафних санкцій в розмірі 6694957,80 грн. пені та 2666317,50 грн. штрафу в повному обсязі.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи те, що судом встановлено факт порушення права позивача з 25.04.2017, суд приходить до висновку про те, що звернувшись з позовом за захистом порушеного права 22.12.2018, позивачем пропущено спеціальний строк позовної давності - 1 рік, встановлений ст. 258 ЦК України. Крім того, позивачем не подано відповідного клопотання з обґрунтуванням наявності поважних причин пропущення такого строку.

Таким чином, суд застосовує позовну давність та приходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 2666317,50 грн. штрафу є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, клопотання відповідача від 13.05.2019 б/н про зменшення неустойки про зменшення неустойки задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами по справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Стосовно інших доводів сторін, які детально не зазначені в рішенні, то вони не підлягають врахуванню, оскільки суперечать встановленим судом фактичним обставинам справи та не стосуються предмета доказування по даній справі.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ст. 129 ГПК України судові витрати належить покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 73-79, 86, 123, 129, 233, 236-238 Господарського процесуального кодексу, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст. 256 ГПК України). Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України). Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне судове рішення складено 30.05.2019.

Суддя В.Л. Котельницька