ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"23" травня 2019 р. Справа № 2-24/494-2009

Господарський суд Київської області у складі судді Лилака Т.Д., розглянувши подання приватного виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рехау" (03150, м.Київ, вулиця Ковпака, будинок 17, квартира 3-4)

до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

Особа, права якої обтяжуються: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1)

про стягнення коштів 84 195,47 грн.

за участю представників:

позивача - не з`явились;

відповідача - не з`явились;

особа, права якої обтяжуються - не з`явилась;

ПВ - не з`явились.

ВСТАНОВИВ:

17.04.2019 р. до господарського суду Київської області від приватного виконавця надійшло подання про:

1) Визнати житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку, які зареєстровані на праві приватної власності за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 - спільною сумісною власністю подружжя.

2) Визначити 1/2 частку в праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями, загальною площею 54,1 кв.м., житловою площею 28,06 кв.м. та 1/2 частку в праві власності на земельну ділянку площею 0,215 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель і споруд, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ., за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , на які можливо звернути стягнення.

Ухвалою суду від 19.04.2019 розгляд подання призначено на 23.04.2019.

Враховуючи неявку у судове засідання позивача, відповідача, особи, права якої обтяжуються та приватного виконавця Скрипника Володимира Леонідовича, ненадання ними пояснень по суті подання, суд дійшов висновку про відкладення розгляду подання.

Ухвалою суду від 23.04.2019 розгляд подання відкладено на 23.05.2019.

Представник стягувача, Кофтєлєв Т .М. , ОСОБА_2 . письмових пояснень на подане подання до суду не надали.

В судове засідання 23.05.2019 представники заявника, стягувача та Кофтєлєв Т.М. , ОСОБА_2 не з`явились, про дату, час та місце розгляду подання були повідомлені належним чином та завчасно.

Розглянувши подання приватного виконавця в частині визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю, суд зазначає наступне.

Заявник просить визнати житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку, які зареєстровані на праві приватної власності за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 - спільною сумісною власністю подружжя на підставі ст. 368-370 Цивільного кодексу України та ст. 60-61 Сімейного кодексу, якими врегульовано питання щодо спільного майна подружжя та порядку розпорядження ним.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Згідно п.4 ч.1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених ч. 2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах.

В ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.ч. 1 та 2 ст. 60).

Спір щодо майна подружжя не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, можливість його захисту в суді передбачена Сімейним кодексом України та Цивільним кодексом України. За таких обставин, суд закриває провадження в частині визнання майна спільною сумісною власністю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України

Розглянувши подання державного виконавця в порядку ст. 335 ГПК України, суд зазначає наступне.

На виконанні у приватного виконавця Скрипника Володимира Леонідовича перебуває виконавче провадження № 56938394 з примусового виконання наказу Господарського суду Автономної республіки Крим за номером 2-24/494-2009 від 28.04.2009, про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ТОВ «Рехау» боргу в сумі 89107,03 грн.

В ході виконавчого провадження виконавцем вчинено дії, в результаті яких встановлено, що:

на підставі відповіді Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області встановлено відсутність сільськогосподарської техніки, тракторів, комбайнів та інших самохідних машин;

на підставі відповіді Територіального сервісного центру № 5342 встановлено відсутність транспортних засобів, зареєстрованих на праві приватної власності за боржником;

на підставі Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за боржником на праві приватної власності нерухомого майна не зареєстровано;

згідно обліку УДМС України в Полтавській області за боржником паспорт для виїзду за кордон не документувався;

15.02.2019 виходом виконавця за адресою боржника, а саме: АДРЕСА_1 (місце реєстрації і проживання боржника) було встановлено відсутність рухомого майна, яке підлягає опису та арешту, про що складено відповідний акт приватного виконавця. За вказаною адресою зареєстровані власниця будинку: ОСОБА_2 , донька власниці будинку - Кофтєлєва Маргарита Тимофіївна, 1987 р.н. та квартирант - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 Відповідь стосовно зареєстрованих осіб надано виконавчим комітетом Терешківської сільської ради Полтавської області на підставі запиту приватного виконавця.

За повідомленням Пенсійного фонду України боржник не працює за трудовим та цивільно-правовими договорами, серед осіб, які отримують пенсію не обліковується, також відсутня інформація про номери рахунків, відкритих в банківських установах ;

На підставі відповіді з Державної фіскальної служби встановлено джерела отриманих доходів боржника. У відповідності до ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. Так виконавцем 30.01.2019 р. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника за номером 56938394. Копії постанови направлено до підприємств для проведення відрахування із заробітної плати боржника.

18.02.2019 на адресу виконавця надійшло повідомлення з підприємства, яке відповідно до повідомлення з Державної фіскальної служби боржник отримує дохід. Зі змісту повідомлення ПОСП «Відродження» Козельщинського району стало відомо, що боржник звільнений з господарства 18.07.2018 згідно наказу № 279 від 13.07.2018. Виконати постанову виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника за номером 56938394 від 30.01.2019 неможливо.

26.03.2019 на адресу виконавця надійшло повідомлення з підприємства, яке відповідно до повідомлення з Державної фіскальної служби боржник отримує дохід. Зі змісту повідомлення Регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» стало відомо, що боржник не перебуває у трудових відносинах з підприємством.

Станом на дату звернення з поданням до суду, боржником не вчинено будь-яких дій, спрямованих на виконання рішення суд. Крім того, в порушення п. 3 ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржником не було надано декларацію про доходи та майно, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб. Виконавцем всі постанови в рамках виконавчого провадження направлені рекомендованою поштою, але всі конверти повертаються на адресу приватного виконавця з відміткою «про закінчення терміну зберігання», або з відміткою про те, що «боржник за вказаною адресою не проживає». Тобто боржнику відомо про існування боргу, відомо про відкриття виконавчого провадження і він ігнорує вимоги приватного виконавця. Про обставини, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), або про інші підстави, внаслідок виникнення яких боржник був позбавлений можливості скористатися правами, наданими йому Законом України «Про виконавче провадження», та які можуть бути підставою для відкладення виконавцем проведення виконавчих дій боржник не повідомив та з письмовими заявами до виконавця не звертався.

Відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» саме виконавець визначає обсяг дій, які слід вчинити для виконання судового рішення. Така ж позиція висловлена колегією суддів при постановленні ухвали Верховного суду по справі № 636/620/18 від 13.12.2018р, в якій говориться про те, що боржник діє не добросовісно в рамках виконавчого провадження, а саме: будучи обізнаним зі своїми борговими зобов`язаннями, присудженими за рішенням суду, і про наявність примусового виконавчого провадження, що вимагає від нього добросовісної процесуальної поведінки, цікавитися у розумні строки перебігом виконавчого провадження та отримувати кореспонденцію, яка надходить на його адресу тим самим він тривалий час фактично ухиляється від виконання рішення суду.

З метою реалізації функції Держави щодо забезпечення виконання судових рішень (ст. 129-1 Конституції України), а також належної реалізації повноважень та обов`язків, покладених на приватного виконавця Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та Законом України «Про виконавче провадження» при виконанні судових рішень, приймаючи до уваги дії (бездіяльність) боржника, що ускладнюють виконання рішення, виконавець вважає, що є необхідність у зверненні стягнення на майно боржника, яке перебуває в інших осіб. Необхідність обумовлена тим, що на сьогоднішній день виконавцем здійснені усі можливі та необхідні дії, спрямовані на виконання судового рішення, проте виконання рішення унеможливлюється внаслідок ігнорування боржником законних вимог приватного виконавця та вчинення дій (бездіяльності), які спрямовані на ухилення від виконання рішення.

Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян на підставі актового запису про шлюб за реєстраційним номером 815 від 27 квітня 1985 року боржник з 1985 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за дружиною боржника під час шлюбу зареєстровано житловий будинок з господарськими будівлями, загальною площею 54,1 кв.м., житловою площею 28,06 кв.м, та земельну ділянку площею 0,215 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель і споруд, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності зареєстровано в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки за реєстраційним номером 6636 від 27.11.2008р., при цьому боржником була надано заяву про згоду на придбання об`єкту нерухомого майна та земельної ділянки за спільні кошти (що підтверджується заявою за № б/н від 27.11.2008р. , яка адресована приватному нотаріусу Полтавського районного нотаріального округу Москівець Володимиру Андрійовичу, який посвідчував договір купівлі-продажу).

Таким чином оскільки ОСОБА_1 перебуває в зареєстрованому шлюбі, то він разом зі своєю дружиною під час шлюбу володіє на праві спільної сумісної власності майном.

У відповідності до ч. 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у ЗУ «Про виконавче провадження» органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012); відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 ст. 6 Конвенції права (рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Також, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (пункт 43 рішення у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч. 1 ст. 368 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Враховуючи наведені вище обставини та положення закону, враховуючи те, що боржник не надав суду доказів відсутності заборгованості за наказом №2-24/494-2009 від 28.04.2009 виданого Господарським судом Автономної Республіки Крим, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення подання приватного виконавця про визначення 1/2 частки в праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями, загальною площею 54,1 кв.м. ,житловою площею 28,06 кв.м. та 1/2 частку в праві власності на земельну ділянку площею 0,215 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель і споруд, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ., за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 .

Керуючись ст.ст. 2, 18, 234, 235, 335, Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву приватного виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами задовольнити частково.

Закрити провадження в частині визнання житлового будинку з господарськими будівлями та земельну ділянку, які зареєстровані на праві приватної власності за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 - спільною сумісною власністю подружжя.

Визначити 1/2 частку в праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями, загальною площею 54,1 кв.м., житловою площею 28,06 кв.м. та 1/2 частку в праві власності на земельну ділянку площею 0,215 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель і споруд, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ., за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня складення господарським судом її повного тексту (п. 17.5 Перехідних положень до Господарського процесуального кодексу України).

Ухвалу складено та підписано 28.05.2019.

Суддя Т.Д. Лилак