ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2019 р. Справа№ 910/5260/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорної Л.В.

Чорногуза М.Г.

Секретар судового засідання: Мельничук О.С.,

за участю представників сторін:

від позивача не з`явились

від відповідача 1 Халимон С.В.

від відповідача 2 Ландишева С.В.

розглянувши апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Світло"

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2019 (повний текст рішення складено 28.01.2019)

у справі №910/5260/17 (суддя Привалов А.І.)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Світло"

до:

1. Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Офісний центр "Квадрат на Малевича"

про визнання недійсним договору, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Світло" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Київенерго", Товариства з обмеженою відповідальністю "Офісний центр "Квадрат на Малевича" про визнання недійсним договору поруки від 21.09.2016 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що осопрюваний договір поруки від 21.09.2016 року, укладений між ПАТ "Київенерго", ТОВ "Офісний центр "Квадрат на Малевича" та ТОВ "НВП "Світло" зі сторони останнього було підписано неуповноваженою особою, що є підставою для визнання його недійсним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.04.2017 року прийнято відмову позивача від позову, підписану директором Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП "Світло" ОСОБА_2, та припинено провадження у справі на підставі п. 4 ст. 80 ГПК України.

18.12.2017 року до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП "Світло" Коломійця Д.О., надійшла заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Дана заява обґрунтована тим, що постановою Вищого господарського суду України від 14.11.2017 року у справі № 910/8113/16 постанову Київського апеляційного господарського суду від 10 квітня 2017 року та рішенням Господарського суду міста Києва від 10 серпня 2016 року скасовано в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 щодо визнання недійсними рішень загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП "Світло", оформлених протоколом № 01/02/16 від 01 лютого 2016 року, та рішень загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП "Світло" від 29 квітня 2016 року, оформлених протоколом №29/04/16. Прийняти в цій частині нове рішення, а саме: визнано недійсними рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП "Світло", оформлених протоколом № 01/02/16 від 01 лютого 2016 року, та рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП "Світло" від 29 квітня 2016 року, оформлених протоколом №29/04/16. Відтак, визнано недійсним рішення загальних зборів учасників товариства щодо призначення ОСОБА_2 директором та фактично визнано правомірним перебування на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП "Світло" ОСОБА_5. Про вказані обставини заявнику стало відомо 14.11.2017р. з дати винесення постанови Вищим господарським судом України у справі №910/8113/16.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.01.2018 року у справі №910/5260/17 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП "Світло" про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у справі №910/5260/17 задоволено; скасовано ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.04.2017 року про припинення провадження у справі; відмовлено в задоволенні позову та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Офісний центр "Квадрат на Малевича" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП "Світло" 1760 грн. судового збору за подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2018 року ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.01.2018 року у справі №910/5260/17 в частині відмови в задоволенні позову скасовано, а справу направлено в цій частині до суду першої інстанції для вчинення дій згідно з приписами ст. 325 ГПК України. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.01.2018 року в частині скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 20.04.2017 року про припинення провадження у справі та в частині розподілу судових витрат залишено без змін. Справу №910/5260/17 направлено для розгляду до Господарського суду міста Києва.

Постановою Верховного Суду від 05.09.2018 року постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2018 року у справі №910/5260/17 залишено без змін.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.01.2019 року в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Світло" відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що визнання судом недійсним рішення загальних зборів учасників товариства саме по собі не може слугувати єдиною підставою для висновку про недійсність договору.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Світло" подало до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2019 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки встановлені в рішенні не відповідають обставинам справи. Також позивач зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права.

Зокрема скаржник вважає, що сам лише факт підписання оскаржуваного договору поруки від імені ТОВ «НВП «СВІТЛО» ОСОБА_2 з проставленням назви посади «директор» в реквізитах договору, не є підставою для висновку про те, що оспорюваний договір було укладено саме уповноваженим на те органом ТОВ «НВП «СВІТЛО». Також на думку апелянта перевищення повноважень виконавчого органу товариства може бути здійснене лише її посадовою особою щодо попереднього визначеного обсягу повноважень, що встановлюється вищим органом товариства. Позивач також вважає, що ПАТ «Київенерго» уклав оспорюваний договір поруки, попри те, що воно володіло, або, як мінімум, могло володіти відомостями про відсутність повноважень ОСОБА_2 . Крім того, на думку скаржника укладання оспорюваного правочину було спрямоване не на погашення заборгованості ТОВ «НВП «СВІТЛО» перед ПАТ «Київенерго» за спожиту електроенергію, а виключно на створення у будь-який спосіб заборгованості у ТОВ «НВП «СВІТЛО» перед ТОВ «Офісний центр «Квадрат на Малевича» з метою використати факт наявної заборгованості для порушення провадження у справі про банкрутство.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.02.2019 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорна Л.В., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2019 року встановлювався строк для усунення недоліків, а саме не більше десяти днів з дня отримання копії ухвали апелянту усунути недоліки, а саме подати докази доплати судового збору у розмірі 243 грн.

Роз`яснено скаржнику, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається особі, яка подала апеляційну скаргу.

15.03.2019 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Світло" до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків з доказами сплати судового збору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Світло" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2019 року у справі №910/5260/17, розгляд справи призначено на 18.04.2019 року.

02.04.2019 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від відповідача 1 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

04.04.2019 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від відповідача 1 надійшло клопотання про доручення до матеріалів справи доказів надсилання відзиву на апеляційну скаргу.

16.04.2019 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від відповідача 2 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

17.04.2019 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшло клопотання про зупинення провадження по справі та про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.04.2019 року розгляд справи відкладено на 30.05.2019 року.

30.05.2019 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від відповідача 2 надійшли заперечення на заяву про наявність підстав для зупинення провадження у справі.

В судовому засіданні 18.04.2019 року представники відповідача 1 та відповідача 2 надали усні пояснення по справі, відповіли на запитання суду, просили відмовити у задоволенні клопотання про зупинення провадження та відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення сторін щодо клопотання про зупинення провадження у справі колегія суддів зазначає наступне.

В обґрунтування поданого клопотання позивач зазначає, що в провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа №910/14516/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Світло" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Офісний центр "Квадрат на Малевича", Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації Відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців про скасування рішень загальних зборів.

Предметом позову, як зазначає позивач у справі №910/14516/18 є встановлення незаконності реєстрації ТОВ «Офісний центр «Квадрат на Малевича».

Колегія суддів звертає увагу, що у даній справі предметом спору є визнання недійсним договору поруки від 21.09.2016 року, укладений між ТОВ НВП «СВІТЛО», ПАТ «Київенерго» та ТОВ «ОЦ «Квадрат на Малевича» з тих підстав, що зазначений договір від імені ТОВ НВП «СВІТЛО» було підписано особою, яка не мала цивільної дієздатності на вчинення таких дій.

Відтак, обставини наявності чи відсутності у ТОВ «ОЦ «Квадрат на Малевича» цивільної дієздатності для укладання оспорюваного правочину не є підставами заявлених позовних вимог у даній справі, а тому справа №910/14516/18 жодним чином не перешкоджає встановленню обставин у даній справі, відтак об`єктивних підстав для зупинення провадження у даній справі не існує, у зв`язку з чим колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання позивача про зупинення провадження у справі.

Згідно з п. 11, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представника позивача.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 10.05.2011 року між акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго" (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Світло" (споживач) укладено Договір про постачання електричної енергії №11217, умовами якого передбачено, що постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача за об`єктами споживача (за адресою: м. Київ, вул. Боженка, буд. 86 Б), згідно з умовами цього договору та додатків до договору, що є його невід`ємною частиною, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатків до договору, що є його невід`ємною частиною. Точка продажу електричної енергії: на межі балансової належності електроустановок споживача.

Публічним акціонерним товариством "Київенерго" було надіслано на адресу товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Світло" попередження про припинення електропостачання №11217011//2016 від 15.09.2016, у випадку несплати заборгованості за спожиту електроенергію, а саме: за реактивну електроенергію у розмірі 93 969 грн. 78 коп., за активну електроенергію у розмірі 75 507 грн. 60 коп. (т. 1, а.с. 108).

21.09.2016 року між публічним акціонерним товариством "Київенерго" (кредитор), товариством з обмеженою відповідальністю "Офісний центр "Квадрат на Малевича" (поручитель) та товариством з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Світло" (за договором - боржник) було укладено Договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов`язується солідарно відповідати перед кредитором за виконання зобов`язання щодо оплати спожитої електричної енергії ТОВ "Науково - виробниче підприємство "Світло", які виникли за договором на постачання електричної енергії від 10.05.2011р. № 11217, укладеним між кредитором та боржником. (т.1, а.с. 15).

Згідно з п. 3.1. договору, поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником зобов`язання щодо оплати спожитої електричної енергії, а також за відшкодування кредитору збитків та сплату неустойки відповідно до умов основного договору.

Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання (п. 4.1. договору).

Пунктом 5.1. договору передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання за основним договором, поручитель зобов`язується виконати зобов`язання боржника у 5-денний термін з дня отримання вимоги від кредитора.

Після виконання поручителем зобов`язання боржника за основним договором до поручителя, що виконав зобов`язання, переходять всі права кредитора за основним договором (п. 5.2. договору).

Згідно з п. 5.4. договору, у поручителя, що виконав вимоги зобов`язання, виникає право вимоги до боржника у повному обсязі виконати поручителем зобов`язання на користь кредитора, а боржник зобов`язаний виконати зобов`язання перед поручителем протягом 10 днів з дня одержання боржником від поручителя повідомлення про платіж.

Строк дії даного договору збігається зі строком дії основного договору (п. 8.1. договору).

В обґрунтування позовних вимог позивача зазначає, що договір поруки підписаний від імені ТОВ "НВП "Світло" ОСОБА_2 як директором, проте, на момент підписання спірного договору та на час розгляду справи № 910/5260/17 у Господарському суді міста Києва, директором ТОВ "НВП "Світло" є ОСОБА_5, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на дату укладення договору поруки.

Враховуючи вище викладене, спір у справі виник у зв`язку з тим, що на думку позивача договір поруки від 21.09.2016 року від імені ТОВ "НВП "Світло" укладений особою, яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності на його укладення.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши представників сторін колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Матеріально-правовою підставою позову позивач визначив частини 1 та 3 статті 92 Цивільного кодексу України, оскільки органом управління ТОВ НВП "Світло" є директор в особі ОСОБА_5 , а оспорюваний договір поруки від 21.09.2016 року від імені ТОВ НВП "Світло" укладений особою, яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності на його укладення.

Статтею 92 Цивільного кодексу України встановлено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом (частина 1).

У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов`язків і здійснювати їх через своїх учасників (частина 2).

Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (частина 3).

Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов`язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі (частина 4).

Юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (статті 2, 80, 91, 92 ЦК України). При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина перша статті 92 ЦК України).

Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи статті 237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.

Крім того, управління товариством також здійснюють його органи - загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (стаття 97 ЦК України). За системним аналізом норм ЦК України (статті 99, 145, 147), ГК України (стаття 89), Закону України "Про господарські товариства" (статті 58, 59, 62, 63) виконавчий орган товариства вирішує всі питання, пов`язані з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що є компетенцією загальних зборів учасників товариства або іншого його органу. Здійснюючи управлінську діяльність, виконавчий орган реалізує колективну волю учасників товариства, які є носіями корпоративних прав.

Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися в межах корпоративних правовідносин, що виникають між товариством і особами, яким довірено повноваження з управління ним (пункт 3.2. рішення Конституційного Суду України від 12 січня 2010 року № 1-рп/2010 у справі за конституційним зверненням товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний фінансово-правовий консалтинг" про офіційне тлумачення частини третьої статті 99 Цивільного кодексу України).

З огляду на вищезазначене, дефекти в компетенції, обсязі повноважень виконавчого органу товариства, коли цей орган вступає в правовідносини із третіми особами, можуть залежати від дефектів реалізації учасниками товариства корпоративних прав. У такому випадку дефекти волі товариства, обмеження повноважень його виконавчого органу можуть перебувати поза межами розумного контролю з боку третьої особи, не викликаючи в третьої особи обґрунтованих сумнівів у правомірності дій виконавчого органу товариства.

З огляду на таке, на захист прав третіх осіб, які вступають у правовідносини з юридичними особами, в тому числі й укладають із юридичними особами договори різних видів, частиною третьою статті 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

При цьому частиною четвертою статті 92 ЦК України передбачено, що якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов`язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Таким чином, закон вимагає, щоб виконавчий орган товариства діяв добросовісно і розумно, керуючись інтересами товариства, а не власними. За порушення цієї вимоги на виконавчий орган може бути покладений обов`язок відшкодувати завдані товариству збитки.

Однак закон ураховує, що питання визначення обсягу повноважень виконавчого органу товариства та добросовісність його дій є внутрішніми взаємовідносинами юридичної особи та її органу, тому сам лише факт учинення виконавчим органом товариства протиправних, недобросовісних дій, перевищення ним своїх повноважень не може слугувати єдиною підставою для визнання недійсними договорів, укладених цим органом від імені юридичної особи з третіми особами.

Частина третя статті 92 ЦК України встановлює виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником із перевищенням повноважень (статті 203, 241 ЦК України). Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, в тому числі й повноважень виконавчого органу товариства, загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору.

Разом із тим обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність у виконавчого органу товариства необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа.

Відповідно до статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а правочин - бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (стаття 203, частина перша статті 215 ЦК України).

За таких обставин, з урахуванням статті 98 ЦК України та з огляду на приписи статей 92, 203, 215, 241 ЦК України рішення загальних зборів учасників товариства є актами, що зумовлюють настання правових наслідків, спрямованих на регулювання відносин у різних питаннях діяльності товариства, і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин. Таким чином, у разі визнання судом недійсним рішення загальних зборів учасників товариства, воно є недійсним з моменту його прийняття.

Проте для визнання недійсним договору, укладеного виконавчим органом товариства (директором) з третьою особою, з підстав порушення цим органом установленого обмеження повноважень щодо представництва, не має самостійного юридичного значення сам по собі той факт, що згодом визнано недійсним у судовому порядку рішення загальних зборів учасників товариства про обрання (призначення) виконавчого органу, згідно якого виконавчий орган діяв на момент укладення договору.

Такий договір може бути визнаний недійсним із зазначених підстав у тому разі, якщо буде встановлено, що сама третя особа, контрагент юридичної особи за договором, діяла недобросовісно і нерозумно. Тобто третя особа знала або за всіма обставинами, проявивши розумну обачність, не могла не знати про обмеження в повноваженнях виконавчого органу товариства.

Закон не установлює виключного переліку обставин, які свідчать про недобросовісність чи нерозумність дій третьої особи у відносинах із юридичною особою. Тому з огляду на загальні засади здійснення цивільних прав (стаття 12 ЦК України) висновок про добросовісність поведінки третьої особи залежить від того, чи відповідало укладення договору її внутрішній волі, чи бажала третя особа реального настання правових наслідків, що обумовлені договором, і чи настали такі наслідки насправді. Таким чином, підлягає оцінці не лише поведінка третьої особи до та в момент укладення оспорюваного договору, але й після його укладення, зокрема чи виконала третя особа свої обов`язки за договором, у який спосіб, як у подальшому третя особа розпорядилася одержаним за оспорюваним договором, чи не було залучення третьої особи до участі в укладенні договору формальною дією, спрямованою на подальше відчуження предмета договору з метою протиправного позбавлення юридичної особи права власності на майно.

Отже, визнання судом недійсним рішення загальних зборів учасників товариства саме по собі не може слугувати єдиною підставою для висновку про недійсність договору (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України у справі № 6-62цс16 від 27.04.2016, у справі № 6-2362цс16 від 30.11.2016, у справі № 910/31610/15 від 12.07.2017).

Місцевим господарським судом в даній справі встановлено, що Договір поруки від 21.09.2016 року від імені ТОВ "НВП "Світло" було укладено директором ОСОБА_2.

Доводи апелянта стосовно того, що даний висновок суду першої інстанції є невірним спростовується тим, що договір поруки підписано саме ОСОБА_2 та скірплено печаткою підприємства.

В подальшому, постановою Вищого господарського суду України від 14.11.2017 року у справі №910/8113/16 постанову Київського апеляційного господарського суду від 10 квітня 2017 року та рішення Господарського суду міста Києва від 10 серпня 2016 року скасовано в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 щодо визнання недійсними рішень Загальних зборів учасників ТОВ "НВП "Світло", оформлених протоколом № 01/02/16 від 01 лютого 2016 року, та рішень загальних зборів учасників ТОВ "НВП "Світло" від 29 квітня 2016 року, оформлених протоколом №29/04/16. Прийнято в цій частині нове рішення, а саме: визнано недійсними рішення Загальних зборів учасників ТОВ "НВП "Світло", оформлених протоколом № 01/02/16 від 01 лютого 2016 року, та рішення загальних зборів учасників ТОВ "НВП "Світло" від 29 квітня 2016 року, оформлених протоколом №29/04/16.

Отже, оскільки визнано недійсним рішення загальних зборів учасників товариства щодо призначення ОСОБА_2 директором, то фактично визнано правомірним перебування на посаді директора ТОВ "НВП "Світло" ОСОБА_5 .

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ст. 180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Колегія суддів також зазначає, що місцевий господарський суд обґрунтовано дійшов висновку, що Договір поруки від 21.09.2016 року відповідає вимогам чинного законодавства України, підписаний та скріплений печатками сторін без зауважень, що свідчить про те, що на момент укладення Договору сторони досягли згоди щодо істотних умов Договору виходячи з того, що при укладенні Договору поруки сторонами було погоджено предмет договору, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін, інші умови відповідно до норм чинного законодавства. Договір поруки за своєю правовою природою є забезпечувальним правочином, за яким поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Публічне акціонерне товариство "Київенерго" здійснювало постачання електричної енергії за адресою: м. Київ, вул. Боженка, буд. 86 Б на підставі Договору на постачання електричної енергії від 10.05.2011р. № 11217, а товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Світло" неналежним чином виконувало свої зобов`язання за Договором № 11217 від 10.05.2011р., у зв`язку з чим виникла заборгованість за спожиту електроенергії, яка була сплачена у повному обсязі товариством з обмеженою відповідальністю "Офісний центр "Квадрат на Малевича" на підставі Договору поруки від 21.09.2016р., із зазначеного випливає, що суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що договір поруки від 21.09.2016 року був спрямований на реальне настання правових наслідків.

Колегія суддів також зазначає, що доводи апелянта стосовно того, що ПАТ «Київенерго» уклав оспорюваний договір поруки, попри те, що воно володіло, або, як мінімум, могло володіти відомостями про відсутність повноважень ОСОБА_2 не підтверджуються матеріалами справи оскільки, як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Договір поруки від 21.09.2016 року від імені ТОВ "НВП "Світло" було укладено директором ОСОБА_2., повноваження якого ґрунтувались на рішенні загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Світло", оформленого протоколом №01/02/16 від 01.02.2016 року, який був визнаний недійсним лише 14.11.2017 року.

Відтак, позивачем до матеріалів справи не надно належних та допустимих доказів, які свідчать про те, що ПАТ "Київенерго" на момент вчинення оспорюваного правочина знала або могла знати про такі відомості.

Відповідно до ст.238 Цивільного кодексу України, представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Статтею 241 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

При цьому, рішенням Господарського суду міста Києва від 21.06.2017 року, залишеного без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2017 року, у справі №910/7801/17 було встановлено неналежне виконанням товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Світло" своїх зобов`язань за договором про постачання електричної енергії № 11217 від 10.05.2011 року. щодо оплати вартості спожитої електроенергії та сплату такої заборгованості поручителем - товариством з обмеженою відповідальністю "Офісний центр "Квадрат на Малевича".

При цьому, матеріали справи не містять доказів вчинення ТОВ "НВП "Світло" в особі директора ОСОБА_5. дій, направлених на розірвання договору про постачання електричної енергії № 11217 від 10.05.2011 року та сплату заборгованості.

Окрім цього, на думку колегії суддів позивач належними засобами доказування не довів порушення його прав осопрюваним правочином та настання для нього негативних наслідків, у зв`язку з укладанням та виконанням Договору поруки від 21.09.2016 року, що полягало у сплаті заборгованості, яка виникла у ТОВ "НВП "Світло" перед ПАТ "Київенерго".

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано позивачу вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Світло" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2019 року у справі №910/5260/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2019 року у справі № 910/5260/17 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/5260/17.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 31.05.2019 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді Л.В. Чорна

М.Г. Чорногуз