ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/646/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Смірнової О.В.

при секретарі судового засідання Деньковичі А.Й.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом фізичної особи-підприємства Дрокіна Кирила Олександровича, м.Харків
до фізичної особи ОСОБА_2 , м. Харків
про стягнення коштів в сумі 52962,28 грн.
за участю представників:

позивача - Караченцева Ю.Л., ордер №088611 від 27.12.2018 року;

відповідача - Шугаєва Г.В., довіреність № 1170 від 23.03.2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, фізична особа - підприємець Дрокін Кирило Олександрович, звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача, фізичної особи ОСОБА_2 , на свою користь заборгованість, що утворилась станом на 07.03.2019 року, за договором безпроцентної фінансової допомоги на зворотній основі №1 від 11.05.2018 року у вигляді неповернутої частини позичених коштів в сумі 52962,28 грн. Також позивач просить суд покласти на відповідача витрати зі сплати судового збору в розмірі 1921,00 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.03.2019 року було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 04.04.2019 року на 11:00 год.

28.03.2019 року, зважаючи на звільнення з посади судді Тацій О.В., призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи, за результатами якого визначено іншу суддю у справі: Смірнову О.В.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02.04.2019 року прийнято справу № 922/646/19 до розгляду, призначено підготовче засідання на 22.04.2019 року на 10:45 год.

22.04.2019 року відповідач надав відзив (вх.№ 9865), в якому проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на відсутність доказів отримання відповідачем коштів в сумі 52962,28 грн. за договором безпроцентної фінансової допомоги на зворотній основі №1 від 11.05.2018 року.

В судовому засіданні 22.04.2019 року оголошено перерву до 06.05.2019 року до 11:00 год.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 06.05.2019 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 22.05.2019 року на 12:20 год.

20.05.2019 року позивач надав письмові пояснення (вх.№ 12252), які залишаються судом без розгляду у зв`язку з закінченням строку для їхнього подання, з урахуванням відсутності клопотання останнього про поновлення такого строку.

Представник позивача у судовому засіданні 22.05.2019 року підтримав позов, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 22.05.2019 року надав клопотання про витребування доказів та додаткові пояснення, які залишаються судом без розгляду у зв`язку з закінченням строку для їхнього подання, з урахуванням відсутності клопотання останнього про поновлення такого строку. Щодо суті позовних вимог, представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані ними докази, суд встановив наступне.

11.05.2018 року між фізичною особою-підприємцем Дрокіним Кирилом Олександровичем (позикодавець, позивач) та фізичною особою-підприємцем Троценко Вікторією Юріївною (позичальник, відповідач) укладено договір безпроцентної фінансової допомоги на зворотній основі № 1 (далі - Договір), відповідно до умов якого, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, позикодавець надає позичальнику поворотну фінансову допомогу (далі - Фінансова допомога), а саме передає у власність позичальнику грошові кошти в розмірі, визначеному в п. 2.1. даного Договору.

В п. 2.1. Договору зазначено, що за цим договором позикодавець для цілей пов`язаних з господарською діяльністю позичальника, надає позичальнику тимчасову фінансову допомогу у вигляді позики в сумі 52140 (п`ятдесят дві тисячі сто п`ятдесят) гривень еквівалентом 2000 (дві тисячі) доларів США, а позичальник зобов`язується повернути зазначену суму позики в строк до 30 червня 2019 року.

Умовами Договору (п. 1.2.) також передбачено повернення отриманих позичальником коштів в сумі не менше 12% (6300 грн. еквівалентом 240 доларів США) в місяць від суми отриманої позики. Позичальник погашає Фінансову допомогу позикодавцю за рахунок прибутку, отриманого від своєї господарської діяльності.

Позивач зазначає, що відповідач порушив порядок повернення позичених коштів, та станом на 01.01.2019 року, свого обов`язку зі сплати періодичних платежів за період з серпня 2018 року по грудень 2018 року не виконує.

У зв`язку з викладеним, позивач вирішив скористатись своїм правом, передбаченим ч. 2 ст. 1050 ЦК України, щодо дострокового повернення відповідачем частини позики, яка залишилася, тобто, суми в розмірі 2000 (дві тисячі) доларів США.

02.01.2019 року позивачем на адресу відповідача засобами поштового зв`язку була направлена письмова вимога (претензія) № 01/01-01/2019 від 01.01.2019 року про усунення порушення виконання зобов`язань з повернення боргу за договором №1 про надання поворотної фінансової допомоги від 11.05.2018 року, з викладом стислого змісту порушених зобов`язань і вимогою про виконання порушеного зобов`язання у 30-денний строк.

29.01.2019 року відповідач направив на адресу позивача відповідь на претензію, в якій зазначив про незгоду з вимогам у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Як встановлено судом, підприємницька діяльністю фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 була припинена 18.12.2018 року, що підтверджується відповідним записом, який міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Суд зазначає, що з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17.

Зважаючи на викладене, спір, який є предметом даної справи, підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки він пов`язаний з господарською діяльністю, що раніше здійснювалася ОСОБА_2 як фізичною особою-підприємцем.

Що стосується суті позовних вимог, суд зазначає наступне.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Позивач зазначає, що на виконання умов Договору передав відповідачу грошові кошти в сумі 2000 доларів США, в підтвердження чого надав копію протоколу допиту свідка у кримінальному провадженні від 27.12.2018 року.

Відповідач, в свою чергу, зазначає, що позивач кошти в сумі 2000 доларів США на виконання умов Договору не передавав, а копія протоколу допиту свідка у кримінальному провадженні від 27.12.2018 року свідчить лише про існування між сторонами договірних, партнерських відносин.

Суд наголошує, що згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 18 жовтня 2017 року у справі № 6-1662цс17.

Щодо наявності протоколу допиту свідка у кримінальному провадженні, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Отже, протокол допиту свідка є джерелом доказів, у розумінні статті 73 ГПК України, яке підлягає обов`язковій оцінці судом у сукупності, разом з іншими доказами, з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що під час допиту ОСОБА_2 , останній було роз`яснено її права та обов`язки, а також попереджено про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 384 КК України (Завідомо неправдиве показання) та ст. 385 КК України (Відмова свідка від давання показань).

Під час допиту ОСОБА_2 зазначила про отримання від позивача грошових коштів в сумі 2000 доларів США та про те, що жодних платежів в в рахунок погашення позики нею не здійснювалось.

Вказані обставини містяться в протоколі допиту свідка у кримінальному провадженні від 27.12.2018 року, який був підписаний відповідачем та містить його позначення про те, що викладене відповідає дійсності.

Крім того, суд також враховує умови Договору, а саме п. 3.1, в якому зазначено, що позивач має надати відповідачу Фінансову допомогу протягом 3 робочих днів з дати підписання сторонами даного Договору.

Відповідачем не надано, а матеріали справи не містять доказів неналежного виконання позивачем своїх обов`язків щодо передачі Фінансової допомоги відповідачу. Відсутні такі посилання і у відповіді відповідача на претензію позивача від 29.01.2019 року.

Враховуючи письмову форму спірного договору позики, беручи до уваги обставини зазначені відповідачем під час допиту у якості свідка у кримінальному провадженні, суд приходить до висновку про доведеність факту надання позивачем відповідачу грошових коштів в сумі 2000 доларів США на виконання Договору.

З умов Договору вбачається, що сторони встановили обов`язок позичальника повернути позичену суму коштів частинами (з розстроченням) та не пізніше 30 червня 2019 року, в порядку та строки відповідно до п.п. 1.2., 1.3. та п.п. 2.1. Договору фінансової допомоги, а саме:

- не менше 12 % (6300 грн. 00 коп., що становить еквівалент 240 доларів США) в місяць від суми отриманої позики.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Враховуючи те, що станом на 01.01.2019 року, відповідачем жодного платежу в рахунок погашення позики не було здійснено, позивач мав право вимагати сплату частини позики, що залишилася, тобто, 2000 доларів США, що він і зробив зазначивши у вимозі строк повернення вказаної суми, а саме 30 днів з моменту отримання цієї вимоги.

За приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суд враховує, що відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, хоч йому було створено усі можливості для цього.

За вказаних обставин, враховуючи невиконання відповідачем договірних зобов`язань, позовні вимоги про стягнення 52962,28 грн. (еквівалент 2000 доларів США, станом на момент подання позову) є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також, позивач просить відшкодувати судові витрати, що складаються із судового збору та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00грн.

Так, відповідно до частини третьої статті 123 Господарського процесуального кодексу України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з статтею 124 Господарського процесуального кодексу України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

За приписами ч.1 ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.2 ст.126 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.126 ГПК України).

Частиною 8 ст.129 ГПК України, передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд також враховує правові висновки, що викладені в постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі №372/1010/16-ц, де зазначено наступне.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

На підтвердження понесених витрат у сумі 10000,00 грн. представник позивача надав копії: договору про надання правової допомоги б/н від 27.12.2018, акту від 03.05.2019 року, прибуткового касового ордеру № 088611 від 03.05.2019 року, посвідчена адвокатом та оригінал додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги б/н від 27.1 2.2018 року.

Відповідно до акту від 03.05.2019 року, вартість наданих адвокатом правничих послуг склала 10000,00 грн., з яких:

- 5500,00 грн. - вивчення документів, договору та взаємовідносин сторін, підготовка претензії;

- 2500,00 грн. - складання позовної заяви;

- 2000,00 грн. - консультації з питань вирішення господарських спорів, надання рекомендацій.

Враховуючи відсутність заяви відповідача щодо неспівмірності судових витрат на послуги адвоката, керуючись приписами ст.129 ГПК України, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача разом витратами по сплаті судового збору в сумі 1921,00 грн.

На підставі ст.ст. 6, 11, 512, 514, 530, 553, 554, 1046, 1047, ч. 1 ст. 629, ч. 1 ст. 1049, ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, Господарського кодексу України, керуючись статтями 73-74, 76-80, 129, 191, 232-233, 237-238, 240-241, 247 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з фізичної особи ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь фізичної особи - підприємця Дрокіна Кирила Олександровича ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) заборгованість в сумі 52962,28 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн. та 1921,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили, відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду в установленому законом порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 27.05.2019 року.

Суддя О.В. Смірнова