РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.05.2019Справа № 910/3905/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., при секретарі судового засідання Максимець В.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали господарської справи

за позовом приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сокар Україна"

про стягнення 130 078,01 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сокар Україна" про стягнення 130 078, 01 грн., у тому числі 34 136, 45 грн. - витрати на проведення експертизи випробувальної лабораторії "СЖС Україна" ІП "СЖС Україна", 3 840, 00 грн. - витрати на залучення експерта Криворізького представництва Дніпропетровської торгово-промислової палати, 85 279, 23 грн. - вартості недопоставленого дизельного палива та 6 822, 33 грн. - неустойки за несвоєчасну поставку палива.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що відповідач неналежним чином виконав зобов`язання за договором № 1002/17 від 14.04.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.04.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/3905/19. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 26.04.2019 представник відповідача подав письмовий відзив на позов та докази оплати вартості витрат на проведення експертизи випробувальної лабораторії у розмірі 34 136, 45 грн. та витрат на залучення експерта у розмірі 3 840, 00 грн. У письмовому відзиві відповідач проти позову заперечував, зазначивши, що вартість нестачі палива з урахуванням похибки вимірювання становить 26 038, 03 грн.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 10.05.2019 представник позивача подав заяву про зменшення розміру позовних вимог. Відповідно до поданої заяви просить суд стягнути з відповідача 76 722, 55 грн. - вартості недопоставленого дизельного палива, 6 137, 80 грн. - неустойки за порушення об`ємів поставки палива. Крім того, представник позивача подав заяву в порядку частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи наведене та наявність доказів направлення відповідачу заяви про зменшення розміру позовних вимог, суд прийняв подану позивачем заяву до розгляду.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 08.05.2019 представник позивача подав клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.05.2019 клопотання приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" про розгляд справи № 910/3905/19 за правилами загального позовного провадження залишено без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Приватним акціонерним товариством "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" (позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сокар Україна" (відповідач) 14.04.2017 укладено договір № 1002/17, відповідно до якого відповідач зобов`язався передати, а позивач прийняти та оплатити паливно-мастильні матеріали (дизельне паливо, бензин, керосин, мазут) на умовах, передбачених договором.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Строк дії договору № 1002/17 від 14.04.2017 відповідно до пунктів 10.4-10.5 сторони погодили з моменту підписання до 31.12.2018.

Згідно пункту 2.3 договору № 1002/17 від 14.04.2017 вимоги щодо якості, пакування та маркування ресурсів повинні відповідати нормам, визначеним сертифікатом виробника, чинним стандартам (ТУ, ДСТУ) для даного виду ресурсів, а також спеціальним технічним вимогам, якщо такі встановлені угодою сторін, відображеним у специфікації.

Відповідно до специфікації № 8 від 15.12.2017 відповідач зобов`язався 31.01.2018 поставити дизельне паливо у кількості 720, 0 тонн за ціною 26 833, 25 грн. за одну тонну на станцію Інгулець Придніпровської залізниці, загальною вартістю 19 319 940, 00 грн.

Як свідчать матеріали справи, 29 січня 2018 року відповідач поставив на адресу позивача дизельне паливо у кількості 501, 423 тонни на суму 13 454 808, 74 грн., що підтверджується залізничною накладною № 43748201 та видатковою накладною № ТД-00101047 від 25.01.2018 на суму 13 454 808, 74 грн.

Положеннями пункту 6.2 договору № 1002/17 від 14.04.2017 передбачено, що приймання ресурсів за якістю відбувається одним із двох способів, вибраних позивачем згідно вимог «Інструкції про контроль якості нафти та нафтопродуктів на підприємствах та організаціях України» або при участі незалежної експертної організації, залученої позивачем.

Обравши один з способів приймання ресурсів, передбачений умовами договору, позивач звернувся до відповідача з листом від 07.02.2018, в якому запропонував 08 лютого 2018 року направити повноважного представника в місто Кривий Ріг, вулиця Рудна, 7 для відбору проб дизельного палива, поставленого відповідно до залізничної накладної № 43748201.

За участю представників позивача, відповідача та експерта Криворізького представництва Дніпропетровської торгово-промислової палати 08 лютого 2018 року здійснено відбір зразків (проб) палива дизельного Євро, поставленого відповідачем згідно залізничної накладної № 43748201.

За результатами перевірки Криворізьким представництвом Дніпропетровської торгово-промислової палати складено акт відбору зразків (проб) від 08.02.2018 до експертизи № Э08 та протокол випробувань № 1830-0030/OD18-00062.001. За результатами випробування встановлено, що дизельне паливо не відповідає ДСТУ7688-2015 як «Паливо дизельне ДП-3-Євро4».

Сторонами у справі оформлено та підписано акт приймання нафти та/або нафтопродуктів за якістю від 13.02.2018. В означеному акті зазначено підстави, за якими нафта або нафтопродукт не відповідають вимогам нормативного документа на нафту.

Таким чином, наявними у матеріалах справи доказами, підтверджено, що поставлені відповідачем ресурси згідно договору № 1002/17 від 14.04.2017 у кількості 501, 423 тонн не відповідають умовам договору, специфікації № 8 від 15.2.2017 щодо якості.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач 19.02.2019 звернувся до відповідача з вимогою про заміну ресурсів неналежної якості.

Відповідач 18 лютого 2019 року поставив, а позивач прийняв паливо дизельне загальною вартістю 12 703 127, 94 грн., що підтверджується видатковою накладною № ТД-00101074 від 18.02.2018 та залізничною накладною № 33807421.

Враховуючи, що позивач при прийнятті палива поніс витрати, пов`язані з проведенням експертизи, при зверненні до суду останнім заявлено вимоги про стягнення з відповідача 34 136, 45 грн. - витрат на проведення експертизи випробувальної лабораторії "СЖС Україна" ІП "СЖС Україна", 3 840, 00 грн. - витрат на залучення експерта Криворізького представництва Дніпропетровської торгово-промислової палати, 85 279, 23 грн. - вартості недопоставленого дизельного палива та 6 822, 33 грн. - неустойки за несвоєчасну поставку палива.

Відповідач, після відкриття провадження у справі надав докази оплати вартості витрат на проведення експертизи та витрат на залучення експерта на загальну суму 37 976, 45 грн., у зв`язку з чим позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог.

З урахуванням поданої позивачем заяви про зменшення розміру позовних вимог, суд розглядає вимоги про стягнення з відповідача 76 722, 55 грн. - вартості недопоставленого дизельного палива та 6 137, 80 грн. - неустойки за порушення об`ємів поставки палива.

Як свідчать матеріали справи, згідно специфікації № 9 від 19.01.2018 до договору № 1002/17 від 14.04.2017 відповідач зобов`язався поставити дизельне паливо у кількості 600, 000 тонн загальною вартістю 17 847 066, 00 грн.

В якості доказів, що підтверджують поставку товару, позивач до позовної заяви долучив копії залізничної накладної № 2173451 від 03.03.2018 та видаткової накладної № ТД -00101088 від 03.03.2018 на суму 7 042 125,05 грн.

Відповідно до пункту 5.1.1 Інструкції приймання нафти і нафтопродуктів за кількістю здійснюється відповідно до вимог цієї Інструкції та договорів постачання, купівлі-продажу тощо.

Під час приймання позивачем палива, поставленого відповідачем за залізничною накладною № 2173451 від 03.03.2018 та видатковою накладної № ТД-00101088 від 03.03.2018, виявлено нестачу палива та зафіксовано, що дизельне паливо надійшло в кількості 233, 882 тонн, про що сторонами у справі складено акт № 2 від 12.03.2018, копія якого знаходиться в матеріалах справи.

Пунктом 5.2.8 Інструкції встановлено, що у разі встановлення нестачі нафти або нафтопродуктів з вини вантажовідправника, яка після списання природних втрат перевищує граничнодопустиме відхилення між результатами вимірювання маси нафти та нафтопродуктів вантажовідправником і вантажоодержувачем (якщо це обумовлено умовами договору), матеріально відповідальна особа припиняє їх приймання і негайно повідомляє про це керівника свого підприємства. Одночасно з припиненням приймання вантажоодержувач зобов`язаний викликати представника вантажовідправника для участі в прийманні нафти або нафтопродуктів і складанні акта приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю за формою N 5-НП, якщо інше не передбачено умовами договору.

Враховуючи наведене, позивач 12.03.2018 звернувся до відповідача з проханням у строк до 13.03.2.18 направити уповноваженого представника для складання двохстороннього акту.

Згідно з пунктом 5.1.6 Інструкції у разі приймання нафти або нафтопродуктів однієї марки, які надійшли маршрутом або групою цистерн, за нестачу приймається тільки та кількість, яка перевищує надлишки, визначені за різницею суми нестач і надлишків, установлених за кожною цистерною відповідно до акта приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю за формою № 5- НП (далі - форма N 5-НП).

Пунктом 5.2.6 Інструкції встановлено, що результати комісійного приймання нафти або нафтопродуктів оформлюються актом приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю за формою № 5-НП, який складається одразу після приймання вантажу та затверджується керівництвом підприємства не пізніше наступного дня після його складання.

Позивачем та відповідачем cкладено акти коригування ціни № 16 від 31.03.2018 на суму 6 335 538, 18 грн. (після коригування) до акту приймання - передачі ТД00101088 від 03.03.2018 та № 17 від 31.03.2018 на суму 6 393 207, 21 грн. до акту приймання - передачі ТД00101091 від 05.03.2018.

З урахуванням вартості палива, що відображена в акті коригування ціни № 16 від 31.03.2018 до акту приймання - передачі ТД00101088 від 03.03.2018, вартість виявленої нестачі становить 2, 867 тонн.

Таким чином, проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази, судом встановлено, що нестача дизельного палива становить 2, 867 тонн.

У письмовому відзиві відповідач зазначив, що при визначенні кількості поставлених відповідачем нафтопродуктів повинна застосовуватись похибка вимірювання маси дизельного палива відповідно до Інструкції № 281.

Відповідно до п. 5.1.3 Інструкції границі відносної похибки вимірювань обумовлюються договором і не мають перевищувати значень, наведених у ГОСТ 26976 для методу вимірювання маси, що застосовується вантажовідправником та вантажоодержувачем.

В додатку № 1 до Інструкції (формі N 5-НП), в примітках до акту приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю зазначено, що відносна похибка вимірювання заповнюється лише в разі, якщо договором постачання нафти або нафтопродуктів обумовлено відносну похибку вимірювання відповідно до ГОСТ 26976.

Таким чином, Інструкція визначає, що границі похибки встановлюють сторони в договорі поставки, та такі похибки не можуть бути вище ніж це встановлено ГОСТ 26976. Похибка повинна застосовуватись сторонами лише в тому випадку, якщо вона передбачена в договорі поставки.

Укладеним сторонами договором поставки № 1002/17 від 14.04.2017 відносна похибка не встановлена.

Враховуючи наведене, спростовується твердження відповідача, викладене у письмовому відзиві про необхідність застосування похибки вимірювання маси нафтопродуктів.

Відповідно до статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, а зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно статті 173 Господарського кодексу України один суб`єкт господарського зобов`язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб`єкта, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно частини першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь другої певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України, підставами для виникнення зобов`язань можуть бути різні юридичні факти. Зобов`язання можуть виникати з договорів, у тому числі з кредитних правовідносин.

Основні зобов`язання, що виникли внаслідок укладення сторонами договору № 1002/17 від 14.04.2017 у відповідача - це поставка і передача товару, у позивача - прийняття товару та оплата його вартості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Умовами договору сторони передбачили відповідальність за порушення зобов`язань щодо обсягів поставки товару. Позивач, реалізуючи своє право, звернувся до суду з вимогою про стягнення неустойки за порушення відповідачем об`ємів поставки палива згідно умов договору № 1002/17.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи, що нестача поставленого відповідачем палива за договором № 1002/17 від 14.04.2017 становить 2, 867 тонн, позовна вимога про стягнення з відповідача 76 722, 55 грн. (2, 867 тонн х 26 760, 57 грн. = 76 722, 55 грн.) - вартості недопоставленого дизельного палива визнається судом обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Статті 216-218 Господарського кодексу України передбачають, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема, є господарські санкції.

Згідно статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відповідачем не надано суду будь-яких підтверджень того, що неналежне виконання господарського зобов`язання сталось не з його вини.

За змістом положень частини першої статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною другою статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Пунктом 7.3 договору № 1002/17 від 14.04.2017 передбачено, що у разі порушення строків або об`ємів поставки ресурсів, відповідач сплачує позивачу неустойку в розмірі 8 % від вартості непоставлених в строк ресурсів.

Оскільки відповідач порушив обсяги поставки ресурсів, визначені умовами договору № 1002/17 від 14.04.2017, позовна вимога про стягнення неустойки в розмірі 6 137, 80 грн. (76 722, 55 грн. - 8 % = 6 137, 80 грн.), визнається судом обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Згідно статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною восьмою статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 10.05.2019 представник позивача відповідно до частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України подав заяву.

За таких підстав, розмір судових витрат, які позивач сплатив або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, буде встановлено судом на підставі поданих позивачем доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, про що останнім було зроблено відповідну заяву.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 233, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" до товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сокар Україна" задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сокар Україна" (04080, місто Київ, вулиця Юрківська, будинок 28, офіс 3, ідентифікаційний код 37037544) на користь приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" (50102, місто Кривий Ріг, вулиця Рудна, 47, ідентифікаційний код 00190905) 76 722 (сімдесят шість тисяч сімсот двадцять дві) грн. 55 коп. - вартості недопоставленого дизельного палива, 6 137 (шість тисяч сто тридцять сім) грн. 80 коп. - неустойки та 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп. - витрати по сплаті судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.Ю. Кирилюк