СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" червня 2019 р. Справа № 922/4354/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І. , суддя Слободін М.М.

при секретарі Пархоменко О.В.

за участю представників сторін:

позивача адвокат Коваленко С.В., довіреність №14-199 від 17.05.2019 року, свідоцтво КС №6780/10 від 27.06.2018 року;

відповідача адвокат Сивак А.Ю., довіреність від 10.01.2018 року; свідоцтво №1359 від 14.11.2005 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5", с. Подвірки (вх. № 1618 Х/1-18)

на ухвалу господарського суду Харківської області від 10.05.2019 року у справі №922/4354/14, постановлену в приміщенні господарського суду Харківської області (суддя Лаврова Л.С.) повний текст якої складено 10.05.2019 року.

за позовом Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" м. Київ

до Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5", с. Подвірки

про стягнення 355 482 951,28 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.05.2019 року у справі №922/4354/14 відмовлено в задоволенні заяви ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення залишку основного боргу в сумі 45991107,24 грн. (вх. № 10712 від 02.05.2019 року).

Приватне акціонерне товариство "Харківська ТЕЦ - 5" з ухвалою суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 10.05.2019 року у справі №922/4354/14 та визнати наказ господарського суду Харківської області від 12.02.2015 року таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення залишку основного боргу за договором №620-ПР від 28.12.2012 року в сумі 45 991 107,24 грн..

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує про наступне.

Рішенням господарського суду Харківської області від 02.12.2014 року у справі №922/4354/14 з ПАТ «Харківська ТЕЦ-5» на користь ПАТ «НАК «Нафтогаз України» стягнуто 266 394 848,41 грн. основного боргу, 5 093 306,36 грн. 3% річних, 29 922 162,60 грн. інфляційних втрат.

На виконання вказаного рішення 12.02.2015 року господарським судом Харківської області видано відповідний наказ.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 05.12.2018 року у справі №922/1001/18 залишеною без змін постановою Верховного Суду від 28.03.2019 року задоволено позовну заяву ПрАТ «Харківська ТЕЦ-5» про визнання укладеним договору реструктуризації 267 683 888,62 грн. заборгованості за спожитий природний газ в редакції товариства та відповідно до Типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2017 року №222.

В загальній сумі реструктуризованої господарським судом заборгованості 45 991 107,24 грн., залишку основного боргу за договором №620-ПР від 28.12.2012 року підлягають сплаті ПрАТ «Харківська ТЕЦ-5» протягом 60 календарних місяців.

Господарський суд першої інстанції виходив з того, що боржником не надано належних та допустимих доказів, які підтверджують припинення його зобов`язань за договором №620-ПР від 28.12.2012 року, підтверджених рішенням суду у справі №922/4354/14.

Грошове зобов`язання ПрАТ «Харківська ТЕЦ-5» в частині сплати залишку основного боргу за договором №620-ПР від 28.12.2012 року в сумі 45 991 107,24 грн. дійсно не є припиненим, однак прострочений обов`язок його сплати в тому вигляді, в якому його було встановлено рішенням суду у справі №922/4354/14 відсутній у зв`язку з укладенням сторонами договору реструктуризації за позовом боржника та судовими рішеннями в справі №922/1001/18.

Примусове виконання наказу від 12.02.2015 року у даній справі №922/4354/14 в межах виконавчого провадження та стягнення грошових коштів не буде узгоджуватись зі строком сплати основного боргу, який визначено до 05.12.2023 року.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.05.2019 року, суддею доповідачем у даній справі визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.05.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" на ухвалу господарського суду Харківської області від 10.05.2019 року у даній справі; позивачу встановлено строк до 01.06.2019 року на протязі якого він має право подати відзив на апеляційну скаргу; призначено справу до розгляду на 03.06.2019 року .

03.06.2019 року на адресу суду від позивача надійшов відзив (вх.№5375), в якому останній зазначає, що ухвала господарського суду Харківської області від 10.05.2019 року у справі прийнята з повним дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, який долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 03.06.2019 року оголошувалась перерва до 05.06.2019 року.

У судових засіданнях 03.06.2019 року та 05.06.2019 року представник відповідача просив апеляційну скаргу задовольнити, скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 10.05.2019 року у справі та прийняти нове рішення, яким визнати наказ господарського суду Харківської області від 12.02.2015 року, таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення залишку основного боргу за договором №620-ПР від 28.12.2012 року в сумі 45 991 107,24 грн.; представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу господарського суду першої інстанції залишити без змін.

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених статтею 42 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників справи, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції неоспорених обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду із позовною заявою, в якій просило стягнути з Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" 355 482 951,28 грн. за договором №620-ПР купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 р., з яких: основний борг в розмірі 266 394 848,41 грн., пеня в розмірі 24 285 813,11 грн., 7% штрафу в розмірі 29 698 353,79 грн., 3% річних в розмірі 5 097 130,90 грн. та інфляційні втрати в розмірі 30 006 805,07 грн..

Рішенням господарського суду Харківської області від 02.12.2014року у даній справі позовні вимоги ПАТ "НАК "Нафтогаз України" задоволено частково; стягнуто з ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" основний борг в розмірі 266 394 848,41 грн., 3% річних в розмірі 5 093 306,36 грн., інфляційні втрати в розмірі 29 922 162,60 грн. та судовий збір в розмірі 73 080,00 грн; в решті позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 28.01.2015року рішення господарського суду Харківської області від 02.12.2014 року по справі №922/4354/14 змінено в частині розподілу судових витрат; стягнуто з ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" судовий збір в розмірі 61 964,53 грн..

Постановою Вищого господарського суду України від 19.03.2015 року постанову Харківського апеляційного господарського суду від 28.01.2015 року та рішення господарського суду Харківської області від 02.12.2014 року (в оскаржуваній частині) по справі № 922/4354/14 залишено без змін.

На виконання рішення та постанови Харківського апеляційного господарського суду від 28.01.2015року у даній справі стягувачу було видано відповідний наказ від 12.02.2015року про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" основного боргу в розмірі 266 394 848,41 грн., 3% річних в розмірі 5 093 306,36 грн., інфляційних втрат в розмірі 29 922 162,60 грн. та судового збору в розмірі 61 964,53 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 25.03.2016 у справі №922/4354/14 було задоволено заяву боржника про розстрочення рішення господарського суду Харківської області від 02.12.2014 р. у справі № 922/4354/14 на загальну суму 120 361 940,68 грн. частково, шляхом сплати 120 361 940,68 грн. рівними частинами щомісячно протягом трьох років, а саме з березня 2016 року по лютий 2019 року по 3 343 387,24 грн.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 29.04.2016 року у справі № 922/4354/14 апеляційну скаргу ПАТ "НАК "Нафтогаз України" на ухвалу господарського суду Харківської області від 25.03.2016 року у справі № 922/4354/14 залишено без задоволення; ухвалу господарського суду Харківської області від 25.03.2016 року у справі № 922/4354/14 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 922/4354/14 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишено без задоволення; постанову Харківського апеляційного господарського суду від 29 квітня 2016 року та ухвалу господарського суду Харківської області від 25 березня 2016 року у справі № 922/4354/14 залишено без змін.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15.09.2017року, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 08.11.2017року та постановою Верховного Суду від 03.04.2018року розстрочено виконання рішення господарського суду Харківської області від 02.12.2014року у справі № 922/4354/14 в частині стягнення 71 241 751,02 грн. основного боргу шляхом сплати рівними частинами по 1 187 362,52 грн. щомісяця з 01.09.2017року по 31.08.2022року за встановленим ухвалою графіком та відстрочено виконання рішення господарського суду Харківської області від 02.12.2014року у справі № 922/4354/14 в частині стягнення 5 093 306,36 грн. процентів річних та 29 922 162,60 грн., інфляційних втрат до 31.08.2022 року.

10.05.2019 року господарським судом Харківської області постановлено оскаржувану ухвалу, з підстав викладених вище.

Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обов`язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

30.11.2016 року набув чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" №1730-VIII, (далі- Закон №1730- VIII), яким визначається комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

За змістом правових висновків Верховного Суду, які викладені у постанові від 03.04.2018 року у справі № 922/4354/14, на заборгованість позивача, яка виникла за договором купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012року № 620-ПР, яка стягнута відповідним судовим рішенням, поширюється дія Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Так, відповідно до ст. 1 Закону №1730-VIII, процедура врегулювання заборгованості це заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Згідно з ст. 5 Закону №1730-VIII, реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 01.07.2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31.12.2016 року. Реструктуризація заборгованості за спожитий природний газ, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, здійснюється шляхом розстрочення на 60 календарних місяців рівними частинами з першого числа місяця укладення договору без відстрочення погашення заборгованості та з можливістю дострокового погашення. На реструктуризовану заборгованість не нараховуються неустойка (штрафи, пені), проценти річних, інфляційні нарахування, крім випадків повного або часткового нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до цього Закону. Типовий договір про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ затверджується Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку з підтвердженням сторонами станом на 31.01.2018 року та 31.12.2017 року (акти звіряння розрахунків) існування 45991107,24 грн. заборгованості за договором №620-ПР від 28.12.2012 року та 221692781,37 грн. за договором №061/14-ПР від 10.12.2013 року, боржником було направлено в адресу стягувана пропозицію про укладення договору реструктуризації заборгованості за спожитий природний газ за вказаними договорами на загальну суму 267683888,61 грн..

Стягувач відмовився від укладення вказаного договору про реструктуризацію заборгованості, яка виникла за договорами купівлі-продажу від 28.12.2012року № 620-ПР та від 10.12.2013року № 061/14-ПР, що стало підставою для звернення Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" до суду з позовом про визнання договору укладеним.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 05.12.2018 року у справі №922/1001/18, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 28.03.2019 року, задоволено позовну заяву ПрАТ «Харківська ТЕЦ-5» про визнання укладеним договору про реструктуризацію 267683888,62 грн. заборгованості за спожитий природний газ в редакції товариства та відповідно до Типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2017 року №222.

Згідно ст. 187 ГК України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 187 ГК України вказаний договір є укладеним з дня набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору у справі №922/1001/18, а саме з 05.12.2018 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 604 ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація).

У відповідності до положень процесуального кодексу України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, зокрема у разі скасування чи зміни в апеляційному порядку рішення, на підставі якого наказ було видано.

В загальній сумі реструктуризованої господарським судом заборгованості 45991107,24 грн. залишку основного боргу за договором №620-ПР від 28.12.2012 року підлягають сплаті ПрАТ «Харківська ТЕЦ-5» протягом 60 календарних місяців.

Боржник вважає, що у зв`язку з укладенням сторонами договору реструктуризації та зміною строків виконання зобов`язання щодо сплати заборгованості за природний газ обов`язок боржника в частині сплати основного боргу за договором №620-ПР від 28.12.2012 року відсутній, що з урахуванням ч.2 ст. 328 ГПК України є підставою для визнання наказу господарського суду Харківської області від 12.02.2015 року по справі №922/4354/14 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення залишку основного боргу в сумі 45991107,24 грн..

Стягувач із заявою відповідача про визнання наказу господарського суду Харківської області від 12.02.15 № 922/4354/14 в частині стягнення залишку основного боргу за договором № 620-ПР від 28.12.2012 року в сумі 45 991107,24 грн. таким, що не підлягає виконанню, не погодився.

Так, відповідно до ч.2 ст.328 ГПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Враховуючи імперативні приписи ст. 129-1 Конституції України та ст.326 ГПК України щодо обов`язковості виконання судового рішення, що набрало законної сили, норма ч.2 ст.328 ГПК України визначає можливість припинення виконання судового рішення, яке набрало законної сили, лише внаслідок наявності для цього безумовних і безспірних підстав, тобто є процедурною нормою, що врегульовує правовідносини між боржником і стягувачем на стадії виконання рішення, втім не встановлює процесуального механізму вирішення судом спору про право на цій стадії господарського процесу.

Обставини, на підставі яких господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню, мають бути безспірними та безпосередньо засвідчувати факт припинення зобов`язань боржника, адже в іншому випадку між сторонами з цього приводу виникає спір про право, який не можливо вирішити лише шляхом застосування процесуальної норми.

Господарський суд першої інстанції вірно зазначив на те, що в обґрунтування вимог вказаної заяви боржник посилається на положення ч.2 ст.604 ЦК України, якою визначено, що зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація) та дійшов вірного висновку, що характерним для новації є укладення нового зобов`язання, а не зміна строків виконання первинного, при цьому нове зобов`язання укладається між тими ж сторонами, в той час як наслідком визнання судом укладеним договору реструктуризації є лише зміна порядку та строку виконання зобов`язання, а не його припинення.

Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 12.10.2018 року у справі №910/9026/13, де зазначено на те, що в межах розгляду саме заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, встановлюється лише наявність чи відсутність чіткого та однозначного факту припинення обов`язку боржника добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, проте, не здійснюється перегляд самого судового рішення, самого спору по суті, встановлених судовим рішенням фактичних обставин справи, дослідження доказів, що свідчать про можливу зміну цих обставин, з прийняттям відповідних висновків; такий перегляд судового рішення по суті можливий лише в апеляційному або в касаційному порядку чи за результатами перегляду за нововиявленими обставинами, а не в межах розгляду заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до п.1 договору реструктуризації, визнаного укладеним згідно постанови Східного апеляційного господарського суду у справі №922/1001/18, кредитор та боржник домовилися про реструктуризацію кредиторської заборгованості за спожитий природний газ, використаний боржником для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з опалення та постачання гарячої води, що виникла у боржника перед кредитором станом на 1 липня 2016 року та не погашена до 31 грудня 2016 року згідно з договором (договорами) купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012року №620ПР, від 10.12.2013року №061/14-ПР (далі заборгованість), шляхом розстрочення на 60 календарних місяців без відстрочення її погашення.

Отже, зі змісту договору реструктуризації слідує, що за наслідком його укладення не відбулось новації, відповідно не змінилась підстава зобов`язання та залишилося неналежне виконання договору купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 року №620ПР.

За таких обставин, не приймаються аргументи апелянта шодо того, що хоча грошове зобов`язання ПрАТ «Харківська ТЕЦ-5» в частині сплати залишку основного боргу за договором №620-ПР від 28.12.2012 року в сумі 45 991 107,24 грн. не є припиненим, однак прострочений обов`язок його сплати в тому вигляді, в якому його було встановлено рішенням суду у справі №922/4354/14 відсутній у зв`язку з укладенням сторонами договору реструктуризації у справі №922/1001/18.

А отже, є безпідставними твердження апелянта про неузгодженість між собою судових рішень с у справі №922/4354/14 та у справі №922/1001/18 щодо порушення його прав, що жодним чином не припиняє його обов`язку виконання договору купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 року №620ПР та не є підставою для застосування ст. 328 ГПК України.

Колегія суддів зазначає, що господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що боржником в розумінні ст.74-76 ГПК України не наданого жодного доказу наявності порушеного права при виконанні договору реструктуризації, визнаного укладеним на підставі постанови Східного апеляційного господарського суду у справі №922/1001/18.

А за таких обставин, не приймаються аргументи апелянта на те, що примусове виконання наказу від 12.02.2015 року у даній справі в межах виконавчого провадження та стягнення грошових коштів не буде узгоджуватись зі строком сплати основного боргу, який визначено до 05.12.2023 року.

Отже, висновок місцевого господарського суду про відмову в задоволенні заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 р.).

Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.

Відповідно до статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 р.)

Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 р.)

Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, п.1 ч.1 ст. 275, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 10.05.2019 року у справі №922/4354/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у строк протягом двадцяти днів з дня її проголошення, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06.06.2019 року.

Головуючий суддя О.І. Терещенко

Суддя В.І. Сіверін

Суддя М.М. Слободін