ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2019 м.Дніпро Справа № 904/5316/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Орєшкіної Е.В. (доповідач),

суддів Широбокової Л.П., Кощеєва І.М.,

секретар судового засідання: Абадей М.О.,

представники сторін:

від позивача: представник не з`явився;

від відповідача: Клименкова Я.О., довіреність №17 від 14.01.2019, адвокат;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничого підприємства "Елтехкомп" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2019 у справі №904/5316/18 (судді Новікова Р.Г., повний текс рішення складено 28.02.2019)

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничого підприємства "Елтехкомп" м. Дніпро

до відповідача: Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" м. Дніпро

про визнання недійсними пунктів договору,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Елтехкомп" (надалі - ТОВ НВП "Елтехкомп") звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про визнання недійсними пунктів 4.2, 7.2, 7.10 договору №308-ДнОЭ від 13.05.2016, укладеного між ним та Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Дніпрообленерго" (надалі - ПАТ "ДТЕК Дніпрообленерго").

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на протиправність змісту оспорюваних пунктів договору про закупівлю товару №308-ДнОЭ від 13.05.2016, приписи ст. 233 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2019 у справі №904/5316/18 (суддя Новікова Р.Г.) у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить Центральний апеляційний господарський суд його скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позову.

Апелянт зазначає, що при винесені оскаржуваного рішення господарський суд порушив ст. 76 Господарського процесуального кодексу України та помилково посилаючись на ст. 627 Цивільного кодексу визначив, що сторони були вільними в укладенні договору №308-Дн03 від 13.05.2016, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; при цьому господарський суд не врахував приписів ст.627 Цивільного кодексу України щодо вільного укладення договору, але з дотриманням вимог розумності та справедливості, не встановив фактів умисного, з корисливих спонукань визначення нерозумних й несправедливих умов спірних пунктів договору.

27.05.2019 до канцелярії Центрального апеляційного господарського суду від апелянта надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтоване зайнятістю його представника в іншому судовому процесі, яке задоволенню не підлягає з огляду на обмеженість строку розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, встановленого ч.1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідач проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, просить Центральний апеляційний господарський суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення присутнього в судовому засіданні представника відповідача, дослідивши матеріали справи, Центральний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, між ПАТ "ДТЕК Дніпрообленерго" (покупець) та ТОВ НВП "Елтехкомп" (постачальник) укладений договір про закупівлю товару №308-ДнОЭ від 13.05.2016 (надалі - договір), за умовами якого постачальник зобов`язується поставити покупцю товар, зазначений в специфікації, а покупець - прийняти та оплатити такий товар, код ДК 016-2010:27.12.1 Апаратура електрична для комутації чи захисту електричних кіл, на напругу більше ніж 1000В, 2015-2016року виготовлення, в кількості, комплектності, асортименті та за ціною згідно зі специфікацією. В пункті 1 договору сторонами викладено текст специфікації на загальну суму 6 573 362 грн. 09 коп. (з ПДВ).

Пунктами 3.1, 3.2 договору передбачено, що ціна на товар вказується у специфікації та є незмінною протягом строку дії цього договору, крім випадків, встановлених чинним законодавством України. Сума договору становить 6 573 362 грн. 09 коп.

Відповідно до п. 11.1 договору він набирає чинності з дня його підписання обома сторонами та скріплення печатками і діє до 31.12.2016, а в частині проведення розрахунків - до повного виконання сторонами своїх грошових зобов`язань.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що розрахунки проводяться шляхом оплати покупцем поставленого покупцю товару протягом 90 календарних днів з дати поставки відповідного товару на підставі отриманого покупцем рахунку та за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 5 договору.

Позивач наполягає на протиправності змісту пунктів 4.2, 7.2, 7.10 договору про закупівлю товару №308-ДнОЭ від 13.05.2016 та просить визнати їх недійсними в судовому порядку.

В п. 4.2 договору зазначено, що на дату виникнення податкових зобов`язань (або підстав для їх коригування відповідно до Податкового кодексу України) постачальник складає податкову накладну (розрахунок коригування до податкової накладної) в електронній формі. Реєстрація податкових накладних та розрахунків коригувань до них у випадках, передбачених законодавством, здійснюється постачальником протягом 3-х календарних днів з дати виникнення податкових зобов`язань (підстав для їх коригування відповідно до Податкового кодексу України).

У разі відмови постачальника надати покупцю податкову накладну (розрахунок коригування до податкової накладної) або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі суми податкового кредиту з ПДВ, який покупець повинен отримати, за такою податковою накладною (розрахунку коригування до податкової накладної), протягом 10 календарних днів з дати отримання відповідної претензії покупця.

Покупець має право застосувати оперативно-господарські санкції у разі нереєстрації податкової накладної (розрахунку коригування до податкової накладної) в Єдиному реєстрі податкових накладних або в разі порушення постачальником порядку її заповнення.

Під оперативно-господарською санкцією сторони розуміють право покупця затримати оплату послуг на суму податкового кредиту з ПДВ, який покупець повинен отримати, за податковою накладною (з розрахунком коригування до податкової накладної), незареєстрованим постачальником в Єдиному реєстрі податкових накладних або неналежно заповненої податкової накладної до моменту надання покупцем належним чином оформленої та зареєстрованої податкової накладної (розрахунку коригування до податкової накладної).

Покупець повідомляє постачальника про застосування оперативно-господарських санкцій за 10 календарних днів до моменту настання строку оплати за отриманий товар. Сторони погодили, що у разі застосування покупцем оперативно-господарських санкцій, штрафні санкції (неустойки, пені, штрафи, відсотки річних за користування чужими грошовими коштами, індекс інфляції, збитки тощо) за несвоєчасну оплату послуг до покупця не застосовуються.

В пункті 4.2 договору також визначений відповідальний представник постачальника (його контактні дані) за передавання (реєстрацію Єдиному реєстрі) податкових накладних (розрахунків коригувань до податкових накладних) та передбачений обов`язок постачальника повідомити покупця протягом двох днів про зміну відповідального представника та/або його контактних даних.

Відповідно до п. 7.2 договору у разі поставки товару з порушенням строку, передбаченого в цьому договорі, постачальник перед покупцем несе наступну відповідальність:

- у випадку прострочення поставки товару в межах 10 календарних днів постачальник на письмову вимогу покупця, сплачує покупцю штраф у розмірі 5% від суми договору;

- у випадку прострочення поставки товару понад 10 календарних днів постачальник на письмову вимогу покупця, починаючи з одинадцятого календарного дня сплачує покупцю неустойку у розмірі 0,1% від вартості непоставленого товару або товару, поставленого з порушенням строків, за кожен день прострочення.

Згідно п.7.10 договору строк нарахування штрафних санкцій за договором не обмежується шістьма місяцями з моменту невиконання та/або неналежного виконання зобов`язань за договором, у в зв`язку з чим, штрафна санкція підлягає нарахуванню за весь період порушення зобов`язання. Сторони домовились встановити строк позовної давності для вимог про стягнення з постачальника неустойки(штрафу та пені) в три роки.

Позивач зазначає, що зміст п. 4.2 та п.7.2 договору суперечить положенням статті 61 Конституції України, а зміст п.7.10 - положенням ч. 6 ст.232 Господарського кодексу України та п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 6 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Частиною 1 ст.626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ст. 638 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, а саме:

- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам;

- особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

- правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ч. 2 ст.218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч.1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу України до відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються положення Цивільного кодексу України, насамперед, загальні положення про забезпечення виконання зобов`язання, встановлені його статтями 546-548.

Відповідно до ч.1 ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За статтею 230, п. 4 ст. 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Отже, як правильно зазначив місцевий господарський суд, сторони договору, за відсутності встановлених спеціальними законами обмежень, не позбавлені права передбачити у договорі господарську санкцію, що стягується за прострочення негрошового зобов`язання.

В даному випадку, сторони скористались своїм правом та передбачили санкцію за порушення постачальником зобов`язання, визначеного п.4.2 договору. При цьому штраф, визначений п. 1201.1 ст.1201 Податкового кодексу України, не є тотожнім штрафу, передбаченому п. 4.2 договору.

Пунктом 7.2 договору сторонами узгоджена відповідальність за порушення умов договору у вигляді сплати штрафних санкцій. Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань визначена статтею 231 Господарського кодексу України; передбачена в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України та не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки вони є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності; у межах одного виду відповідальності, може застосовуватись різний набір санкцій.

Згідно ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч.1 ст. 259 Цивільного кодексу України).

Таким чином, узгодивши та змінивши в п.7.10 договору період нарахування пені без дотримання обмежень, встановлених ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України та строк позовної давності до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) сторони вимог чинного законодавства не порушили.

Відповідно до ст. 233 Цивільного кодексу України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Правочини, вчинені під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах мають дефекти волі і здійснюються за таких обставин, коли особа змушена вчинити правочин на невигідних для себе умовах. Цей правочин може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був його ініціатором.

Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини. Тобто в таких випадках немає обману або помилки.

Відповідно до ст. ст. 42, 44 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємництво здійснюється на основі, зокрема, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Під час здійснення своєї господарської діяльності, зокрема під час укладення договору із відповідачем, позивач мав допускати можливість настання несприятливих фінансових наслідків, вступаючи у договірні відносини з відповідачем, не був позбавлений можливості провести комерційний розрахунок та визначити власний комерційний ризик.

Таким чином, обставин, які за приписами ст. 233 Цивільного кодексу України є підставами для визнання недійсними пунктів 4.2, 7.2, 7.10 договору про закупівлю товару №308-ДнОЭ від 13.05.2016 колегією суддів не встановлено. Апелянтом належними та допустимими доказами не підтверджено, що договір був укладений проти його волі та здійснювався під тиском тяжких обставин, які змусили вчинити правочин, підписати договір на вкрай невигідних для позивача умовах.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову, внаслідок чого оскаржуване рішення, прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, слід залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору, пов`язані з переглядом судового рішення в апеляційній інстанції, покладаються на ТОВ НВП "Елтехкомп".

З огляду на викладене та керуючись ст. 129, ст. 276, ст. 282, ст. 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничого підприємства "Елтехкомп" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2019 у справі №904/5316/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту до Верховного Суду.

Головуючий суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя Л.П. Широбокова

(Повний текст постанови складено 29.05.2019).