РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.05.2019Справа № 910/1877/19

Господарський суд міста Києва у складі судді ДЖАРТИ В. В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" (36020, Полтавська область, місто Полтава, Октябрський район, вулиця 1100-річчя Полтави, будинок 14-А/22; ідентифікаційний код 37686922)

до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Омега" (04053, місто Київ, Шевченківський район, вулиця Обсерваторна, будинок 17, літера А; ідентифікаційний код 21626809)

про стягнення 26 878,54грн,

Без виклику (повідомлення) представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

У лютому 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Омега" про стягнення сплаченого страхового відшкодування в розмірі 26 878,54 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Саламандра" на підставі Договору № 05.0020178.0001 від 10.05.2018 комплексного страхування "Мінікаско" здійснено виплату страхового відшкодування власнику автомобіля "Hyundai Coupe", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , а тому до нього відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. При цьому, за твердженнями позивача, відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля "Peugeot 307", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , водієм якого скоєно ДТП, застрахована Приватним акціонернимv товариством "Акціонерна страхова компанія "Омега", а тому обов`язок з відшкодування шкоди в розмірі 26 878,54 грн покладається на відповідача. Водночас, на підставі договору № 01-09.01.2019 від 09.01.2019 про надання фінансових послуг факторингу Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Саламандра" було передано позивачу право вимоги до відповідача про стягнення зазначеної заборгованості.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.02.2019 за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 910/1877/19, постановлено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначені строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

28.02.2019 через канцелярію суду від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшла довідка про страховий поліс серії АМ № 2678039.

07.03.2019 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач визнає позовні вимоги на суму 25 878,54 грн (за вирахуванням франшизи), проте просить суд зменшити розмір заявлених позивачем витрат на професійну правову допомогу.

18.03.2019 через канцелярію суду позивачем подано відповідь на відзив.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Приписами статті 248 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України "Про страхування"). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України "Про страхування"). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 Цивільного кодексу України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України "Про страхування". До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Предметом позову є вимога про відшкодування завданої майнової шкоди у вигляді сплати страхового відшкодування у розмірі 26 878,54 грн.

Учасники справи згідно з її матеріалами мають декілька зобов`язань :

1) договірне зобов`язання між позивачем і потерпілим - за договором добровільного майнового страхування;

2) деліктне зобов`язання між потерпілим та відповідачем - із завдання шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди;

3) договірне зобов`язання між відповідачем і винною особою - за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

За приписами статті 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У відповідності до частини 1 статті 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Як свідчать матеріали справи, 10.05.2018 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Саламандра" (страховик) та Рябенко Романом Андрійовичем (страхувальник) було укладено Договір № 05.0020178.0001 від 10.05.2018 комплексного страхування "Мінікаско" , предметом є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом; з відшкодуванням шкоди, заподіяної особою, відповідальність якої застрахована, під час експлуатації авто.

При цьому, відповідно до розділу 1 транспортним засобом, що страхується, є "Hyundai Coupe", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

За змістом договору, страховим ризиком є, зокрема, пошкодження авто внаслідок дорожньо-транспортної пригоди без вини водія авто, якщо при цьому встановлена винна третя особа.

Вказаний договір діє з 12.05.2018 по 11.05.2019. (розділ 1 договору).

Як вбачається з довідки № 789007 про дорожньо-транспортну пригоду, 15.08.2018 о 09 год. 04 хв. по вулиці Серьогіна, 3 в Шевченківському районі міста Полтава сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Hyundai Coupe", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та транспортного засобу "Peugeot 307", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який знаходився під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Дорожньо-транспортна пригода відбулась з огляду на порушення водієм транспортного засобу "Peugeot 307", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 пункту 10.2. Правил дорожнього руху України. Вину вказаного водія у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, встановлено вищезазначеною постановою Октябрського райосуду міста Полтави від 18.09.2018 та постановою Полтавського апеляційного суду від 27.11.2018 по справі №554/6813/18.

З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що 17.08.2018 страхувальник звернувся до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Саламандра" із заявою про настання страхового випадку та просив здійснити виплату страхового відшкодування за Договором № 05.0020178.0001 від 10.05.2018 комплексного страхування "Мінікаско" на рахунок станції технічного обслуговування, проте 14.11.2018 ОСОБА_1 просив страховика перерахувати грошові кошти по страховому випадку на особистий рахунок в Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк "Приватбанк".

Згідно висновку №35-08 від 28.08.2018 експертного автотоварознавчого дослідження, який складений судовим експертом Поляницею Ігорем Володимировичем, вартість ремонту транспортного засобу "Hyundai Coupe", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 за наслідками пошкоджень в результаті дорожньо-транспортної пригоди без урахування зносу складає 59965,12 грн, а вартість матеріального збитку з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 30 320,16 грн.

На виконання умов Договору № 05.0020178.0001 від 10.05.2018 комплексного страхування "Мінікаско" Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Саламандра"складено страхові акти №0019574.08.18/1аванс від 15.11.2018 та №0019574.08.18/1доплата від 07.12.2018 та, приймаючи до уваги заяву страхувальника, було перераховано на рахунок ОСОБА_1 страхове відшкодування на загальну суму 26 878,54 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №1455 від 23.11.2018 на суму 24 878,54 грн та №1688 від 07.12.2018 на суму 2 000,00 грн.

Частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Суд зауважує, що достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП, є платіжні доручення та рахунки на сплату послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу, а звіт про оцінку автомобіля є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення.

Окрім того, Законами України "Про страхування" та Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено зобов`язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 06.07.2018 по справі №924/675/17.

Таким чином, судом встановлено, що внаслідок пошкодження під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 15.08.2018, транспортного "Hyundai Coupe", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Саламандра" були понесені витрати на виплату страхового відшкодування в сумі 26 878,54 грн.

З метою досудового врегулювання спору, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Саламандра" зверталось до відповідача з вимогами №05079 від 26.11.2018, №05079/1 від 03.12.2018 та №№05079/д від 13.12.2018 про виплату страхового відшкодування, проте відповідачем відповіді на вказані вимоги не надано, грошові кошти не сплачено.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи 09.01.2019 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Саламандра" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу №01-09.01.2019 від 09.01.2019, відповідно до умов якого, клієнт передає фактору, а фактор приймає і зобов`язується оплатити клієнтові усі права вимоги за грошовими зобов`язаннями, що перейшли до клієнта як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договорами страхування (регресні вимоги). (пункт 1.1. договору).

Відповідно до пункту 1.2 договору, за цим договором фактом займає місце клієнта (як кредитора) по всім регресним вимогам клієнта згідно додатку №1 до договору, в тому числі права одержання від боржників сум основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі. Права за регрес ними вимогами переходять від клієнта до фактора з моменту набрання чинності даним договором.

За приписами пункту 2.1. договору для реалізації фактором придбаних ним прав, клієнт протягом десяти робочих днів з моменту підписання цього договору зобов`язується передати оригінали документів, що посвідчують виникнення у клієнта відповідного права регресної вимоги. Одночасно з передачею оригіналів документів, що посвідчують виникнення у клієнта відповідних прав регрес них вимог, сторони підписують акт приймання-передачі.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання в діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. (пункт 6.1.)

Разом з тим, між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Саламандра" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" було складено та підписано додаток №1 від 09.01.2019 до вказаного вище договору факторингу та акт приймання-передачі від 09.01.2019 до договору про надання фінансових послуг факторингу №01-09.01.2019 від 09.01.2019, відповідно до яких позивач отримав право регресної вимоги, зокрема, за страховим актом №0019574.08.18/1 від 15.11.2018 за договором страхування №05.0020178.0001 від 10.05.2018.

За приписами статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Таким чином, позивач отримав право вимоги до відповідача про стягнення страхового відшкодування, сплаченого за наслідками пошкодження транспортного засобу "Hyundai Coupe", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під час дорожньо-транспортної пригоди15.08.2018.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач, як страховик особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язаний відшкодувати суму матеріальної шкоди, завданої внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, розмір якої становить 26 878,54 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Положення статті 22 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

При цьому, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпіла) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої.

Згідно зі статтями 993 Цивільного кодексу України та 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Саламандра" і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Саламандра" права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц.

Таким чином, до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Саламандра" у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

За таких обставин, за висновками суду, до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Саламандра" перейшло право вимоги до відповідальної особи за заподіяний збиток на суму 26 878,54 грн, яке в подальшому було передане позивачу на підставі договору факторингу.

Загальні положення про відшкодування завданої майнової шкоди закріплені в положеннях статті 1166 Цивільного кодексу України.

Частинами 1, 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

При цьому, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" закріплено обов`язковість укладення договору страхування цивільно-правової відповідальності (полісу) юридичними та фізичними особами, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Згідно з частинами 1, 4 статті 21 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.

Як вказувалося вище, вина водія транспортного засобу "Peugeot 307", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2, встановлена постановою Октябрського райсуду міста Полтави від 18.09.2018 та постановою Полтавського апеляційного суду від 27.11.2018 по справі №554/6813/18.

Позивач, в обґрунтування підстав звернення з позовом до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Омега" посилається на те, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "Peugeot 307", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 станом на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди 15.08.2018, була застрахована відповідачем згідно полісу № АМ/2678039 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Наразі, відповідно до наявної в матеріалах справи довідки Моторного (транспортного) страхового бюро України щодо полісу № АМ/2678039 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, забезпеченим Приватним акціонерним товариством "Акціонерна страхова компанія "Омега" транспортним засобом є "Peugeot 307", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . Вказаний поліс діяв станом на дату дорожньо-транспортної пригоди - 15.08.2018, ліміт відповідальності по майну - 100 000,00 грн, франшиза складає 1000,00 грн.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, господарський суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи довідка № 789007 про дорожньо-транспортну пригоду, постанова Октябрського райсуду міста Полтави від 18.09.2018, постанова Полтавського апеляційного суду від 27.11.2018 по справі №554/6813/18 та поліс № АМ/3678039 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є належними доказами страхування цивільно-правової відповідальності власника (водія) транспортного засобу "Peugeot 307", державний реєстраційний номер LU521GG саме відповідачем.

Нормами статті 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Враховуючи те, що винна у дорожньо-транспортній пригоді особа має поліс страхування цивільно-правової відповідальності, то відповідно до статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Абзацом 2 пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 Цивільного кодексу України та 27 Закону України "Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Так як цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "Peugeot 307", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди 15.08.2018 була застрахована Приватним акціонерним товариством "Акціонерна страхова компанія "Омега" за полісом № АМ/2678039 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", обов`язок відшкодувати шкоду замість винуватця у заподіянні такої шкоди несе страховик (відповідач) в межах встановлених лімітів відповідальності та за вирахуванням франшизи.

Таким чином, до позивача у межах суми страхового відшкодування, з урахуванням ліміту відповідальності в розмірі 100 000,00 грн та за вирахуванням франшизи в розмірі 1000,00 грн., перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до страховика особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Проте, як встановлено судом, при зверненні до суду з відповідним позовом, позивачем не було зменшено виплачену суму страхового відшкодування на розмір франшизи за полісом №АМ/2678039 - 1000,00 грн.

З системного аналізу вищенаведеного, суд дійшов висновку про зменшення заявленої до стягнення суми страхового відшкодування на 1000,00 грн з урахуванням розміру франшизи, встановленого полісом № АМ/2678039 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а отже, загальна сума, що підлягає стягненню з відповідача має становити 25 878,54 грн (26 878,54 грн - 1 000,00 грн = 25 878,54 грн).

За таких обставин, звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" з розглядуваним позовом до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Омега" про стягнення сплаченого страхового відшкодування в розмірі 26 878,54 грн є обґрунтованим частково на суму 25 878,54 грн.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи те, що сума страхового відшкодування підтверджена належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи, а відповідач на момент прийняття рішення не надав документів на підтвердження сплати позивачу зазначеної суми, приймаючи до уваги визнання відповідачем частини позовних вимог, а також висновки суду про необхідність обмеження вказаної суми розмірами ліміту відповідальності та франшизи згідно полісу №АМ/2678039, суд дійшов висновку про законність та доведеність вимог позивача до відповідача щодо стягнення витрат, пов`язаних зі сплатою страхового відшкодування в розмірі 25 878,54 грн.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За змістом частин 1, 3 статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно із доданим до позовної заяви розрахунком судових витрат, розмір судових витрат, які позивач очікував понести у зв`язку з розглядом даної справи, становив 1 921,00 грн - судовий збір, а також витрати на професійну правову допомогу в розмірі 3 000,00 грн.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В обґрунтування заявлених судових витрат на професійну правничу допомогу Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" посилається на те, що факт надання правової допомоги позивачу підтверджується договором №1 від 05.02.2019 про надання правової допомоги, укладеними з Адвокатським об`єднанням "Дефендерс", з додатковою угодою № 1 від 05.02.2019 та додатком №1, актом №1 від 05.02.2019 приймання-передачі матеріалів справ, актом приймання-передачі наданої правової допомоги №2/2019 від 06.02.2019 та платіжним дорученням №63 від 07.02.2019 на суму 3 000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.02.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" (клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Дефендерс" (адвокатське об`єднання)було укладено договір №1 від 05.02.2019 про надання правової допомоги, відповідно до якого клієнт доручає, а адвокатське об`єднання зобов`язане надати клієнту правову допомогу спрямовану на захист, забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також їх відновлення.

Відповідно до пунктів 3.1., 3.2. договору гонорар є формою винагороди адвокатського об`єднання за надання правової допомоги клієнту. Розмір гонорару за надання адвокатським об`єднанням правової допомоги визначеної в пункті 1.2. договору та порядок його оплати визначається сторонами в додаткових угодах до даного договору.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до виконання сторонами своїх зобов`язань. (пункт 9.1.).

05.02.2019 між клієнтом та адвокатським об`єднанням також було укладено додаткову угоду №1, за умовами якої на підставі пункту 1.3. договору клієнт доручає, без обмеження повноважень, адвокатське об`єднання зобов`язується надати правову допомогу, що полягає у вивченні, опрацюванні, підготовці поданні/відправленні від імені клієнта процесуальних документів, позовних заяв, консультацій правових висновків, договорів, угод необхідних для представництва та захисту інтересів клієнта в судових справах цивільної, господарської та адміністративної юрисдикції.

За змістом пункту 4 додаткової угоди №1 гонорар сплачується на підставі авансового рахунку або акту приймання-передачі наданої правової допомоги, підписаного сторонами або узгодженого сторонами шляхом обміну листами, електронними листами, протягом3-х робочих днів з моменту підписання та/або узгодження. Факт оплати клієнтом надісланого йому авансового рахунку або акту приймання-передачі наданої правової допомоги - вважається його узгодженням.

На підтвердження виконання робіт, договором №1 від 05.02.2019 про надання правової допомоги між Адвокатським об`єднанням "Дефендерс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" було складено акт приймання-передачі наданої правової допомоги від 06.02.2019 на суму 3 000,00 грн, який підписаний сторонами без зауважень та заперечень.

На підтвердження фактичної оплати послуг з правничої допомоги в розмірі 3 000,00 грн, позивачем надано платіжне доручення №63 від 07.02.2019

Відповідач, заперечуючи проти заявлених до стягнення відповідачами витрат на професійну правничу допомогу, зазначає про те, що вказані витрати є неспіврозмірними із складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт та ціною позову

Водночас, дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, суд вважає за необхідне зазначити.

Відповідно до частин 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспіврозмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вже зазначалось вище, до матеріалів справи позивачем було долучено акт приймання-передачі наданої правової допомоги №2/2019 від 06.02.2019. У вказаному акті, міститься перелік послуг, виконаних адвокатським об`єднанням в процесі надання правової допомоги позивачу, до яких належать підготовка позовної заяви на підставі матеріалів страхової справи №0019574.08.18/1 та досудової вимоги №0579_2.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові від 07.08.2018 Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №916/1283/17.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Дослідивши матеріали справи, суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи договір №1 від 05.02.2019 про надання правової допомоги з додатком та додатковою угодою, акт приймання-передачі наданої правової допомоги №2/2019 від 06.02.2019 та платіжне доручення №63 від 07.02.20196 на суму 3 000,00 грн не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.09.2018 по справі №753/15683/15.

При цьому, суд зазначає, що зважаючи на характер спірних правовідносин та предмет доказування у вказаному спорі, який не становить значний суспільний інтерес, відсутність підстав для допиту свідків та призначення судової експертизи дана справа є малозначною.

Крім того, в матеріалах справи окрім позовної заяви на чотирьох сторінках, відсутні жодні документи, складні адвокатським об`єднанням "Дефендерс", які б свідчили про вчинення значного обсягу дій щодо підготовки та подання до суду відповідного позову.

Приймаючи до уваги вищенаведене, виходячи з предмету та підстав позовних вимог, враховуючи часткове визнання відповідачем позову, а також висновки суду про часткове задоволення позовних вимог у зв`язку з неврахуванням позивачем при розрахунку ціни позову розміру встановленого полісом серії АМ/2678039 франшизи, зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 3000,00 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Враховуючи вищевикладене, складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність зменшення їх розміру на 30 %.

За таких обставин, суд вважає за необхідне задовольнити заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" про стягнення з позивача 3000,00 грн витрат на правничу допомогу частково.

Таким чином, враховуючи приписи статті 129 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на висновки суду про часткове задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, при цьому, відповідна частина витрат на правничу допомогу зменшується на 30%.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 232, 236 - 242, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Омега" про стягнення сплаченого страхового відшкодування в розмірі 26 878,54грн. - задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Омега" (04053, місто Київ, Шевченківський район, вулиця Обсерваторна, будинок 17, літера А; ідентифікаційний код 21626809) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" (36020, Полтавська область, місто Полтава, Октябрський район, вулиця 1100-річчя Полтави, будинок 14-А/22; ідентифікаційний код 37686922) 25 878,54 грн (двадцять п`ять тисяч вісімсот сімдесят вісім гривень 54 копійки) страхового відшкодування, судовий збір у розмірі 1 849,53 (одна тисяча вісімсот сорок дев`ять гривень 53 копійки) та 2 021,87 грн (дві тисячі двадцять одну гривню 87 копійок) витрат на правничу допомогу.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СУДДЯ В. В. ДЖАРТИ