ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21.05.2019 Справа № 905/740/19

Господарський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Фурсової С.М.,

при секретарі судового засідання Мартинчук М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Протеін» (01024, місто Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок 13/1, кім.417, код ЄДРПОУ - 41511809)

до приватного акціонерного товариства «Діанівська птахофабрика» (85783, Донецька область, Волноваський район, село Діанівка, вул..Миру, будинок № 1А, код ЄДРПОУ - 30492941)

про стягнення 78 929,37 гривень, -

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

С У Т Ь С П О Р У

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД Протеін» звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою до приватного акціонерного товариства «Діанівська птахофабрика» про стягнення 78 929,37 гривень, з яких: 47 471,23 гривень пені, 8 773,14 гривень 3% річних та 22 685,00 гривень інфляційних втрат.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається несвоєчасне виконання договору поставки № 190318/1 від 19.03.2018 та рішення господарського суду Донецької області від 31.10.2018 по справі № 905/1320/18, у зв`язку з чим позивачем нараховано пеню, інфляційні та річні.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 23.04.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 21.05.2019.

В судове засідання 23.04.2019 представники сторін не з`явились. Позивач просив розглянути справи без участі його уповноваженого представника.

Відповідачі своїм правом на подання відзиву по справі не скористались, в інший спосіб своєї позиції не довели.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.9 ст.165 ГПК України).

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне розглянути справу за наявними матеріалами.

Розглянувши подані документи, дослідивши матеріали справи, господарський суд -

В С Т А Н О В И В

19.03.2018 між позивачем (постачальником) товариством з обмеженою відповідальністю «ТД Протеін» та відповідачем (покупцем) приватним акціонерним товариством «Діанівська птахофабрика» укладений договір поставки №190318/1 (далі за текстом - договір), згідно, якого в порядку та на умовах, визначених положенням даного договору, постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупцю макуху соєву, шрот соєвий, масло соєве (далі за текстом - продукцію), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити відповідну продукцію (п.1.1. договору).

Відповідно до п.1.2. договору, продукція за цим договором поставляється партіями, номенклатура, асортимент, кількість та вартість кожної партії визначаються сторонами у специфікаціях до цього договору. Не є порушенням умов договору поставки партії продукції на підставі видаткової накладної, що буде містити посилання на цей договір, а також іншу інформацію, обов`язкову для даного виду документа.

З дати підписання та скріплення печатками сторін специфікації та/або видаткові накладні, на підставі яких здійснюється поставка відповідних партій продукції, є невід`ємними складовими частинами цього договору. Кожна наступна специфікація до цього договору не припиняє та не призупиняє дію попередніх специфікацій ні в цілому, ні в будь-якій частині, за умови, якщо це прямо не обумовлено у відповідній специфікації або окремій додатковій угоді до цього договору (1.3. договору).

Згідно п.2.1. договору, загальна вартість (ціна) цього договору складається з вартості усіх партій продукції, фактично поставлених постачальником покупцю за цим договором, що підтверджується відповідними видатковими накладними.

Відповідно до п.2.2. договору, вартість (ціна) кожної партії продукції, що поставляється за цим договором, визначається сторонами у відповідних специфікаціях/видаткових накладних до цього договору.

Пунктом 2.3. договору, визначено, що якщо в специфікації не зазначено ціну на продукцію, що постачається, або по якій-небудь партії продукції сторони не підписували специфікацію, ціна за продукцію зазначається у видаткових накладних. У випадку зазначення ціни у видаткових накладних і незгоди з нею покупця, останній протягом 5 календарних днів з моменту отримання (доставки) продукції повинен повернути отриману згідно відповідної накладної продукцію у повному обсязі на склад постачальника. При цьому штрафні санкції до постачальника не застосовуються.

У разі, якщо покупець протягом строку, зазначеного у п.2.3. цього договору, не повертає продукцію в повному обсязі, ціни на продукцію вважаються узгодженими обома сторонами, продукція - прийнятою за цінами, зазначеними у видаткових накладних, а поставка продукції виконаною згідно умов цього договору (п.2.4. договору).

Згідно п.2.5. договору, якщо інше не визначено сторонами у відповідній специфікації до цього договору, оплата продукції здійснюється шляхом безготівкового перерахування 100% вартості фактично поставленої партії продукції на поточний рахунок постачальника, зазначений у цьому договорі, у строк, що не перевищує 14 календарних днів з дати поставки відповідної партії продукції.

Відповідно до п.2.8. договору, датою оплати за цим договором є дата фактичного зарахування грошових коштів від покупця на поточний рахунок постачальника.

За умовами п.3.1. договору, постачальник приймає на себе зобов`язання здійснити поставку продукції протягом строку, погодженого сторонами в специфікаціях до даного договору. Постачальник має право на дострокову поставку продукції, а також на поставку партії продукції частинами.

Датою поставки відповідної партії продукції є дата переходу прав власності на неї від постачальника до покупця. Право власності на продукцію переходить до покупця з моменту підписання та скріплення печатками сторін видаткових накладних на відповідну партію продукції (п.п.3.5., 3.6. договору).

Згідно п.6.3. договору, у разі порушення покупцем строків оплати відповідної партії продукції, останній сплачує на користь постачальника пеню, що розраховується виходячи з розміру подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від вартості несвоєчасно оплаченої партії продукції за кожен день порушення виконання зобов`язань, затримки оплати, від вартості неоплаченої (несвоєчасно оплаченої) продукції за кожен день порушення строків платежу.

За умовами п.6.4. договору, за порушення покупцем термінів оплати продукції, визначених умовами даного договору, останній також на вимогу постачальника зобов`язується сплачувати відповідну суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Даний договір вважається дійсним після його підписання уповноваженими представниками сторін. Договір набуває чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2019 року, а в частині оплати отриманої продукції - до повного виконання зобов`язань (п.9.1. договору).

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору поставки є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно положень ст.ст.4, 173, 175 та ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Статтею 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі договору поставки товару, є господарськими зобов`язаннями, а згідно з приписами статей 193 Господарського кодексу України, 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст.662 Цивільного кодексу України передбачений обов`язок продавця передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Рішенням господарського суду Донецької області від 31.10.2018 у справі №905/1320/18 позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Протеін» задоволено частково, стягнуто з приватного акціонерного товариства «Діанівська птахофабрика» заборгованість за договором поставки № 190318/1 від 19.03.2018 в сумі 325 000,00 гривень, пеню в сумі 12 407,67 гривень, 3% річних в сумі 1 094,79 гривень та судовий збір в сумі 5 602,54 гривень. Закрито провадження у справі в частині стягнення 35 000,00 гривень заборгованості у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Загальна сума задоволених позовних вимог склала 344 105,00 гривень.

Відповідно до ст.4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Отже, ухвалене у справі №905/1320/18 рішення господарського суду від 31.10.2018 має преюдиціальне значення, а встановлені ним факти повторного доведення не потребують.

Так, рішенням господарського суду Донецької області від 31.10.2018 у справі №905/1320/18 встановлено, що на момент звернення до суду з позовом заборгованість приватного акціонерного товариства «Діанівська птахофабрика» за договором поставки №190318/1 від 19.03.2018 становила 360 000,00 гривень. Під час розгляду справи заборгованість було частково сплачено на загальну суму 35 000,00 гривень, у зв`язку з чим провадження у справі на вказану суму було закрито.

На примусове виконання рішення господарського суду Донецької області від 31 жовтня 2018 року по справі №905/1320/18 було видано відповідний наказ, який був виконаний в повному обсязі приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Чернецьким Юрієм Дмитровичем (Постанова ВП №58271295 від 14.02.2019).

Оплати, що надійшли під час розгляду справи у суді:

16.07.2018 - 5 000,00 гривень;

17.07.2018 - 10 000,00 гривень;

19.07.2018 - 5 000,00 гривень;

20.07.2018 - 5 000,00 гривень;

02.08.2018 - 10 000,00 гривень, а всього: 35 000,00 гривень.

Оплати, що надійшли під час примусового виконання рішення:

08.02.2019 - 19135,47 гривень;

14.02.2019 - 324969,53 гривень, а всього: 344 105,00 гривень.

Керуючись ст. 534 Цивільного кодексу України із суми 19 135,47 гривень, позивачем кошти в першу чергу було зараховано на покриття витрат, пов`язаних з судовою справою №905/1320/18, неустойки, штрафів, а саме: пеню в сумі 12 407,67 гривень, 3% річних в сумі 1 094,79 гривень, та судовий збір в сумі 5 602,54 гривень. Всього: 19105.00 грн. Залишок в сумі 30.47 гривень був направлений на погашення основного боргу.

Несвоєчасне виконання Договору поставки №190318/1 від 19.03.2018 та рішення господарського суду Донецької області від 31.10.2018 у справі №905/1320/18 підтверджується випискою по рахунку АТ «Райффайзен банк Аваль» та платіжними дорученнями №181 від 08.02.2019 та №192 від 14.02.2019.

Наведені обставини зумовили звернення позивача з даним позовом про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Так, позивачем заявлено до стягнення 47 471,23 гривень пені за період з 28.06.2018 по 22.11.2018.

Згідно з частиною першою статті 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (стаття 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

За приписами статей 611, 612 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Зобов`язання можуть забезпечуватись неустойкою, якою є відповідно до статті 549 ЦК України, сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» та частиною шостою статті 232 ГК України.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання, що передбачено частиною першою статті 550 ЦК України.

Частиною першою статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22.11.1996 № 543-96-ВР, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 вказаного Закону).

У пункті 6.3. договору визначено, що у разі порушення покупцем строків оплати відповідної партії продукції, останній сплачує на користь постачальника пеню, що розраховується виходячи з розміру подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від вартості несвоєчасно оплаченої партії продукції за кожен день порушення виконання зобов`язань, затримки оплати, від вартості неоплаченої (несвоєчасно оплаченої) продукції за кожен день порушення строків платежу.

Судом встановлено, що рішенням господарського суду Донецької області від 31.10.2018 у справі №905/1320/18 з відповідача було стягнуто 12 407,67 гривень пені за період з 22.05.2018 по 27.06.2018.

Перевіривши розрахунок позивача, судом встановлено, що він є арифметично вірним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в заявленому розмірі.

Крім того, позивачем нараховано 3% річних в сумі 8 773,14 гривень за період з 28.06.2018 по 13.02.2019 та інфляційні втрати в сумі 22 685,00 гривень за період з 01.09.2018 по 13.022019.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, суд зазначає, що при розрахунку 3% позивачем було допущено технічну описку у визначенні періоду нарахування на суму заборгованості 335 000,00 гривень, що призвело до невірності розрахунку.

За здійсненим господарським судом перерахунком, розмір 3 річних, що підлягає стягненню, становить 6 239,99 гривень.

Так, за здійсненим господарським судом перерахунком розмір 3% річних становить 221,87 гривень, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у заявленому розмірі 206,66 гривень.

Щодо стягнення інфляційних втрат.

Згідно з пунктом 6 Методики розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженої Наказом Державного комітету статистки України від 27 липня 2007 року № 265 індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції обчислюється виходячи з суми боргу, що мав місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки.

У пунктах 3.1, 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» роз`яснено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Дослідивши поданий розрахунок інфляційних втрат, господарським судом встановлено, що позивачем не враховано вище вказані положення тому не вірно визначено кінцеву дату періоду нарахування.

Так, інфляційні втрати розраховуються за період з 01.09.2018 по 31.01.2019 на суму 325 000,00 гривень.

За здійсненим господарським судом перерахунком, виконаним за допомогою програми інформаційно-пошукової системи «ЛІГА Закон» розмір інфляційних втрат становить 22 694,93 гривень.

Відповідно до п.2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Отже, позовні вимоги в цій частині задовольняються у заявленому розмірі - 22 685,00 гривень.

За положеннями статті 129 ГПК України, судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 12, 73, 74, 76-79, 86, 91, 96, 129, 185, 191, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

В И Р I Ш И В

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Протеін» до приватного акціонерного товариства «Діанівська птахофабрика» про стягнення 78 929,37 гривень, з яких: 47 471,23 гривень пені, 8 773,14 гривень 3% річних та 22 685,00 гривень інфляційних втрат - задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Діанівська птахофабрика» (85783, Донецька область, Волноваський район, село Діанівка, вул..Миру, будинок № 1А, код ЄДРПОУ - 30492941) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Протеін» (01024, місто Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок 13/1, кім.417, код ЄДРПОУ - 41511809) 47 471,23 гривень пені, 6 239,99 гривень 3% річних та 22 685,00 гривень інфляційних втрат, а також 1 859,35 гривень судового збору.

У задоволенні позовних вимог в частині стягнення 2 533,15 гривень 3% річних - відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

У судовому засіданні 21.05.2019 проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 27.05.2019.

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «ТД Протеін» (01024, місто Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок 13/1, кім.417, код ЄДРПОУ - 41511809)

Відповідач: приватне акціонерне товариство «Діанівська птахофабрика» (85783, Донецька область, Волноваський район, село Діанівка, вул..Миру, будинок № 1А, код ЄДРПОУ - 30492941)

Суддя С.М. Фурсова