ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2019 рокуСправа № 912/1117/19
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Тимошевської В.В. за участю секретаря судового засідання Солдатової К.І. розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 912/1117/19

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТТРЕЙД", 03146, м. Київ, вул. Петра Чаадаєва, 2Б,

до відповідач: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агродар-Україна Плюс", 25006, Кіровоградська область, м. Кропивницький, вул. Тараса Карпи, буд. 84, кім. 414,

про стягнення 40 339,75 грн,

Представники сторін в судове засідання не з`явились.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТТРЕЙД" звернулось до господарського суду з позовною заявою, яка містить вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агродар-Україна Плюс" про стягнення 3 % річних в сумі 8227,98 грн, інфляційних втрат в розмірі 32111,77 грн, з покладенням на відповідачів витрат по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем Договору поставки №ПС00041/2017 від 09.11.2017 від 09.11.2017 в частині оплати поставленого товару.

Ухвалою від 26.04.2019 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 912/1117/19; постановлено справу № 912/1117/19 розглядати за правилами спрощеного позовного провадження; судовий розгляд призначено на 24.05.2019.

07.05.2019 позивачем подано клопотання про компенсацію витрат на правову допомогу (а.с. 64-65).

Відповідачем позовні вимоги заперечено частково, про що до справи надано відзив від 03.05.2019, з тих підстав, що позивачем неправильно здійснено розрахунок нарахованих 3% річних та інфляційних (без урахування приписів ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України) (а.с. 85).

24.05.2019 господарським судом відкрито судове засідання з розгляду справи по суті.

Представники сторін участі в судовому засіданні 24.05.2019 не брали, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи (а.с. 83,84).

За правилами пунктів 2, 3 частини 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

З підстав викладеного та враховуючи належне повідомлення учасників справи про дату, час і місце судового засідання, господарський суд здійснює розгляд справи за відсутності представників позивача та відповідача та за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 24.05.2019 судом досліджено докази у справі.

Розглянувши матеріали справи та оцінивши подані докази у справі, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

09.11.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТТРЕЙД" (далі - Постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агродар-Україна Плюс" (далі - Покупець, відповідач) укладено Договір поставки № ПС00041/2017 від 09.11.17 (далі - Договір), за умовами якого Постачальник зобов`язується в обумовлений строк забезпечити виготовлення виробником та передати (поставити) Покупцеві сендвіч-панелі PWR-CH товщиною 160 мм (далі - Товар), а Покупець зобов`язаний прийняти Товар та оплатити його.

09.11.17 сторонами підписано Специфікацію № 1 до Договору, яка є Додатком № 1 до Договору та його невід`ємною частиною.

З пункту 1 Специфікації вбачається, що сторонами узгоджено вартість товару: 6 129,87 Євро з урахуванням ПДВ 20%. Відповідно до п. 3.1, 3.2 Специфікації попередню оплату у вигляді авансу в розмірі 30% вартості товару відповідно до Специфікації № 1 покупець здійснює після отримання відповідного рахунку-фактури та підписаного договору. Остаточний розрахунок в розмірі 70% вартості товару покупець здійснює протягом 3 банківських днів з моменту отримання повідомлення про готовність товару до відвантаження з заводу на підставі відповідного рахунку-фактури.

На виконання умов договору Постачальником здійснено поставку товару, про що між сторонами Договору складено видаткову накладну № 6 від 29.12.17 на поставку дверних блоків "Відкатний" Люкс на загальну суму 402 141,60 грн. та видаткову накладну від 19.01.18 на поставку сендвіч-панелей на загальну суму 180 564,64 грн. А всього поставлено Товар на суму 582 706,24 грн.

Відповідачем оплачено поставлений товар частково 10.11.2017 двома платежами на суму 300 000,00 грн. та 58 785,43 грн., а усього в сумі 358 785,43 грн.

Таким чином, за відповідачем рахується заборгованість у сумі 223 920,81 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Агродар-Україна Плюс" умов Договору в частині оплати поставленого товару, Товариство з обмеженою відповідальністю "ТТРЕЙД" звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 04.12.2018 у справі №912/2919/18 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТТРЕЙД" задоволено повністю, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агродар-Україна Плюс" заборгованість в сумі 223 920,81 грн (борг з оплати вартості поставленого товару) та судовий збір в сумі 3 358,81 грн.

Згідно з ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

08.01.2019 на виконання вказаного рішення Господарським судом Кіровоградської області видано відповідний наказ.

Як зазначає позивач, 08.04.2019 закінчено виконавче провадження з примусового виконання наказу №912/2919/18 від 08.01.2019, у зв`язку з фактичним виконання рішення в повному обсязі.

Спір у справі виник у зв`язку із наявністю, на думку позивача, підстав для стягнення 3% річних у розмірі 8 227,98 грн та інфляційних у розмірі 32 111,77 грн, нарахованих за період прострочення з 30.12.2018 по 07.04.2019, тобто до фактичного виконання рішення.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

При цьому, чинне законодавство не пов`язує припинення грошового зобов`язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення.

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України сум.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, де зазначено, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Як вбачається з виписки по рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "ТТРЕЙД" грошові кошти у розмірі 227 279,62 грн надійшли на рахунок позивача 08.04.2019 із зазначенням призначення платежу: "Погашення боргу згідно наказу №912/2919/18 від 08.01.2019 (Господарський суд Кіровоградської області АСВП №58702928 боржник ТОВ "Агродар-Україна Плюс")".

Відповідно до п. 30.1. ст. 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" № 2346-III від 05.04.2001 переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Пунктом 1.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" визначено, що з урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою, а згідно з пунктом 8.1 статті 8 цього Закону банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Таким чином, рішення Господарського суду Кіровоградської області від 04.12.2018 у справі №912/2919/18 фактично виконано ТОВ "Агродар-Україна Плюс" 08.04.2019.

При цьому, у даному випадку у відповідача існувало грошове господарське зобов`язання, яке було встановлене судовим рішенням та яке боржником - ТОВ "Агродар-Україна Плюс" виконане невчасно та у примусовому порядку.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Системний аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, передбаченої статтею 625 Цивільного кодексу Україні.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 12.04.2017 у справі № 913/869/14 та від 26.04.2017 у справі № 918/329/16.

Зважаючи на встановлені обставини та вищенаведені норми законодавства, вимоги про стягнення інфляційної складової боргу та 3% річних, нарахованих на суму основного боргу, заявлено правомірно.

Щодо періоду розрахунку та заперечень відповідача з цього приводу, згідно яких відповідач вважає, що розрахунок проведено неправильно, оскільки позивачем не враховано, що строк виконання зобов`язання припав на вихідні дні, господарський суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Виходячи з наведеної норми та умов укладеного між сторонами Договору, господарський суд дійшов висновку, що обов`язок відповідача оплатити товар (з огляду на приписи ст. 692 ЦК України) виникає з моменту його прийняття.

При цьому судом враховано, що обидві сторони Договору - і позивач, і відповідач, визнають обставини застосування положень наведеної норми щодо проведення розрахунку після отримання товару.

Оскільки ТОВ "ТТРЕЙД" поставило товар, а ТОВ "Агродар-Україна Плюс" отримало товар згідно з видатковими накладними № 6 від 29.12.2017 та б/н від 19.01.2018, то у відповідача виник обов`язок щодо його оплати не пізніше 30.12.2017 за накладною № 6 від 29.12.2017 та не пізніше 20.01.2018 за накладною № б/н від 19.01.2018. Тобто, строк оплати не пізніше наступного дня після отримання товару.

Вказаний висновок відповідає постанові Верховного Суду України від 30.09.2014 у справі № 3-121гс14.

Разом з цим, за правилами частини 5 ст. 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Отже відповідач мав розрахуватись за поставлений Товар не пізніше першого робочого дня, тобто:

- за видатковою накладною № 6 від 29.12.2017 - 02.01.2018 (30.12., 31.12.2017 та 01.01.2018 вихідні дні) - не пізніше 02.01.2018, а тому прострочення має місце з 03.01.2018;

- за видатковою накладною від 19.01.2018 - 22.01.2018 (20.01.2018 та 21.01.2018 вихідні дні - субота та неділя) - не пізніше 22.01.2018, а тому прострочення має місце з 23.01.2018.

На підставі викладеного є правильним наступний розрахунок 3% річних в межах періоду розрахунку позивача:

- за видатковою накладною № 6 від 29.12.2017 за період з 03.01.2018 по 07.04.2019 на суму боргу 43 356,00 грн - 3% становлять 1639,21 грн;

- за видатковою накладною від 19.01.2018 за період з 23.01.2018 по 07.04.2019 на суму боргу 180 564,00 грн - 3% становлять 6 529,99 грн;

У задоволенні 3% річних в іншій частині господарський суд відмовляє у зв`язку з неправильним розрахунком позивача.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, суд зазначає, що він здійснений невірно та наводить власний розрахунок інфляційних в межах періоду розрахунку позивача:

- на суму 43 356,00 грн за період січень 2018 - лютий 2019 - інфляційні становлять 4 955,27 грн.

- на суму 180 564,00 грн за період лютий 2018 - лютий 2019 - інфляційні становлять 17 663,69 грн.

У задоволенні інфляційних в іншій частині господарський суд відмовляє у зв`язку з неправильним розрахунком позивача.

Враховуючи викладене, з відповідача підлягає стягненню 3% річних в сумі 8 169,20 грн та 22 618,96 грн інфляційних. У задоволенні вказаних нарахувань в іншій частині суд відмовляє у зв`язку з неправильним розрахунком.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем також подано клопотання про компенсацію витрат на правову допомогу, пов`язану з розглядом справи, яка становить 3 500,00 грн.

В силу ч.3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України до судових витрат належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 124 Господарського процесуального кодексу, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Попередньо сума таких витрат визначена позивачем у позовній заяві у розмірі 8 000,00 грн.

Однак, в процесі розгляду справи, 07.05.2019 позивачем подано клопотання про компенсацію витрат на правову допомогу, де було визначено суму 3 500,00 грн (а.с. 64-65).

Як визначено ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

При цьому, як визначено ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.ч. 4, 5, 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлює, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Дія цього Закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами. За таких обставин судові витрати за участь адвоката у розгляді справи підлягають оплаті лише в тому випадку, якщо вони с плачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, а їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Водночас слід зазначити, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу відповідачем надані наступні документи, які свідчать про наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.10.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТТРЕЙД" (далі - "Клієнт") та Адвокатським бюро "Малеванчук та партнери" (далі - Адвокатське бюро) укладено договір № 08/10 про надання правничої допомоги (а.с. 66-69), відповідно до пункту 1.1. якого Клієнт доручає, а Адвокатське бюро зобов`язується здійснити захист, представництво та надати інші види правничої допомоги Клієнту з питань стягнення заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агродар-Україна Плюс" по договору поставки № ПС00041/2017 від 09.11.2017, на умовах, що визначені даним Договором, а Клієнт зобов`язується оплатити вартість надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання Договору.

Згідно п. 3.1. Договору, оплата за надання правової та/або правничої допомоги на підставі даного Договору здійснюється у формі гонорару (винагороди).

Гонорар погоджується за взаємною домовленістю сторін. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни гонорару, порядок його сплати, умови повернення, а також порядок оплати фактичних витрат Адвокатського бюро за виконання доручень Клієнта визначаються додатковою угодою до даного Договору (п. 3.3. Договору).

Договір підписано повноважними представниками сторін.

10.04.2019 сторонами підписано Додаткову угоду № 2 до Договору № 08/10 від 08.10.2018, у якому визначено розмір адвокатського гонорару за послуги, які наведено у вказаній угоді (а.с 70).

На підтвердження факту надання послуг з правової допомоги підписано Акт прийому-передачі наданих послуг з надання професійної правничої допомоги від 10.04.2019, відповідно до якого вбачається, що Адвокат надав, а Клієнт прийняв послуги на загальну суму 3 500,00 грн (а.с. 72).

Адвокатським бюро було виставлено позивачеві рахунок-фактуру № 18/04 від 18.04.2019 на суму 3 500,00 грн (а.с. 71).

Позивачем оплачено надані послуги у повному обсязі на суму 3 500,00 грн, що підтверджується випискою по рахунку (а.с. 73).

Також у справу подано копію витягу є Єдиного державного реєстру адвокатів України про реєстрацію Адвокатського бюро "Малеванчук та партнери" (а.с.74).

Враховуючи надані докази на підтвердження здійснених фактичних витрат на оплату послуг адвоката та обґрунтованість їх розміру, предмет позову, підготовлені адвокатом документи, господарський суд вважає підтвердженими понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 3 500,00 грн.

Разом з цим, враховуючи часткове задоволення позовних вимог у справі № 912/1117/19, наявні підстави, передбачені нормою п. 3 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, для покладення на сторін судових витрат понесених на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача підлягають до стягнення на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 2 671,20 грн.

Керуючись ст. ст. 74, 76, 77, 129, 233, 236-241, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агродар-Україна Плюс" (25006, Кіровоградська область, м. Кропивницький, вул. Тараса Карпи, буд. 84, кім. 414, ідентифікаційний код 33423315) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТТРЕЙД" (03146, м. Київ, вул. Петра Чаадаєва, 2Б, ідентифікаційний код 38080119) 3% річних в сумі 8 169,20 грн та 22 618,96 грн інфляційних втрат, а також 1 466,15 грн судового збору та 2 671,27 грн витрат на правову допомогу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Належним чином засвідчені копії рішення направити Товариству з обмеженою відповідальністю "ТТРЕЙД" за адресою: 03146, м. Київ, вул. Петра Чаадаєва, 2Б; Товариству з обмеженою відповідальністю "Агродар-Україна Плюс" за адресою: 25006, Кіровоградська область, м. Кропивницький, вул. Тараса Карпи, буд. 84, кім. 414.

Повне рішення складено 29.05.2019.

Суддя В.В.Тимошевська