ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2019 року м.Дніпро Справа № 904/4568/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Дарміна М.О., Березкіної О.В.

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

представники сторін:

від позивача: Скупінський О.В., договір б/н від 11.05.2018 р., адвокат;

представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2019, ухвалене суддею Петровою В.І., повний текст якого складений 07.03.2019, у справі №904/4568/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Астра-Трейдінг", м. Дніпро

до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат", м. Кам`янське Дніпропетровської області

про стягнення 17 907 287,35 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Астра-Трейдінг" (далі Позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просило стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" (далі Відповідач) 17 907 287,35 грн, з яких: попередня оплата у розмірі 13 135 250,74 грн., збитки у розмірі 4 772 036,61 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на порушення відповідачем зобов`язань за договором поставки № 1-Д/2014 від 30.05.2014, а саме не вчинення дій з поставки передплаченого позивачем товару, що в свою чергу, стало підставою невиконання позивачем взятих на себе зобов`язань за договором № 28 від 01.03.2017, укладеним з ТОВ "Дніпрометалсервіс", з поставки цього ж товару, внаслідок чого позивач був змушений сплатити штрафні санкції у розмірі 4 772 036,61 грн, які є реальними збитками.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2019 у справі №904/4568/18 позов задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Астра-Трейдінг" суму попередньої оплати у розмірі 13 135 250,74 грн, збитки у розмірі 4 772 036,61 грн, витрати зі сплати судового збору у розмірі 268 609,31 грн. та витрати, пов`язані з проведенням експертизи у розмірі 41 250,00 грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат", в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, недоведеність обставин справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, просить рішення суду від 25.02.2019 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що суд визнав встановленою обставину сплати позивачем попередньої оплати в сумі 13 135 250,74 грн за специфікацією № 41, та, відповідно, не поставку відповідачем товару на вказану суму, втім, у період обумовлений специфікацією (з 20.03.2017 р. до 23.03.2017) позивачем здійснена передплата лише в розмірі 9 321 087, 82 грн з ПДВ, тобто не 100%, наслідком чого і стала не поставка товару, в свою чергу, при виконанні сторонами Договору в попередніх періодах, тобто до укладення специфікації № 41 від 20.03.2017, Позивач не заявляв про відмову від поставки товару, недопоставленого у минулих періодах, та про повернення йому залишку попередньої оплати чи зарахування цього залишку в оплату майбутніх періодів. Таким чином, обов`язок постачальника щодо здійснення поставки товару в обсягах, обумовлених специфікаціями, у попередніх періодах, тобто до укладення специфікації № 41 від 20.03.2017, не було припинено чи змінено.

При встановленні факту здійснення попередньої оплати у 100% розмірі суд спирався на висновок експерта № 215/26 від 03.01.2019, який здійснював дослідження виконання зобов`язань за договором поставки № 1-Д/2014 від 30.05.2014 у розрізі специфікацій. Скаржник зауважує, що з аналізу виконання зобов`язання за специфікацією № 41 від 20.03.2017, судовий експерт Кузнецова ОСОБА_1 . обмежилась викладенням умов цієї специфікації та вказала про відсутність первинних документів, що підтверджують поставку товару за цією специфікації, втім, факт перерахування ТОВ "Астра-Трейдінг" 100% попередньої оплати у період з 20.03.2017 по 23.03.2017 задля отримання металопродукції за специфікацією № 41 від 20.03.2017 експертом не встановлено. До того ж, апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на ту обставину, що висновок не може бути належним доказом у справі, виходячи з порушень норм чинного законодавства при здійсненні судової економічної експертизи та безпідставності й необґрунтованості висновків експерта, про що Відповідачем зазначалось також у запереченнях проти Висновку судової економічної експертизи. Зокрема, відповідно до п.1.8 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, що затверджена Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5, в даному випадку, судовий експерт міг проводити не судову експертизу, а експертне дослідження; судово-економічна експертиза проведена з порушенням принципу проведення експертизи в експертній установі за зоною регіонального обслуговування; судовий експерт ОСОБА_2 як працівник недержавної експертної установи не керувалась при здійсненні судово-експертної діяльності Інструкцією про особливості здійснення судово-експертної діяльності атестованими судовими експертами, що не працюють у державних спеціалізованих експертних установах, яка затверджена Наказом Міністерства юстиції України 12.12.2011 № 3505/5 та зареєстрована в Міністерстві юстиції 12.12.2011 за № 1431/20169; судовий експерт ОСОБА_2 не відмовилась від проведення дослідження питань, які не потребували застосування спеціальних знань, і, відповідно, не потребували експертного дослідження.

При цьому, враховуючи, що експерт не відмовилась від проведення експертизи за питаннями, які не потребували спеціальних знань, тим самим завищив вартість проведених робіт, які оплачені позивачем, та, на думку скаржника, не пов`язані з розглядом справи, наслідком чого стало безпідставне стягнення цих судових витрат з відповідача.

Щодо нормативно-правового обґрунтування позовних вимог скаржник стверджує, що стягнення з нього попередньої оплати на підставі частини 2 статті 693 ЦК України є безпідставним, оскільки передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати виникає лише за наступної умови: якщо продавець отримав суму попередньої оплати, але не передав товар покупцеві; в даному випадку, Покупець (Позивач по справі) не сплатив 100% попередньої оплати задля отримання товару, поставка якого передбачалась специфікацією №41 до договору № 1-Д/2014 від 30.05.2014, що виключає обов`язок Продавця (Відповідач по справі) щодо здійснення поставки.

Також скаржник заперечує задоволення вимоги про стягнення збитків, оскільки повного складу цивільного правопорушення позивачем не доведено, оскільки у відповідача не виник обов`язок з поставки товару через здійснену позивачем часткову попередню оплату товару, в межах суми 9 321 087, 82 грн з ПДВ, та відсутність відмови від здійснення поставки товару, який було недопоставлено в минулих періодах, тобто до укладення специфікації № 41.

Вказує, що позивач мав усвідомлював, що здійснює задоволення претензійних вимог на користь ТОВ "Дніпрометалсервіс" у той час, коли: сплив строк позовної давності для пред`явлення позову про стягнення штрафу, а також сплив строк позовної давності для пред`явлення позову про стягнення пені, нарахованої у періоді з 01.08.2017 по 11.09.2017. Відповідач звертав увагу також і на те, що Позивач не здійснив жодної спроби, спрямованої на зменшення розміру нарахованих йому штрафних санкцій, та, відповідно, не вжив заходів щодо втрати належного йому майна у вигляді грошових коштів. На думку відповідача, позивач мав усвідомлювати всі ризики, пов`язані зі здійсненням ним посередницької діяльності на ринку металопродукції.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Астра-Трейдінг", м. Дніпро у відзиві на апеляційну скаргу проти задоволення апеляційної скарги заперечує, зазначає, що позивач безпідставно розцінює специфікацію, як угоду, та безпідставно ототожнює поняття "строк" та "термін". Зокрема, у специфікації № 41 визначений термін оплати до 23.03.2017, а не строк оплати; крім того, з урахуванням положень ст.11 ЦК України, ст.174 ГК України зобов`язання виникають з договорів, таким чином, специфікація № 41 від 20.03.2017 є невід`ємною частиною договору поставки № 1-Д/2014 від 30.05.2014 та не може розглядатись окремо від даного договору. З огляду на викладене, доводи скаржника про те, що оплата мала бути здійснена з моменту підписання специфікації № 41 є такими, що не відповідають умовам договору. За умовами п.1.1 договору постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити на умовах, викладених у договорі, товар, асортимент, кількість та ціна якого вказані у протоколах узгодження цін та/або специфікаціях, оформлених у вигляді додатків до договору, які є його невід`ємною частиною. Законом, а саме ч.2 ст.256 ГК України, регламентовано, що специфікацією визначається виключно: загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами. Сторонами у п.6.1 договору № 1-Д/2014 від 30.05.2014 узгоджено, що розрахунки за договором здійснюються в безготівковій формі у національній валюті України шляхом 100% попередньої оплати на розрахунковий рахунок постачальника. Специфікація № 41 від 20.03.2017 до Договору поставки № 1-Д/2014 від 30.05.2014 лише конкретизувала номенклатуру, кількість та вартість предмету Договору поставки. Тобто, як у Господарському кодексі України так і у договорі поставки № 1-Д/2014 від 30.05.2014 зазначено, що специфікаціями визначається виключно асортимент, кількість та ціна товару, а оплата товару здійснюється на підставі договору, а не специфікацій. З огляду на той факт, що станом на 23.03.2017 у ТОВ "Астра-Трейдінг" була 100% попередня оплата за договором поставки № 1-Д/2014 від 30.05.2014 на суму 13 135 250,74 грн., що зазначена у специфікації № 41 від 20.03.2017, а Відповідач у строк поставку не здійснив, Позивач скористався наданим йому правом ст.693 ЦК України та правомірно звернувся до суду про стягнення суми попередньої оплати.

Щодо доводів скаржника про судову експертизу, то позивач зазначає, що відповідно до п.1.8 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 підставою для проведення експертизи у цивільному, господарському та адміністративному судочинствах є ухвала суду про призначення експертизи або договір з експертом чи експертною установою, укладений на замовлення учасника справи, а, отже, твердження апелянта що при відсутності у позивача статусу потерпілого чи сторони захисту кримінального провадження, експерт мав провести експертне дослідження, а не судову експертизу, - є абсурдним.

Вказує, що твердження апелянта, що судова експертиза проведена з порушенням принципу проведення експертизи в експертній установі за зоною регіонального обслуговування не відповідає приписам п.1.6 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5, є таким, що не відповідає законодавству, оскільки зазначений пункт Інструкції визначає зони регіонального обслуговування експертних установ, а не експертів.

Звертає увагу, що апелянтом не зазначено порушення експертом Інструкції про особливості здійснення судово-експертної діяльності атестованими судовими експертами, що не працюють у державних спеціалізованих експертних установах, яка затверджена Наказом Міністерства юстиції України 12.12.2011 № 3505/5. Крім того, апелянт зазначає, що протиправно експерт не відмовилась від проведення дослідження питань, які не потребували застосування спеціальних знань при цьому чи потребували, поставлені на вирішення експерта питання, чи ні не може визначити сам апелянт. Отже, твердження апелянта, що висновок експерта є неналежним доказом, не підтверджується спеціальними нормами права.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 05.04.2019 (суддя Іванов О.Г.) апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2019 у справі №904/4568/18 залишено без руху. Апелянту наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги відповідно до ст. 258 Господарського процесуального кодексу України: сплати судового збору за подання апеляційної скарги у встановленому порядку та розмірі (402 913,96 грн).

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.04.2019 (колегія суддів: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Дармін М.О., Березкіна О.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2019 року у справі № 904/4568/18; розгляд справи призначено на 20.05.2019 року; сторонам встановлений строк (15 днів з моменту отримання ухвали суду) для подання відзиву, заяв, клопотань.

20.05.2019 до Центрального апеляційного господарського суду надійшло клопотання скаржника про відкладення розгляду справи на іншу дату через можливе примирення сторін, оскільки 17.05.2019 відповідачем направлено проект мирової угоди позивачу у цій справі, який до судового засідання не буде отриманий адресатом, більш того, інтереси підприємства представляє незначна кількість адвокатів, які 20.05.2019 будуть задіяні в інших справах.

Розглянувши вказане клопотання в судовому засіданні 20.05.2019, колегія суддів вважає його таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

По-перше, проти задоволення клопотання заперечив позивач у справі, вказавши, що такими діями відповідач намагається затягнути розгляд справи, при цьому, умови мирової угоди для підприємства позивача за наданим проектом мирової угоди є неприйнятними.

По-друге, за приписами ч.11 ст.270 ГПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

В даному випадку обидві сторони належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення ухвал суду апеляційної інстанції; явка сторони в судове засідання є обов`язком учасника провадження у справі тільки в разі визнання такої явки обов`язковою в ухвалі суду про виклик сторони в даному випадку явка обов`язковою судом не визнавалась, а свої міркування з приводу спірних відносин відповідач виклав у заявах по суті справи (відзиві, запереченнях, апеляційній скарзі); при цьому, в якості доказу участі представників в інших судових засідання відповідачем подані три ухвали про призначення (відкладення) справ в інших судах, дві із яких датовані також 22.04.2019, як і ухвала про відкриття апеляційного провадження у цій справі, а третя ухвала Господарського суду Луганської області по справі № 913/210/19 датована 23.04.2019, тобто пізнішою датою; тобто, підстави неявки представника відповідача є суто суб`єктивними, оскільки останній на свій власний розсуд визначив в які із судових засідань, призначених на 20.05.2019, з"являться його представники.

В судовому засіданні 20.05.2019 року Центральним апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Заслухавши доповідь головуючого судді та пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

30.05.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Астра-Трейдінг" (покупець за договором, позивач у справі) та Публічним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний комбінат" (постачальник за договором, відповідач у справі) укладено договір поставки № 1-Д/2014, відповідно до предмета якого постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити на умовах, викладених у договорі, товар, сортамент, кількість та ціна якого вказані у протоколах узгодження цін та/або специфікаціях, оформлених у вигляді додатків до договору, в подальшому "Додатки", які є невід`ємною його частиною (п.1.1 договору (а.с.7-10, т.1)).

Кількість товару узгоджується в додатках до договору (п.2.1. договору).

Згідно п.3.1. договору ціна товару за одиницю та за позиціями вказується у додатках до договору. Ціна товару приймається на базисних умовах, викладених у додатках.

Загальна вартість договору складає суму, визначену на підставі даних додатків до договору. Загальна сума договору може бути змінена за згодою сторін у зв`язку зі зміною рівня цін або обсягів поставки (п.3.2. договору).

Умови, строки поставки товару та, у випадку необхідності, перелік вантажовідправників, вантажоотримувачів та виробників вказуються у додатках до договору (п.4.1. договору).

Відповідно до п.4.3. договору датою поставки та переходу права власності на товар вважається дата календарного штемпеля станції відправника, вказана у залізничній накладній (квитанції), або дата іншого товаротранспортного документа.

Згідно п.6.1. договору розрахунки за договором здійснюються в безготівковій формі у національній валюті України, шляхом 100% попередньої оплати на поточний рахунок постачальника.

У випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язань, передбачених договором, винна сторона відшкодовує добросовісній стороні спричинені в зв`язку з цим збитки у відповідності до діючого законодавства України, якщо інше не передбачено даним договором (п.7.1. договору).

Відповідно до п.10.1. договору, в редакції додаткової угоди №3 від 28.10.2016, договір вступає в силу з дати його підписання обома сторонами та діє до 31.12.2017.

Під час дії договору, за період з 30.05.2014 по 20.03.2017 між сторонами укладено специфікації до договору на загальну суму 95 008 687,54грн., а саме: № 1, №2, №3, №4, №5, №6, №7, №8, №9, №10, №11, № 12, №13, №14, №15, №16, №17, №18, №19, №20, №21, №22, №23, №24, №25, №26, №27, №28, №29, №30, №31, №32, №33, №34, №35, №36, №37, №38, №39, №40, №41.

На виконання умов договору позивачем було перераховано відповідачу грошові кошти у розмірі 84 546 231,52грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи звітами про дебетові та кредитові операції по рахунку позивача.

Відповідач поставив позивачу товар частково, на загальну суму 71 410 022,88грн., що також підтверджується висновком експерта №215-26 від 03.01.2019 (а.с.19-40, т.2).

Як вбачається зі специфікації №41, у ній сторони узгодили найменування, кількість та вартість продукції, що підлягала постачанню позивачу, на суму 13 135 250,74грн.

Відповідно до п.9 та п.10 специфікації №41 сторонами було узгоджено умови оплати: 100% передплата до 23.03.2017 включно; строк поставки: березень квітень 2017 року.

Згідно з матеріалами справи, товар на суму 13 135 250,74 грн., поставка якого була узгоджена згідно специфікації №41 від 20.03.2017, відповідач не поставив позивачу у встановлений строк (березень квітень 2017).

Також 01.03.2017 між ТОВ "Астра-Трейдінг" (продавець за договором, позивач) та ТОВ "Дніпрометалсервіс" (покупець) укладено договір №28, відповідно до умов якого продавець зобов`язується поставити і передати товар у власність покупця, а покупець оплатити та прийняти продукцію на умовах, визначених у договорі.

Згідно п.1.2. договору найменування, асортимент, кількість і ціна товару вказуються в підписаних сторонами специфікаціях, які є невід`ємними частинами договору.

Відповідно до п.3.1. договору покупець зобов`язується оплатити товар продавцю на умовах 100% оплати протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту поставки товару.

За п.4.2. договору продавець зобов`язується доставити товар на склад покупця згідно з накладними за свій рахунок.

Відповідно до п.5.1. договору у разі прострочення поставки товару або недопоставки товару продавець оплачує покупцеві пеню в розмірі 0,15% від суми непоставленого або недопоставленого товару за кожний день прострочення.

Пунктом 5.2. договору визначено, що за прострочення поставки товару більше 30 днів постачальник додатково сплачує штраф в розмірі 7 відсотків вартості несвоєчасно поставленого товару.

Згідно специфікації №1 до договору №28 від 01.03.2017р. позивач зобов`язався поставити ТОВ "Дніпрометалсервіс" товар на загальну суму 13 792 013,28 грн.

Зазначений товар є аналогічним зі специфікацією № 41 від 20.03.2017 до договору поставки №1-Д/2014 від 30.05.2014, тобто такий товар, який позивачу повинен був поставити відповідач, в подальшому позивач повинен був поставити на користь ТОВ "Дніпрометалсервіс".

Оскільки позивачем було порушено зобов`язання щодо поставки товару у кількості, в асортименті та у строк, встановлений у специфікації №1 до договору №28 від 01.03.2017, ТОВ "Дніпрометалсервіс" звернулось до позивача з претензією, в якій вимагало сплатити пеню за період з 01.08.2017 по 31.01.2018 у розмірі 3 806 595,68грн. та штраф у розмірі 965440,93 грн.

У зв`язку з порушенням строків поставки товару позивач сплатив на користь ТОВ "Дніпрометалсервіс" штрафні санкції, передбачені договором, на суму 4 772 036,61 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи звітами про дебетові та кредитові операції по рахунку позивача.

Отже у зв`язку з невиконанням відповідачем поставки товару позивачу відповідно до умов договору поставки №1-Д/2014 від 30.05.2014, позивачем було порушено умови договору №28 від 01.03.2017 перед ТОВ "Дніпрометалсервіс".

25.09.2018 позивач надіслав відповідачу претензію-вимогу, в якій просив поставити товар згідно специфікації №41 від 20.03.2017 або повернути сплачену попередню оплату, а також відшкодувати збитки у сумі 4 722 036,61 грн. Дану претензію відповідач отримав 28.09.2018 (а.с.182-185, т.1), однак товар не поставив, попередню оплату у строк до 05.10.2018 включно (ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України) позивачу не повернув.

Згідно матеріалів справи, у тому числі це встановлено висновком експерта №215/26 від 03.01.2019, первинними документами бухгалтерського обліку та обліковими регістрами не підтверджується поставка товарів за специфікацією №41 від 20.03.2017 за договором поставки № 1-Д/2014 від 30.05.2014 у строки, обумовлені в п.10 специфікації: березень-квітень 2017 року на загальну суму 13 135 250,74 грн. В той же час, первинними документами бухгалтерського обліку та обліковими регістрами підтверджується документально проведення позивачем 100% попередньої оплати в сумі 13 135 250,74 грн. за специфікацією №41 від 20.03.2017 за договором поставки № 1-Д/2014 від 30.05.2014 станом на 23.03.2017.

З огляду на викладене, не поставка відповідачем позивачу товару на суму 13 135 250,74 грн та не повернення вказаної суми, а також не сплата збитків у сумі 4 772 260,61 грн і стали підставою звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив із того, що матеріалами справи підтверджена наявність передплати за товар станом на 23.03.2017 у сумі 13 135 250,74 грн, в свою чергу, відповідачем товар на вказану суму позивачу у строки, визначені специфікацією № 41, не поставлений, передбач плата на вимогу позивача не повернута, що є підставою для стягнення попередньої оплати в примусовому порядку; також, враховуючи доведення матеріалами справи складу цивільного правопорушення відповідачем, задоволені позовні вимоги про стягнення 4 772 036,61 грн збитків, сплачених позивачем ТОВ "Дніпрометалсервіс", як штрафні санкції (реальні збитки).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Правовідносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору поставки є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Аналогічні приписи містяться у статті 265 Господарського кодексу України відповідно до якої за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі договору поставки товару, є господарськими зобов`язаннями, а згідно з приписами статей 193 ГК України, 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.2 ст.693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріалами справи встановлено, що протягом дії договору поставки № 1-Д/2014, укладеного між позивачем та відповідачем, з 30.05.2014 по 20.03.2017, між сторонами було підписано 41 специфікацію, при цьому спірною в даному випадку є саме специфікація № 41 від 20.03.2017 на загальну суму 13 135 250,74 грн (а.с.12, т.1).

Відповідно до п.9 та п.10 специфікації №41 сторонами було узгоджено умови оплати: 100% передплата до 23.03.2017 включно; строк поставки: березень квітень 2017 року.

Місцевим господарським судом встановлено, що поставка продукції за всіма вище вказаними специфікаціями відбувалась за умовами договору (п.6.1 договору) за 100% передплатою, таким чином, за весь період дії договору між сторонами підписано специфікацій та здійснено позивачем передплату на 84 546 231,52 грн.

Стосовно спірної накладної в період з 20.03.2017 по 23.03.2017 позивачем здійснено доплату 9 321 087,82 грн до решти наявної передплати за договором в сумі 3 815 120,82 грн, яка утворилась за попередні періоди (а.с.221, т.1). Таким чином, на 24.03.2017 позивачем передплачено позивачу за продукцію 13 136 208,64 грн.

Відповідачем свої зобов`язання виконані неналежним чином та здійснено поставок продукції в межах договору лише на суму 71 410 022,88 грн. Зокрема, за спірною специфікацією № 41 поставка не здійснена, повернення суми передплати за якою (13 135 250,74 грн) і є причиною спору.

Вказане також підтверджено висновком експерта №215/26 від 03.01.2019 за результатами проведення економічної експертизи, здійсненою на замовлення позивача, в розрізі всіх специфікацій та оплат за цим договором.

Оскільки поставка продукції в обумовлений період (березень-квітень 2017 року) не відбулась, на 23.03.2017 року позивачем здійснено передплату грошових коштів за договором на загальну суму 13 136 208,64 грн, на вимогу позивача претензія відповідачем про здійснення поставки продукції за специфікацією № 41 або повернення попередньої оплати не задоволена, то позовні вимоги в частині повернення попередньої оплати в сумі 13 135 250,74 грн є законними та обґрунтованими, підставно задоволені судом першої інстанції.

При цьому доводи скаржника, викладені як у відзиві (запереченнях) на позов, так і у апеляційній скарзі, що позивачем не здійснено саме у період з 20.03.2017 по 23.03.2017 попередньої оплати на суму специфікації, а наявність передплати за минулі періоди сторонами не переносились в зарахування за специфікацією № 41 не приймаються колегією суддів, з огляду на наступне.

Як слушно зауважив позивач, відповідач помилково розглядає спірну специфікацію як угоду, втім, за нормами діючого законодавства специфікація лише визначає (конкретизує) асортимент, кількість та ціну продукції та є невід"ємною частиною договору, втім, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, умови оплати продукції в якому сторонами передбачено у п.6.1, як 100% передплату.

Згідно з ч.5 ст.51 Закону України "Про банки та банківську діяльність", платіжні інструменти (платіжні доручення, платіжні вимоги, вимоги-доручення) мають бути оформлені належним чином і містити інформацію про їх емітента, платіжну систему, в якій вони використовуються, правові підстави здійснення розрахункової операції і, як правило, держателя платіжного інструмента та отримувача коштів, дату валютування, а також іншу інформацію, необхідну для здійснення банком розрахункової операції, що цілком відповідають інструкціям власника рахунку або іншого передбаченого законодавством ініціатора розрахункової операції.

За приписами п.3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22 (в редакції постанови правління НБУ від 30.03.2012 № 122) реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів одержувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України.

Кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. Умова щодо кількості товару може бути погоджена шляхом встановлення у договорі купівлі-продажу порядку визначення цієї кількості (ст. 699 ЦК України).

Якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми (ч.1 ст. 670 ЦК України).

Згідно з матеріалами справи та не заперечується позивачем, поставка продукції здійснена по договору за всіма специфікаціями, окрім специфікації за № 41 від 20.03.2017; до того ж, в матеріалах справи відсутні докази та відповідачем такі докази не надавались, що існує заборгованість з поставки продукції за попередніми специфікаціями, отже, відсутні підстави вважати договір невиконаним в іншій частині, ніж за специфікацією № 41; при цьому у призначенні платежу за всіма звітами про дебетові та кредитні операції по рахунку позивача, передплати здійснені з посиланням на договір № 1-Д/2014 від 30.05.2014, без будь-яких уточнень, а заборгованості позивач перед відповідачем не мав взагалі, у позивача відсутні невиконані зобов`язання з попередньої оплати за іншими специфікаціями, тому, як позивач, так і суд, правомірно визнали наявну за договором передплату вчиненою на виконання умов специфікації № 41 від 20.03.2017. Також слід зазначити, що дотримання будь-яких окремих умов стосовно перенесення передплати за минулі періоди договір №1-Д/2014 від сторін не вимагає, єдиною умовою поставки є наявність 100% передплати за товар, яка і була наявна станом на 23.03.2017 в сумі 13 136 208,64 грн.

Позовні вимоги про стягнення збитків у розмірі 4 772036,61 грн. також обґрунтовано задоволені судом першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п.1 ч.2 ст.22 ЦК України).

Згідно ст.224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст.225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Судами встановлено, що у зв`язку з невиконанням відповідачем поставки товару позивачу відповідно до умов договору поставки №1-Д/2014 від 30.05.2014 позивачем, у свою чергу, було порушено умови договору поставки №28 від 01.03.2017 перед ТОВ "Дніпрометалсервіс", наслідком чого стала сплата позивачем на користь ТОВ "Дніпрометалсервіс" штрафних санкцій на суму 4 772 036,61 грн. (реальні збитки позивача). При цьому, позивачем доведена протиправна поведінка відповідача, яка виразилась у не поставці товару, наявність реальних збитків та їх розмір, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками. В свою чергу, відсутність вини у своїх діях відповідачем не доведено, таким чином, судом першої інстанції обґрунтовано зроблено висновок про правомірність позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача збитків у розмірі 4 772 036,61 грн.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність позивачем повного складу цивільного правопорушення, оскільки у відповідача не виник обов`язок з поставки товару через здійснену позивачем часткову попередню оплату товару, в межах суми 9 321 087, 82 грн з ПДВ, та відсутність відмови від здійснення поставки товару, який було недопоставлено в минулих періодах, тобто до укладення специфікації № 41, не приймаються судом, в силу вищенаведеного.

Щодо доводів скарги про те, що позивач не здійснив жодної спроби, спрямованої на зменшення розміру нарахованих йому штрафних санкцій, та, відповідно, не вжив заходів щодо втрати належного йому майна у вигляді грошових коштів, то слід зазначити, що позивач керувався принципами обов`язковості договору, передбаченого ст.629 ЦК України, отже, жодним чином не міг вплинути на обов`язковий до компенсації розмір збитків, передбачений договором № 28 від 01.03.2017, укладений з ТОВ "Дніпрометалсервіс".

Стосовно доводів скарги про неналежність як доказу висновку експерта, слід зазначити наступне.

Згідно зі ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.74 ГПК України).

Відповідно до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.79 ГПК України).

Як підставу не взяття до уваги висновку експерта відповідач зазначив, що з аналізу виконання зобов`язання за специфікацією № 41 від 20.03.2017, судовий експерт ОСОБА_2 обмежилась викладенням умов цієї специфікації та вказала про відсутність первинних документів, що підтверджують поставку товару за цією специфікації, втім, факт перерахування ТОВ "Астра-Трейдінг" 100% попередньої оплати у період з 20.03.2017 по 23.03.2017 задля отримання металопродукції за специфікацією № 41 від 20.03.2017 експертом не встановлено. Вказані висновки не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки експертом встановлена наявність передплати в цілому за договором поставки, з моменту його укладення, на обумовлену суму та відсутність відповідної поставки, що досліджено судом та з цього питання здійснений висновок.

Крім того, за доводами скаржника експертизу не слід брати до уваги у зв"язку з порушеннями норм процесуального права, зокрема, відповідно до п.1.8 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, що затверджена Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5, в даному випадку, судовий експерт міг проводити не судову експертизу, а експертне дослідження; судово-економічна експертиза проведена з порушенням принципу проведення експертизи в експертній установі за зоною регіонального обслуговування; судовий експерт ОСОБА_2 як працівник недержавної експертної установи не керувалась при здійсненні судово-експертної діяльності Інструкцією про особливості здійснення судово-експертної діяльності атестованими судовими експертами, що не працюють у державних спеціалізованих експертних установах, яка затверджена Наказом Міністерства юстиції України 12.12.2011 № 3505/5 та зареєстрована в Міністерстві юстиції 12.12.2011 за № 1431/20169; судовий експерт ОСОБА_2 не відмовилась від проведення дослідження питань, які не потребували застосування спеціальних знань, і, відповідно, не потребували експертного дослідження.

Згідно з п.1.8 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, що затверджена Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 (далі Інструкція № 53/5), підставою для проведення експертизи у кримінальному провадженні та у справах про адміністративні правопорушення відповідно до чинного законодавства є процесуальний документ про призначення експертизи, складений уповноваженою на те особою (органом). Підставою для проведення експертизи у цивільному, господарському та адміністративному судочинствах є ухвала суду про призначення експертизи або договір з експертом чи експертною установою, укладений на замовлення учасника справи. Підставою для проведення експертного дослідження є договір з експертом чи експертною установою, укладений за письмовою заявою (листом) замовника (юридичної або фізичної особи), з обов`язковим зазначенням його реквізитів, з переліком питань, які підлягають розв`язанню, а також об`єктів, що надаються.

З огляду на викладене, доводи скарги, що в даному випадку мало проводитись експертне дослідження є неспроможними.

Відповідно до п.1.12 Інструкції № 53/5 експерти, які не є працівниками державних спеціалізованих установ та на професійній основі здійснюють судово-експертну діяльність, забезпечують проведення експертиз та досліджень відповідно до вимог Інструкції про особливості здійснення судово-експертної діяльності атестованими судовими експертами, що не працюють у державних спеціалізованих експертних установах, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 12 грудня 2011 року № 3505/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 12 грудня 2011 року за № 1431/20169 (далі Інструкція № 3505/5).

Основними з особливих умов і правил здійснення судово-експертної діяльності за Інструкцією № 3505/5 є:

- обов`язковою умовою здійснення судово-експертної діяльності судовими експертами, що не працюють у державних спеціалізованих установах, є наявність свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта, виданого Міністерством юстиції України на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України, яким надається право на проведення конкретних видів експертиз (пункт 1);

- судовий експерт при виконанні процесуальних дій повинен мати при собі і пред`являти на вимогу відповідних посадових осіб свідоцтво про присвоєння йому кваліфікації судового експерта (пункт 2);

- у письмових висновках експерта, крім даних, передбачених чинним законодавством, обов`язково зазначаються номер, дата видачі і строк дії свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта (пункт 3);

- судовий експерт здійснює судово-експертну діяльність тільки з тих видів судових експертиз і експертних спеціальностей, які зазначені у свідоцтві про присвоєння кваліфікації судового експерта (пункт 4);

- у разі закінчення терміну дії свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта експерт втрачає право на проведення судових експертиз до підтвердження ним кваліфікації судового експерта (пункт 5);

- залежно від характеру звернення за результатами його виконання відповідно до вимог процесуального законодавства України та Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03 листопада 1998 року за № 705/3145 (із змінами), складаються такі підсумкові документи: «Висновок експерта», «Висновок експертного дослідження», «Повідомлення про неможливість надання висновку», які виготовляються у двох примірниках, один з яких залишається у судового експерта.

Враховуючи наведене та наявність посилання у висновку експерта № 215/26 на дані про свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, виданого Міністерством юстиції України на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України, яким надано право ОСОБА_2 на проведення економічних експертиз, яке є безстроковим (засвідчена копія свідоцтва № 1439 та картки атестованого судового експерта наявні у матеріалах справи а.с.43, 44, т.2), а відсутність посилання у висновку на Інструкцію № 3505/5 не є тією підставою з якою пов`язана нечинність висновку, то вказані вище доводи скаржника на недопустимість висновку експерта не приймаються.

Доводи про проведення експертизи не за зоною регіонального обслуговування не приймаються колегією суддів в силу наступного.

Згідно з п.1.6 Інструкції № 53/5 експертизи та дослідження проводяться експертними установами за зонами регіонального обслуговування згідно з Переліком регіональних зон обслуговування науково-дослідними установами судових експертиз Міністерства юстиції України, наведеним у додатку 1 до цієї Інструкції. За наявності обставин, що зумовлюють неможливість або недоцільність проведення експертизи в експертній установі за зоною регіонального обслуговування, орган (особа), який (яка) призначає експертизу (залучає експерта), зазначивши відповідні мотиви, доручає її виконання експертам іншої експертної установи.

Отже, за зонами регіонального обслуговування передбачене проведення експертиз лише для експертних установ.

За приписами п.1.7. Інструкції № 53/5 експертизи та дослідження, що проводяться атестованими судовими експертами, які не є працівниками державних спеціалізованих установ, здійснюються з урахуванням обмежень, передбачених статтею 7 Закону України "Про судову експертизу".

Статтею 7 Закону України "Про судову експертизу" передбачено що судово-експертну діяльність у кримінальному провадженні здійснюють державні спеціалізовані установи, а в інших випадках - також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.

До державних спеціалізованих установ належать:

науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України;

науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України;

експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України.

Виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз.

Таким чином, на експертів, які не є працівниками державних спеціалізованих установ розповсюджуються лише обмеження, передбачені ст..7 Закону, а не встановлене обмеження за зонами регіонального обслуговування.

Колегія суддів погоджується з тим, що два з чотирьох запитань не потребували спеціальних знань, оскільки чітко визначені специфікацією № 41 від 20.03.2017, тобто мали очевидний характер відповіді, втім, експертиза взагалі, є одним з доказів у справі, а її висновок відповідає одному з джерел доказів, передбачених ст.73 ГПК України. При цьому виокремити вартість експертизи лише по двом питанням видається неможливим, а посилання скаржника, що вказані витрати не пов`язані з розглядом справи, наслідком чого стало безпідставне стягнення цих судових витрат з відповідача, не приймаються в силу положень п.1 ч.4, ч.5, ч.8 ст.129 ГПК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, прийняв законне та обґрунтоване рішення, тому у відповідності до ст. 276 ГПК України в задоволенні скарги слід відмовити, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282, 283, 287 ГПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат", м. Кам`янське Дніпропетровської області на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2019 року у справі №904/4568/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2019 року у справі № 904/4568/18 залишити без змін.

Судові витрати по справі Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат", м. Кам`янське Дніпропетровської області за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 29.05.2019.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя О.В. Березкіна

Суддя М.О. Дармін