ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2019 року м.Дніпро Справа № 904/1874/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Верхогляд Т.А.(доповідач)

суддів: Паруснікова Ю.Б., Білецької Л.М.,

cекретар судового засідання Пінчук Є.С.

представники сторін:

від позивача: Васюта К.С., довіреність №б/н від 28.02.2019 р., адвокат;

представник відповідача у судове засідання не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.06.2018 року (повний текст рішення складено 06.07.2018 року) у справі №904/1874/18 (суддя Кеся Н.Б.)

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Ектра 2009", м.Дніпро

про зобов`язання визнати та включити кредиторські вимоги до проміжного ліквідаційного балансу підприємства, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 27.06.2018 року у справі №904/1874/18 в задоволені позову відмовлено. Судові витрати покладено на позивача.

Рішення мотивовано наступними обставинами:

- 02.03.2015 року Національним Банком України прийнято Постанову №150, яким ПАТ "Дельта Банк" віднесено до категорії неплатоспроможних;

- 02.03.2015 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №51 про запровадження тимчасової адміністрації у АТ "Дельта Банк";

- майнові вимоги позивача пов`язуються із договірними зобов`язаннями, які виникли на підставі кредитного договору №К-6031 від 27.05.2010 року, укладеного між позивачем та відповідачем;

- позивач зазначив у позові, що він відступив права вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ "ФК "Іпотека Кредит" за договором відступлення права вимоги від 20.06.2014 року, але вважає цей договір нікчемним на підставі положень ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб";

- Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлені підстави для визнання договорів нікчемними та встановлена необхідність вчинення певних дій Фондом гарантування вкладів фізичних осіб у випадку виявлення підстав нікчемності договору;

- позивачем не надано доказів дотримання дій, передбачених Інструкцією про порядок виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також не надано доказів прийняття Фондом гарантування вкладів фізичних осіб рішення про наявність обґрунтованих підстав нікчемності договору відступлення права вимоги, не надано доказів повідомлення сторін договору про зазначене рішення Фонду;

- недотримання вимог згаданого Закону щодо порядку застосування наслідків нікчемності договорів позбавляє зацікавлену особу законного права скористатися цими наслідками.

На підставі наведеного суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для визнання права позивача порушеним внаслідок відсутності його майнових вимог позивача у проміжному ліквідаційному балансі.

Не погодившись з рішенням, ПАТ "Дельта Банк" оскаржило його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає на порушення судом першої інстанції вимог ч.2 ст. 215, ст.236 Цивільного кодексу України.

Вважає, що:

- судом безпідставно не взято до уваги, що в даному випадку має місце презумпційний факт нікчемності правочину, нікчемність якого встановлена відповідно до закону і не підлягає доказуванню при розгляді справи;

-жодна сторона договору відступлення права вимоги від 20.06.2014 року у встановленому законом порядку не намагалась спростувати факт нікчемності правочину;

-уклавши договір про відступлення права вимоги від 20.06.2014 року, Банк відмовився від власних майнових вимог; окремому кредитору було передано майно (майнові права), через що кредитором було отримано переваги, не встановлені для нього законодавством чи внутрішніми документами Банку;

- договір про відступлення права вимоги від 20.06.2014 року був укладений під час дії постанови Правління НБУ від 12.06.2014 року №348/БТ, якою було зобов`язано Банк операції щодо зміни реалізації за наданими кредиторами за сумами, що перевищують 10 000 тис. грн. погоджувати з представником НБУ;

- крім того, на момент укладення договору майнові права по кредитним договорам банку перебували в заставі у Національного Банку України, який як заставодержатель не надавав згідно з ч.2 ст. 17 Закону України "Про заставу" згоду позивачеві на відчуження активів.

Також апелянт посилається на порушення господарським судом норм процесуального права - ст.ст.177, 185 Господарського процесуального кодексу України щодо порядку дослідження доказів, ст.ст. 209, 210 Господарського процесуального кодексу України щодо не надання позивачу часу для подання додаткових доказів стосовно наявності підстав визнання нікчемності договору відступлення права вимоги, укладеного між AT "Дельта Банк" та ТОВ Фінансова компанія "Іпотека кредит", та не дослідження у судовому засіданні наявних у Банка доказів.

Скаржник вказує, що право Банку на справедливе погашення заборгованості боржника ТОВ "Ектра 2009" встановлено судом, однак суб`єктивне право на захист порушеного права Банку судом не забезпечено з формальних причин.

Просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області 27.06.2018 року у справі №904/1874/18. Ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позов.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав, участь у судовому засіданні свого представника не забезпечив.

Відповідно до ч.3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України).

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржуване рішення слід скасувати, позовні вимоги задовольнити виходячи з наступного:

З матеріалів справи вбачається, що 27.05.2010 року між Публічним акціонерним товариством "Дельта банк" (далі - кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ектра 2009" (далі - позичальник) укладено договір кредиту №К-6031 від 27.05.2010 року (далі - договір) та додаткові угоди до зазначеного договору (том 1 а.с. 14-31).

Відповідно до п. 1.1 договору кредитор зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

Згідно з п. 1.1.1 АТ "Дельта Банк" зобов`язувався надати кредит в сумі 1 000 000, 00 доларів США 00 центів, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 26.05.2013 року включно, на умовах визначених цим договором, зі сплатою плати за користування кредитом:

- з 27 травня 2010 року по 26 травня 2012 року включно у розмірі 10 річних;

- з 27 червня 2012 року по 26 травня 2013 року включно у розмірі 15 річних.

Відповідно до1.2 кредитного договору, кредит надається позичальнику для поповнення обігових коштів.

Пунктом 3.3 договору передбачено, що позичальник зобов`язується повернути кредиторові у повному обсязі кредит зі сплатою можливих штрафних санкцій та сплачувати проценти за використання кредиту.

Згідно з п. 4.1 кредитного договору у випадку прострочення позичальником сплати процентів, комісій, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених цим договором, позичальник сплачує пеню в розмірі 0,1 (нуль цілих одна десята) відсотка від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у цей період.

Відповідно до п. 4.2 договору у випадку порушення позичальником вимог п.п. 3.3.2. - 3.3.8. договору, позичальник зобов`язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 1 (один) відсоток від суми наявної заборгованості по кредиту на дату такого порушення.

Додатковою угодою №14 від 08.08.2013 року сторони домовились змінити валюту виконання зобов`язання за договором та домовились викласти п. 1.1.1 у наступній редакції:

1.1.1 надання кредиту буде здійснюватися на умовах, визначених цим договором в сумі 2 654 631,41 грн. (два мільйони шістсот п`ятдесят чотири тисячі шістсот тридцять одна гривня 41 копійка), зі сплатою плати за користування кредитом у розмірі 27 (двадцять сім процентів) річних з кінцевим терміном повернення заборгованості до 31.12.2015 року.

Також додаткова угода №14 від 08.08.2013 року була доповнена пунктами 3.3.13 та 1.1.12.

Пунктом 3.3.13 позичальник зобов`язувався з 01.10.2013 року перевести в АТ "Дельта Банк" та забезпечити в подальшому щомісячні надходження на розрахунковий рахунок в АТ "Дельта Банк" в розмірі 80% від загальних обсягів позичальника.

Згідно з п. 1.1.2 договору у разі порушення позичальником п. 3.3.13. договору кредиту, плата за користування кредитом встановлювалась у розмірі 29 % річних.

Цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до останнього виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань (п. 8.3 договору).

Судом встановлено, що на виконання умов договору кредитор надав позичальнику кредит у сумі 1 000 000,00 доларів США, що підтверджується меморіальними ордерами №13873810 від 08.06.2010 року, №31925423 від 30.11.2010 року та №28399407 від 12.08.2011 року (том 1 а.с. 71-73).

В порушення умов договору відповідач несвоєчасно і не в повному обсязі сплачував проценти за користування кредитом, не здійснював щомісячне погашення кредитом, а також прострочення кредитної заборгованості та пені. В підтвердження зазначених обставин позивачем надані виписки по особовим рахункам за період з 27.05.2010 року по 05.06.2018 року (том 1 а.с. 75-159).

Згідно з розрахунком позивача (том 1 а.с. 13) загальна сума заборгованості позичальника станом на 02.02.2018 року становить 6 192 636,19 грн., яка складається:

- сума заборгованості за простроченим кредитом - 2 654 631,41 грн.;

- сума заборгованості за простроченими процентами - 3 338 508,32 грн.;

- розмір пені за несвоєчасне повернення процентів - 80 760,06 грн.;

- сума 3% річних від суми прострочених процентів - 12 551,12 грн.;

- розмір штрафу - 106 185,28 грн.

Позивач стверджував, що з відомостей, розміщених у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивачу стало відомо, що ТОВ "Ектра 2009" перебуває в стані припинення.

Позивачем на адресу відповідача надіслано заяву з грошовими вимогами від 08.02.2018 року вих.№23.1/1007 (том 1 а.с. 33-38), в якій позивач просив:

- розглянути та визнати кредиторські вимоги Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (, адреса: 01014, м. Київ, бульвар Дружби Народів, б, 38) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ектра 2009" (, адреса: 49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вул. Ленінградська, будинок 68, корпус 8, офіс 313) у розмірі 6 192 636 грн. 19 коп.;

- включити визнані кредиторські вимоги Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (, адреса: 01014, м. Київ, бульвар Дружби Народів, б. 38) до проміжного ліквідаційного балансу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ектра 2009" (, адреса: 49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вул. Ленінградська, будинок 68, корпус 8, офіс 313) згідно черговості;

- письмово повідомити Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (, адреса: 01014, м. Київ, бульвар Дружби Народів, б. 38) про результати розгляду вимог АТ "Дельта Банк" разом з надісланням відповідного рішення про це у строк не пізніше тридцяти днів з дня отримання цієї заяви;

- надіслати на адресу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (, адреса: 01014, м.Київ, бульвар Дружби Народів, б. 38) копію проміжного ліквідаційного балансу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ектра 2009" (, адреса: 49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вул. Ленінградська, будинок 68, корпус 8, офіс 313).

Направлення вимоги підтверджується описом вкладення до цінного листа, фіскальним чеком пошти, списком згрупованих цінних відправлень та витягом з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень (том 1 а.с. 39-44). Зазначена вимога була залишена без відповіді та задоволення.

Відповідно до ч.8 ст.111 Цивільного кодексу України ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред`явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду.

Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи.

Судом встановлено, що 05.06.2014 року на засіданні Кредитного комітету Банку було прийнято рішення щодо погодження відступлення заборгованості ТОВ "ЕКТРА 2009" за договором кредиту №К-6031 від 27.05.2010 року на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "Іпотека Кредит", з укладанням відповідного договору відступлення права вимоги.

На виконання даного рішення Кредитного комітету Банку, 20.06.2014 року між АТ "Дельта Банк" та ТОВ "ФК "Іпотека Кредит" був укладений договір відступлення права вимоги. Ціна відступлення права вимоги - 1 300 000,00 грн.

Відповідно до умов вказаного договору ТОВ "ФК "Іпотека Кредит" придбало право вимоги належного виконання зобов`язань ТОВ "Ектра 2009" за договором кредиту №К-6031 від 27.05.2010 року, зокрема:

- розмір заборгованості за кредитом - 2654631,41 грн;

- сума заборгованості за відсотками - 869919,10 грн;

Загальний розмір заборгованості за кредитом станом на 18.12.2014 року становить - 3 524 550,51 грн.

02.03.2015 року Національним Банком України прийнято Постанову №150, яким ПАТ "Дельта Банк" віднесено до категорії неплатоспроможних.

02.03.2015 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №51 про запровадження тимчасової адміністрації у АТ "Дельта Банк" (том 1 а.с.46).

11.03.2015 року на підставі наказу №67 у АТ "Дельта Банк" було створено комісію перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями. Під час здійснення перевірки комісію було встановлено, що за договором відступлення права вимоги, укладеного 20.06.2014 року між АТ "Дельта Банк" та ТОВ "ФК "Іпотека Кредит", ціна відступлення права вимоги, а отже і сума коштів, отриманих Банком, майже в три рази нижче, ніж заборгованість по кредиту, право вимоги за яким відступались на користь нового кредитора.

Крім того, на момент укладення договору, ТОВ "ФК "Іпотека Кредит" було кредитором банку за відповідними договорами банківського рахунку, на яких обліковувались належні товариству кошти в розмірі, достатньому для здійснення оплати.

Отже, всі перерахування коштів здійснювались в межах балансу Банку. Враховуючи, що оплата за договором відступлення права вимоги відбувалась за рахунок кредиторської заборгованості, тобто реальних коштів АТ "Дельта Банк" не отримувало, позивач зазначав суду, що умови договору фактично прямо передбачали кредитору Банку переваги перед іншими кредиторами.

Посилаючись на положення ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", позивач вказує на те, що зазначений договір відступлення права вимоги є нікчемним, оскільки на підставі цього договору Банк відмовився від власних майнових вимог; окремому кредитору було передано майно (майнові права), через що кредитором було отримано переваги, не встановлені для нього законодавством чи внутрішніми документами банку.

Крім того, позивач вказував на те, що вищевказаний договір про відступлення права вимоги від 20.06.2014 року був укладений під час дії Постанови Правління НБУ від 12.06.2014 року №348/БТ, якою було зобов`язано Банк операції щодо зміни реалізації за наданими кредиторами за сумами, що перевищують 10 000 тис. грн. погоджувати з представником НБУ. Крім того, на момент укладення договору майнові права по кредитним договорам банку перебували в заставі у Національного Банку України. При цьому НБУ, як заставодержатель, не надавав згідно з ч.2 ст.17 Закону України "Про заставу" згоду позивачеві на відчуження активів.

Колегія суддів вважає, що доводи скаржника є обґрунтованими в силу наступного:

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта щодо того, що в порушення процесуальних норм суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини справи.

Так, суд в оскаржуваному рішенні зазначив, що позивачем не надано суду доказів дотримання Фондом гарантування вкладів фізичних осіб Інструкції №826 від 26.05.2016 року про порядок виявлення правочинів ( у тому числі договорів), що є нікчемними.

Між тим такі дії вчинялися.

Так, під час розгляду апеляційної скарги апелянтом надано суду для огляду на підтвердження правомірності заявлених вимог рішення господарського суду м.Києва від 28.02.2019 року у справі №910/14828/18, з якого вбачається (аркуш 11 рішення), що наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедур тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова Владислава Володимировича №67 від 11.03.2015 року вирішено здійснити в АТ "Дельта Банк" перевірку правочинів (інших договорів), вчинених (укладених) АТ "Дельта Банк" протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до витягу з протоколу № 19 від 15.07.2015 року засідання комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, призначеної наказом № 67 від 11.03.2015 року, до нікчемних правочинів віднесено - договір про відступлення права вимоги, укладений 20.06.2014 між АТ "Дельта Банк" та ТОВ " ФК "Іпотека Кредит", у якості нового кредитора, щодо передачі останньому права вимоги за договором кредиту № К-6031 від 27.05.23010 зі змінами та доповненням, укладений між АТ "Дельта Банк" та ТОВ " Ектра 2009".

У вказаному рішенні також встановлено, що позивачем було направлено на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Іпотека Кредит", Товариства з обмеженою відповідальністю "Ектра 2009" повідомлення про нікчемність договору про відступлення права вимоги, укладеного 20.06.2014 року між АТ " Дельта Банк" та ТОВ "ФК "Іпотека Кредит», у якості нового кредитора, щодо передачі останньому права вимоги за договором кредиту № К-6031 від 27.05.23010 зі змінами та доповненням, укладеним між АТ "Дельта Банк" та ТОВ "Ектра 2009".

Тобто, обставини, про які зазначав суд як недоведені, існували на час розгляду справи судом першої інстанції.

Суд їх не з`ясував, хоча на такі обставини зазначено позивачем у тексті позовної заяви.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.277 Господарського процесуального кодексу України неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Отже, є встановленим, в тому числі додатково підтвердженим рішенням господарського суду м.Києва від 28.02.2019 року у справі №910/14828/18 за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Іпотека Кредит", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб; треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Ектра 2009", ОСОБА_1 про визнання недійсним договору та зобов`язання вчинити дії, що укладений 20.06.2014 року між АТ "Дельта Банк" та ТОВ "ФК "Іпотека Кредит" договір відступлення права вимоги визнано нікчемним.

Доводи апеляційної скарги також підтверджуються наступним:

Пунктом 3 ч. 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема з тієї підстави, що банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору.

Тобто у даному випадку ціна відступлення права вимоги є майже у три рази є меншою, ніж заборгованість за договором кредиту, вимоги за яким відступлено на користь нового кредитора.

Відповідно до ст. 4 Цивільного кодексу України органи державної влади України можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини, лише у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом.

Статтями 2, 6 Закону України "Про Національний банк України" передбачено, що Національний банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України. Відповідно до Конституції України основною функцією Національного банку є забезпечення стабільності грошової одиниці України. При виконанні своєї основної функції Національний банк має виходити із пріоритетності досягнення та підтримки цінової стабільності в державі. Національний банк у межах своїх повноважень сприяє фінансовій стабільності, в тому числі стабільності банківської системи за умови, що це не перешкоджає досягненню цілі, визначеної у частині другій цієї статті. Національний банк також сприяє додержанню стійких темпів економічного зростання та підтримує економічну політику Кабінету Міністрів України за умови, що це не перешкоджає досягненню цілей, визначених у частинах другій та третій цієї статті.

Відповідно до ст. 7-1 названого Закону Національний банк України за наявності ознак нестійкого фінансового стану банківської системи, виникнення обставин, що загрожують стабільності банківської та/або фінансової системи країни, має право визначати тимчасові особливості регулювання та нагляду за банками або іншими особами, які можуть бути об`єктом перевірки Національного банку України, у тому числі особливості підтримання ліквідності банків, застосування економічних нормативів, формування та використання резервів для відшкодування можливих втрат за активними операціями банків, запроваджувати обмеження на їх діяльність, у тому числі обмежувати або забороняти видачу коштів з поточних та вкладних (депозитних) рахунків фізичних та юридичних осіб, а також обмежувати або тимчасово забороняти проведення валютних операцій на території України, зокрема операцій з вивезення, переказування і пересилання за межі України валютних цінностей. Наявність ознак нестійкого фінансового стану банківської системи, а також обставин, що загрожують стабільності банківської та/або фінансової системи країни, підтверджується відповідним рішенням Ради з фінансової стабільності, повноваження якої визначаються указом Президента України.

Згідно зі ст. 56 Закону України "Про Національний банк України" Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб. Нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно із законом пом`якшують або скасовують відповідальність. Нормативно-правові акти Національного банку, що містять інформацію з обмеженим доступом, не підлягають опублікуванню та доводяться до відома юридичних та фізичних осіб, на яких поширюється їх дія.

В позовній заяві позивач стверджував, що договір про відступлення права вимоги від 20.06.2014 року було укладено під час дії Постанови Правління НБУ від 12.06.2014 року №348/БТ, якою було зобов`язано Банк операції щодо зміни реалізації за наданими кредиторами за сумами, що перевищують 10 000 тис. грн погоджувати з представником НБУ. Як встановлено комісією з перевірки правочинів майнові права банку за кредитними договорами були передані в заставу НБУ в рахунок забезпечення виконання Банком зобов`язань за наданими кредитами.

Отже, позивач суду першої інстанції зазначав, що станом на момент укладення договору майнові права по кредитним договорам банку перебували в заставі у Національного Банку України, який як заставодержатель не надавав згідно з ч.2 ст. 17 Закону України "Про заставу" згоду позивачеві на відчуження активів.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що позивач у даній справі має фінансові (грошові) вимоги до боржника, які виникли з невиконаного відповідачем зобов`язання за кредитним договором №К-6031 від 27.05.2010 року в сумі 6 192 636,19 грн, яка складається:

- з суми заборгованості за простроченим кредитом - 2 654 631,41 грн;

- з суми заборгованості за простроченими процентами - 3 338 508,32 грн;

- пені за несвоєчасне повернення процентів - 80 760,06 грн;

- 3% річних від суми прострочених процентів - 12 551,12 грн;

- штрафу - 106 185,28 грн.

Ці кредиторські вимоги підлягають включенню до проміжного ліквідаційного балансу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ектра 2009".

Оскільки апеляційна скарга спростовує висновки оскаржуваного рішення, вона підлягає задоволенню.

Судові витрати за розгляд позову в сумі 1762,00 грн (том 1 а.с.12) та апеляційної скарги в сумі 2 643,00 грн (том 1 а.с.193-194) слід стягнути з відповідача на користь позивача відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст.269, 270, 275, 277, 284, 287 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.06.2018 року у справі №904/1874/18 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позовні вимоги задовольнити.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Ектра 2009" в особі ліквідатора Коломійця Ігоря Станіславовича, включити кредиторську вимогу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до проміжного ліквідаційного балансу підприємства в розмірі 6 192 636, 19 грн. як визнану.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ектра 2009" на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" судові витрати за розгляд позовної заяви в розмірі 1762,00 грн та розгляд апеляційної скарги в розмірі 2 643,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня оголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 20 днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови підписано 06.06.2019 року.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Л.М. Білецька

Суддя Ю.Б. Парусніков