ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2019 р. м. Київ Справа№ 910/14693/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

при секретарі судового засідання Вайнер Є.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Відішенка Олександра Володимировича на рішення Господарського суду міста Києва від 27.12.2018 (повний текст підписано 27.12.2018)

у справі №910/14693/18 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Відішенка Олександра Володимировича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖЕЛАНЬ"

про стягнення заборгованості у розмірі 139 201,37 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

02 листопада 2018 Фізична особа-підприємць Відішенко Олександр Володимирович звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖЕЛАНЬ" про стягнення 139 201,37 грн. заборгованості.

Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором щодо надання адвокатських та юридичних послуг №5163/01032015 від 01.03.2015.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.12.2018 у справі №910/14693/18 в позові відмовлено.

Місцевий господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, однак у зв`язку з застосуванням загального строку позовної давності за заявою відповідача відмовив в позові.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач 28.01.2019 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального (п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 277 ГПК України) права.

Апелянт вказує, що суд належним чином не дослідив обставини щодо надсилання відповідачем позивачу відзиву на апеляційну скаргу та не повністю з`ясував обставини щодо поважності пропуску позивачем загального строку позовної давності.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача 05.02.2019 передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2019 у справі №910/14693/18 поновлено позивачу строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження, вирішено розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

01.03.2015 між Фізичною особою-підприємцем Відішенком Олександром Володимировичем (Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЖЕЛАНЬ" (Замовник) було укладено Договір щодо надання адвокатських та юридичних послуг № 5163/01032015 (далі - Договір), відповідно до умов якого Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання надавати адвокатську та юридичну допомогу, надалі за Договором "послуги", зокрема, передбачені пунктами 2.2.2., 2.2.5., 2.2.8. та 2.2.10 вказаного Договору та інші види послуг на підставі додаткової домовленості із Замовником, що обов`язково відмічається Сторонами в Акті здачі-приймання наданих адвокатських та юридичних послуг (п.п. 1.1., 2.1. Договору) (а.с.12).

Згідно з пунктом 3.1.2. Договору Замовник зобов`язується своєчасно й у повному обсязі оплачувати усі надані послуги Виконавця.

За послуги Виконавця, зазначені у п.п. 2.2.2., 2.2.5., 2.2.8. та 2.2.10 Договору Замовник щомісячно перераховує плату у розмірі 21 500,00 грн. Оплата здійснюється в безготівковому порядку, платіжним дорученням, на розрахунковий рахунок Виконавця (п. 4.1. Договору). Пунктом 4.2. Договору Сторони узгодили розмір та порядок нарахування додаткової оплати.

Перелік фактично наданих послуг та їх остаточна загальна вартість за один календарний місяць погоджується/підписується Сторонами у відповідному Акті. Акт готується Виконавцем у строк 2-х робочих днів наступного місяця за місяцем, у якому були фактично надані послуги, у 3-х екземплярах і передається Замовнику на погодження/підписання. Замовник фіксує дату отримання Акту, один екземпляр без кінцевого погодження/підписання передає Виконавцю, після чого зобов`язаний у термін 3-х робочих днів погодити/підписати відповідний Акт, оплатити зазначену вартість наданих послуг та передати один екземпляр Акту Виконавцю. Несвоєчасне підписання/непідписання/відмова від підписання Замовником Акту не є підставою для затримки оплати за надані послуги у розмірі, зазначеному у п.п. 4.1. та 4.2. Договору (пункти 4.4.-4.7. Договору). Пунктом 4.8. Договору передбачено, що Замовник в разі непідписання/відмови від підписання/не погодження отриманого від Виконавця Акту зобов`язаний подати останньому свої нормативно обґрунтовані заперечення із відповідними письмовими доказами у строк 5-ти робочих днів з дати отримання Акту від Виконавця. В разі відсутності або несвоєчасного подання/неподання своїх заперечень Замовник зобов`язаний повністю оплатити надані послуги за вартістю, яка зазначена Виконавцем у наданому Замовнику Акті.

Пунктами 5.3. та 5.4. Договору передбачено, що за несвоєчасну оплату наданих послуг Замовник сплачує Виконавцю штрафну неустойку у вигляді пені в розмірі 0,5 % від суми боргу за кожен календарний день затримки. За несвоєчасну оплату наданих послуг більше ніж на 30 календарних днів Замовник сплачує штрафну неустойку у вигляді штрафу у розмірі 15 % від суми боргу за кожний календарний місяць затримки оплати послуг (а.с.12-13).

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що на виконання умов Договору він надав послуги, що підтверджується Актами здачі - приймання, проте відповідач неналежним чином виконав свої зобов`язання за Договором. Таким чином, заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖЕЛАНЬ" перед позивачем становить 90 391,81 грн. Крім того, враховуючи неналежне виконання відповідачем умов Договору, позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖЕЛАНЬ" 30 368,05 грн. інфляційних втрат та 9 441,51 грн. 3% річних.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

За змістом ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову у вказаній справі становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з урахуванням обставин вказаної господарської справи, а також з огляду на відсутність клопотань учасників справи про розгляд справи з викликом осіб, виклик сторін (учасників справи) колегією суддів не здійснювався.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 ГК України).

Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, в матеріалах справи містяться Акти здачі-прийняття наданих адвокатських та юридичних послуг №1 за березень 2015 від 01.04.2015 на загальну суму 27 059,70 грн., №2 за квітень 2015 від 06.05.2015 на загальну суму 31 827,19 грн., №3 за травень 2015 від 04.06.2015 на загальну суму 31 504,92 грн., згідно з якими позивач надав відповідачу послуги за договором № 5163/01032015 від 01.03.2015, а відповідач прийняв вказані послуги на загальну суму 90 391,81 грн., які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств без зауважень та заперечень (а.с. 13-14).

У пункті 1 вказаних Актів здачі-прийняття наданих адвокатських та юридичних послуг містить посилання на Договір №4162/22082014, проте оскільки у пункті 6 даних Актів зазначено, що вони є невід`ємною частиною Договору щодо надання адвокатських та юридичних послуг № 5163/01032015 від 01.03.2015, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що Акти здачі-прийняття наданих адвокатських та юридичних послуг №1 за березень 2015, №2 за квітень 2015, №3 за травень 2015 підтверджують саме факт надання й прийняття послуг за Договором, що визначений позивачем в якості підстави позову.

Згідно з п.4.6. Договору Замовник фіксує дату отримання Акту (здачі-приймання адвокатських та юридичних послуг), один екземпляр без кінцевого погодження/підписання передає Виконавцю, після чого зобов`язаний у термін 3-х робочих днів погодити/підписати відповідний Акт, оплатити зазначену вартість наданих послуг та передати один екземпляр Акту Виконавцю.

Враховуючи те, що вказані вище акти підписані відповідачем із зазначенням дати підписання актів, надані позивачем послуги вважаються прийнятими відповідачем, а тому у Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖЕЛАНЬ" станом на час розгляду цієї справи обов`язок з оплати настав.

Місцевим господарським судом правомірно відхилені заперечення відповідача, що послуги позивачем фактично не надавалися, а вказані вище акти підписані ним помилково, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. В той же час, факт підписання актів здачі-прийняття наданих адвокатських та юридичних послуг за березень-травень 2015 відповідачем у відзиві на позов не заперечувався. Посилання відповідача на окрему судову практику не спростовує твердження позивача щодо факту прийняття відповідачем послуг, що підтверджується первинними документами - актами здачі-приймання адвокатських та юридичних послуг, які відповідають вимогам частини 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" щодо наявності обов`язкових реквізитів.

Таким чином, заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖЕЛАНЬ" перед Фізичною особою-підприємцем Відішенком Олександром Володимировичем за Договором щодо надання адвокатських та юридичних послуг №5163/01032015 від 01.03.2015 становить 90 391,81 грн.

Доказів на підтвердження сплати відповідачем грошових коштів позивачу в розмірі 90 391,81 грн. матеріали справи не містять.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.11.2018 відповідачем подано заяву про застосування загального строку позовної давності до вимог позивача.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. (п. 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" №10 від 29.05.2013).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з вказаним позовом 02.11.2018 (згідно з відбитком штампу канцелярії Господарського суду міста Києва на першому аркуші позовної заяви).

Відповідно до п.4.6 Договору обов`язок відповідача по сплаті за надані й прийняті послуги виник, зокрема: згідно з актом за березень 2015 на загальну суму 27 059,70 грн. (акт № 1 від 01.04.2015), який був отриманий замовником 02.04.2015, обов`язок по оплаті настав 07.04.2015, а прострочення розпочалося з 08.04.2015.

Згідно з актом за квітень 2015 на загальну суму 31 827,19 грн. (акт № 2 від 05.05.2015), який був отриманий замовником 05.05.2015, обов`язок по оплаті настав 08.05.2015, прострочення розпочалося з 09.05.2015.

Згідно з актом за травень 2015 на загальну суму 31504,92 грн. (акт № 3 від 01.06.2015), який був отриманий замовником 02.06.2015, обов`язок по оплаті настав 05.06.2015, а прострочення розпочалося з 06.06.2015.

За таких підстав, загальні строки позовної давності до вимог позивача за Актом №1 спливли 07.04.2018, за Актом №2 - 08.05.2018, за Актом №3 - 05.06.2018.

У відповіді на відзиві позивач просив суд визнати поважними причини пропуску позовної давності.

В силу ч. ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові.

Проте, якщо суд визнає поважними причини пропущення строку позовної давності, порушене право підлягає захисту. При цьому, чинним законодавством не передбачено переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому, дане питання віднесено до компетенції суду, який безпосередньо розглядає спір.

На підтвердження поважності пропуску строку позовної давності позивач зазначає, що 23.03.2018 останнім подано заяву про збільшення розміру позовних вимог у справі №910/19352/17, зокрема, про стягнення заборгованості за Актами №№1, 2, 3. В судовому засіданні 23.03.2018 позивач підтримав подану заяву про збільшення розміру позовних вимог та оголошено перерву в підготовчому засіданні до 01.06.2018. В судовому засіданні 19.09.2018 заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог від 23.03.2018 відхилено. 09.10.2018 позивачем подано клопотання про повторний розгляд у підготовчому засіданні 03.10.2018 заяви від 23.03.2018. В судовому засіданні 23.10.2018 клопотання про повторний розгляд у підготовчому засіданні 03.10.2018 заяви від 23.03.2018 залишено без розгляду. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.10.2018, яка занесена до протоколу судового засідання, заяву позивача від 23.03.2018 про збільшення розміру позовних вимог судом розцінено як заяву про одночасну зміну предмета та підстав позову та відхилено.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням того, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.09.2018, яка занесена до протоколу судового засідання, заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог від 23.03.2018 відхилено, тобто не прийнято до розгляду, а тому дані обставини не є поважними причинами пропуску строку позовної давності. Посилання Позивача на те, що Господарським судом м. Києва у справі № 910/19352/17 були ухвалені процесуальні рішення, які перешкодили йому подати позов, не є доказами об`єктивної неможливості або наявності істотних труднощів своєчасно подати відповідний позов. Інших доказів на підтвердження обставин поважності причин пропуску позовної давності позивачем не надано.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про відмову у задоволенні клопотання Фізичної особи-підприємця Відішенка Олександра Володимировича про визнання поважними причин пропуску позовної давності на звернення з даним позовом до суду.

Відповідно до п.2.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

Враховуючи вищевикладене, у задоволені позову Фізичної особи-підприємця Відішенка Олександра Володимировича про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖЕЛАНЬ" заборгованості у розмірі 90 391,81 грн. слід відмовити у зв`язку із застосуванням загального строку позовної давності за заявою відповідача.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача 9 441,51 грн. 3% річних та 30 368,05 грн. інфляційних втрат також не підлягають задоволенню, як похідні вимоги від основного зобов`язання, в задоволенні якого правомірно відмовлено судом першої інстанції.

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного позивачем в апеляційній скарзі

Доводи апелянта про те, що суд не повинен брати до уваги відзив відповідача, оскільки він не був належним чином направлений позивачу, колегією суддів відхиляються з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 165 ГПК України до відзиву додаються, зокрема, документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Відповідно до ч. 9 ст. 90 ГПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Зі змісту наявної в матеріалах справи відповіді позивача на відзив вбачається, що позивач на електронну скриньку отримав відзив на позов, обізнаний зі змістом відзиву та з його додатками.

Враховуючи, що позивач у відповіді на відзив заперечує проти доводів відповідача, викладених у відзиві, зокрема і на заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, отже йому відомо його зміст, посилання апелянта на не направлення йому копії відзиву, як на підставу відхилення судом клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності, є непереконливими та не беруться судом до уваги.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів позивача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про відмову в позові.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Відішенка Олександра Володимировича на рішення Господарського суду міста Києва від 27.12.2018 у справі №910/14693/18.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Відішенка Олександра Володимировича на рішення Господарського суду міста Києва від 27.12.2018 у справі №910/14693/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.12.2018 у справі №910/14693/18 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/14693/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 29.05.2019.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б.Михальська