ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.05.2019 Справа № 920/215/19
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Коваленко О.В., розглянувши матеріали справи №920/215/19

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛЕВЕР-МЕД» (40030, м.Суми, вул. Холодногірська, 45, ),

до відповідача: Приватного підприємства «ФЛОРІС-С» (40035, м. Суми, пр. Михайла Лушпи, буд. 7, кв. 38, )

про стягнення 156 748 грн. 77 коп.,

за участю представників сторін:

Від позивача: Мирославський С.В., ордер серія СМ №79-18 від 18.04.2019;

Від відповідача: Руденко Л.І., довіреність №3 від 01.09.2016; Гапченко Т.І., директор;

при секретарі судового засідання Молодецькій В.О.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Сумської області від 19.03.2019 провадження у справі №920/215/19 відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, розгляд справи по суті було призначено на 18.04.2019 р.

Відповідно до ухвали господарського суду Сумської області від 18.04.2019 за клопотаннями сторін розгляд справи по суті з повідомленням (викликом) сторін було призначено на 10.05.2019 р.

В судовому засіданні 10.05.2019 р. оголошено перерву в розгляді справи до 20.05.2019 р.

В судовому засіданні 20.05.2019 р. оголошено перерву в розгляді справи до 22.05.2019 р.

СУТЬ СПОРУ: позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 156 748 грн. 77 коп., з яких: 152 500 грн. 00 коп. заборгованість по орендній платі, 4248 грн. 77 коп. заборгованості за комунальні послуги, нарахованих у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору оренди нерухомого майна від 08.02.2018, а також просить стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач в письмовому відзиві №57 від 18.04.2019 проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що спірне приміщення було повернуто позивачу згідно акту приймання-передачі 22.12.2018 р., а отже нарахування орендної плати після зазначеної дати є безпідставним.

У відповіді на відзив (вх. №3561 від 08.05.2019) позивач заперечує факт повернення йому орендованого приміщення, зазначаючи про те, що відповідна додаткова угода про дострокове розірвання договору між сторонами не укладалась, а акт від 22.12.2018 р. підписано не уповноваженими особами з обох боків, а отже він не може вважатися належним доказом у справі.

Відповідачем подано доповнення №01-07/01/99 від 17.05.2019 до відзиву на позовну заяву з додатковим обґрунтуванням своїх заперечень позовним вимогам.

Крім того, відповідачем подано клопотання №01-07/01/101 від 21.05.2019 про долучення до матеріалів справи додаткових доказів в обґрунтування своїх заперечень, яке судом задоволено.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив:

08 лютого 2018 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Клевер-Мед» і Приватним підприємством «Флоріс-С» укладено договір оренди нерухомого майна (далі за текстом «Договір»), відповідно до умов якого позивач зобов`язувався передати відповідачу у строкове платне користування нежитлове приміщення загальною площею 269,5 кв.м., розташоване за адресою: м. Суми, вул. Холодногірська, 45, з метою здійснення господарської комерційної діяльності відповідача для розміщення медичного центру, а відповідач зобов`язувався прийняти об`єкт оренди у строкове платне користування і сплачувати позивачу орендну плату.

Згідно п. 3.1. Договору передання об`єкта оренди оформлюється актом передачі-приймання, який підписується повноважними представниками ОСОБА_1 і в якому відображається стан Об`єкта оренди та його систем. Підписання акта передачі-приймання Об`єкта оренди є підставою для передачі позивачем ключів від Об`єкта оренди відповідачу (п. 3.4. Договору).

Зі змісту п. 3.5. Договору вбачається, що відповідач вступає у користування Об`єктом оренди після підписання Сторонами цього Договору, акта передачі-приймання та фактичного передання позивачем Об`єкта оренди відповідачу.

Відповідно до п. 4.2. Договору цей Договір укладається строком на 2 роки 11 місяців, з 08 лютого 2018 року до 07 січня 2020 року.

Згідно п. 4.3. Договору обчислення строку Договору починається після підписання повноважними представниками Сторін цього Договору, з моменту підписання акта передачі-приймання Об`єкта оренди та фактичної передачі Об`єкта оренди.

Згідно п. 5.1. Договору в редакції Додаткової угоди № 1 від 1 червня 2018 року до Договору розмір орендної плати за користування Об`єктом оренди становить 31 500 грн. 00 коп. на місяць з ПДВ.

Пунктом 5.2. Договору передбачено, що орендна плата сплачується відповідачем щомісяця незалежно від результатів його фінансово-господарської діяльності.

Відповідно до п. 5.3. Договору орендна плата сплачується 5 числа кожного місяця за поточний місяць, на вказаний позивачем рахунок у банківській установі шляхом безготівкового перерахування грошових коштів.

Орендна плата може періодично переглядатися та змінюватись, зокрема, і урахуванням офіційно встановленого індексу інфляції, за погодженням Сторін, що оформлюється додатковою угодою до цього Договору і є його невід`ємною частиною (п. 5.4. Договору).

Згідно п.5.8 Договору до орендної плати не включається плата за комунальні послуги та орендна плата за користування земельною ділянкою.

Зі змісту п. 7.1. Договору вбачається, що до обов`язків відповідача віднесено зокрема відшкодування позивачу оплати комунальних послуг, за спожиту електроенергію, газо-, тепло-, водопостачання і водовідведення, телефонний зв`язок та пожежну сигналізацію, прибирання прибудинкової території і вивіз сміття на підставі виставлених позивачем рахунків з документальним підтвердженням зазначених у них сум.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що належним чином виконав умови Договору та передав відповідачу об`єкт оренди згідно акту приймання-передачі майна, що орендується, від 20.03.2018 р., проте відповідач зобов`язання щодо оплати в повному обсязі орендних платежів та комунальних послуг в обумовлені Договором строки і розмірі не виконав:

рахунок-фактуру №СФ-0000001 від 15 квітня 2018 на суму 15 000 грн. 0 00 коп. відповідно до Акту №ОУ-00003 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30 квітня 2018 року, відповідач в порядку та на умовах визначених п. 5.1.,5.2,5.3. Договору сплатив без прострочення платежу в повному обсязі;

рахунок-фактуру №СФ-0000002 від 27 квітня 2018 на суму 30 000 грн. 00 коп., відповідно до Акту №ОУ-00001 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31 травня 2018 року відповідач повинен був у відповідності до п. 5.3. Договору сплатити в строк до 5 травня 2018 року, проте сплатив з простроченням 30.05.2018 року частково, в розмірі 15 000 грн. 00 коп.

рахунок-фактуру № СФ-0000004 від 30 травня 2018 на суму 31 500 грн. 00 коп., відповідно до Акту № ОУ-00002 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30 червня 2018 року відповідач повинен був сплатити в строк до 5 червня 2018 року, проте сплатив 31.05.2018 року суму в розмірі 15 000 грн. 00 коп.;

рахунок-фактуру № СФ-0000006 від 20 червня 2018 на суму 31 500 грн. 00 коп. відповідно до Акту № ОУ- 000004 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31 липня 2018 року відповідач повинен був сплатити в строк до 5 липня 2018 року, проте сплатив 04.07.2018 року суму в розмірі 16 500 грн. 00 коп., з простроченням сплатив 16.07.2018 року суму у розмірі 5 000 грн., 17.07.2018 року 10 000 грн., 19.07.2018 року 10 000 грн.;

рахунок-фактуру №СФ-0000007 від 26 липня 2018 на суму 31 500 грн. 00 коп. відповідно до Акту №ОУ-000005 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31 серпня 2018 року відповідач повинен був сплатити в строк до 5 серпня 2018 року, проте сплатив 06.08.2018 року суму у розмірі 21 500 грн. 00 коп.;

рахунок-фактуру №СФ-0000008 від 5 вересня 2018 на суму 31 500 грн. 00 коп. відповідно до Акту №ОУ-00007 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30 вересня 2018 року відповідач повинен був сплатити в строк до 5 вересня 2018 року, проте сплатив 07.09.2018 року суму в розмірі 15 000 грн. 00 коп., 18.09.2018 року 6 500 грн. 00 коп., 20.09.2018 року 10 000 грн. 00 коп.;

рахунок-фактуру №СФ-0000009 від 2 жовтня 2018 на суму 31 500 грн. 00 коп. відповідно до Акту № ОУ-00011 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31 жовтня 2018 року відповідач повинен був сплатити в строк до 5 вересня 2018 року, проте не сплатив.

Крім того, відповідачем було здійснено декілька платежів: 28.11.2018 року на суму 10 000 грн. 00 коп., 30.11.2018 року на суму 10 000 грн. 00 коп., 30.01.2019 року на суму 11 500 грн. 00 коп., 07.02.2019 року на суму 5000 грн. 00 коп.

Таким чином, за період з 15.04.2018 року по 31.01.2019 року відповідач повинен був сплатити 328 500 грн. 00 коп., а фактично було сплачено 176 000 грн. 00 коп., а станом на день розгляду справи заборгованість по орендній платі становить 152 500 грн. 00 коп.

Крім того відповідачем в період з 30.11.2018 року по 31.01.2019 року не сплачено 4248 грн. 77 коп. відшкодувань за комунальні послуги.

Визначення орендної плати міститься у пункті 1 статті 286 Господарського кодексу України, згідно якого орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. При цьому пункт 4 статті 286 Господарського кодексу України встановлює, що строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивачем було надіслано на адресу відповідача лист-нагадування №3 від 21.05.2018, претензії про сплату заборгованості від 15.11.2018 та від 26.12.2018 р., про що свідчать копії фіскальних чеків /а.с. 42-43/, проте зазначені відправлення залишені відповідачем без відповідного реагування.

Згідно з положеннями статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частина перша статті 612 названого Кодексу визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідач, в свою чергу, обґрунтовує свої заперечення тим, що між сторонами було підписано акт від 22.12.2018 р. передачі-приймання (повернення) нежитлового приміщення за Договором, а отже Договір було припинено 22.12.2018 р., що свідчить про необґрунтованість нарахування позивачем орендної плати та оплати за комунальні послуги.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 654 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

У п. 4.1. Договору сторони погодили, що строк оренди може бути змінений лише за згодою Сторін шляхом укладення додаткової угоди до цього Договору, що є невід`ємною частиною Договору.

Відповідно до п. 4.7 Договір вважається розірваним з моменту належного оформлення Сторонами відповідної угоди до цього Договору або з чинним законодавством України.

Пунктом 9.5 Договору передбачено, що зміни умов цього Договору можуть мати місце за погодженням Сторін шляхом укладання відповідної додаткової угоди до Договору, яка є його невід`ємною частиною.

Зі змісту п. 9.6. Договору вбачається, що сторона Договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати цей Договір, повинна надіслати пропозиції про це іншій Стороні за Договором. Сторона Договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання Договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу Сторону про результати її розгляду. У разі, якщо Сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) Договору або у разі неодержання відповіді v встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована Сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням Договір змінено або розірвано, Договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним судовим рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено рішенням суду.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача з приводу того, що він неодноразово звертався до позивача з листами та проектом додаткової угоди до Договору про дострокове розірвання Договору, оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази надсилання таких пропозицій поштою або вручення уповноваженим особам позивача.

Крім того, дослідивши поданий відповідачем акт повернення об`єкта оренди від 22.12.2018 р., суд приходить до висновку про те, що він не може вважатися належним доказом у справі, оскільки підписаний неуповноваженою особою з боку позивача.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Стаття 237 ЦК України передбачає, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів.

Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Так, від імені відповідача акт підписано ОСОБА_2 , діючим на підставі довіреності №3 від 22.12.2018 р., в той час як від імені позивача акт підписав Трофименко М. ОСОБА_3 , проте докази на підтвердження наявності повноважень на вчинення дій з підписання зазначеного акту ОСОБА_4 в матеріалах справи відсутні, а в судовому засіданні представники позивача заперечували факт передачі об`єкта оренди 22.12.2018 р. та факт надання повноважень на підписання такого акту.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження внесення змін до Договору щодо строку його дії та повернення відповідачем позивачу об`єкта оренди.

Письмовими матеріалами справи підтверджується основна сума заборгованості з орендних платежів в розмірі 152 500 грн. 00 коп., а саме підписаними належним чином представниками сторін актами здачі-приймання робіт (надання послуг), рахунками-фактурами /а.с.19-34/.

Крім того, письмовими матеріалами справи підтверджується сума заборгованості з відшкодування комунальних послуг в розмірі 4248 грн. 77 коп., а саме підписаними належним чином представниками сторін актами здачі-приймання робіт (надання послуг), рахунками-фактурами, актами приймання-передачі природного газу /а.с.37-38, 90-92/.

Враховуючи те, що відповідачем не подано суду доказів сплати боргу або обґрунтованих заперечень вимогам позивача, суд дійшов до висновку про те, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 152 500 грн. 00 коп. заборгованості з орендної плати за період травень 2018 року січень 2019 р., а також 4248 грн. 77 коп. заборгованості з відшкодування комунальних послуг за період з листопада 2018 року по січень 2019 року.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами по справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Стосовно інших доводів сторін, які детально не зазначені в рішенні, то вони не підлягають врахуванню, оскільки суперечать встановленим судом фактичним обставинам справи та не стосуються предмета доказування по даній справі.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно вимог п. 2 ч. 1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, витрати зі сплати судового збору в розмірі 2351 грн. 23 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Зі змісту ч.3 ст. 123 ГПК України вбачається, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Позивач, усно уточнивши в судовому засіданні розмір вимог в цій частині, просить суд стягнути з відповідача на свою користь 5 500 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування своїх вимог позивачем подано суду витяг з договору надання правничої (правової) допомоги №А1-252/19-г від 25.02.2019 з додатком №1 до Договору, акти прийняття-передачі по Договору від 28.02.2019 , від 18.04.2019 та від 10.05.2019, платіжні доручення №123 від 08.05.2019 на суму 2 500 грн. 00 коп. та №122 від 08.05.2019 на суму 3 000 грн. 00 коп., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №382 від 17.08.2012, ордер серії СМ №79-18 від 18.04.2019.

Згідно п. 6.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п`ятою статті 49 ГПК (в редакції, чинній до 15.12.2017).

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Враховуючи те, що позивачем подано належні докази в обґрунтування поданого клопотання про покладення на відповідача витрат на правову допомогу, суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача в повному обсязі, а на відповідача необхідно покласти судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 500 грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Флоріс-С» (40035, м. Суми, пр. Михайла Лушпи, буд. 7, кв. 38, код 34933234) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Клевер-Мед» (40030, м.Суми, вул. Холодногірська, 45, код 31547802) 152 500 грн. 00 коп. заборгованості по орендній платі, 4 248 грн. 77 коп. заборгованості за комунальні послуги, 2 351 грн. 23 коп. витрат зі сплати судового збору, 5 500 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, встановленому статтями 256-258 ГПК України.

Повний текст рішення підписаний 28.05.2019 р.

Суддя О.В. Коваленко