ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року Справа № 918/737/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Тимошенко О.М. , суддя Юрчук М.І.

секретар судового засідання Кравчук О.В.

за участю представників сторін:

позивача: не з`явився

відповідача: Піц М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "Агро-Експрес-Сервіс" на рішення господарського суду Рівненської області від 22.01.2019 року у справі № 918/737/18

за позовом Приватного малого підприємства "МЛС"

до Приватного підприємства "Агро-Експрес-Сервіс"

про стягнення заборгованості в сумі 119 817,94 грн.

В листопаді 2018 року Приватне мале підприємство «МЛС» звернулося до господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Приватного підприємства «Агро-Експрес-Сервіс» про стягнення заборгованості за договором поставки № 1 від 23.08.2018 року в сумі 119 817,94 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між ПМП «МЛС» та ПП «Агро-Експрес-Сервіс» Договору поставки від 23.08.2018 року № 1 в частині оплати поставленого товару, внаслідок чого позивачем заявлено вимоги про стягнення основного боргу в сумі 110 130,00 грн., пені в сумі 5 250,69 грн., інфляційних втрат в сумі 4 000,25 грн. та 3 % річних в сумі 437,00 грн. /а.с. 3-4/.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 22.01.2019 року у справі № 918/737/18, позов Приватного малого підприємства «МЛС» до Приватного підприємства «Агро-Експрес-Сервіс» про стягнення заборгованості в сумі 119 817,94 грн. задоволено частково.

Стягнуто з Приватного підприємства «Агро-Експрес-Сервіс» на користь Приватного малого підприємства «МЛС» 110 130,00 грн. - основного боргу за договором поставки, 437,00 грн. - 3% річних, 4000,25 грн. - інфляційних витрат та 1 718,51 грн. - судового збору.

У задоволенні позовних вимог про стягнення 5 250,69 грн. - пені відмовлено.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що з наданих позивачем первинних документів, складених на підтвердження вчинення господарської операції з поставки товару, неможливо достеменно встановити, що поставка здійснювалась саме на виконання умов Договору поставки № 1 від 23.08.2018 року, а тому поставка між сторонами мала позадоговірний характер, відтак з наданих до справи доказів (накладних № 1/4 від 23.08.18р. та № 1/0 від 28.08.18р.) вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем з оплати поставленого товару становить 110 130,00 грн.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення з відповідача пені, місцевий господарський суд дійшов висновку, що умови Договору, зокрема п.7.2, на який позивач здійснював посилання, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані, адже поставка товару носила позадоговірний характер, відтак підстави для стягнення пені відсутні.

Крім того, здійснивши перерахунок заявлених позивачем до стягнення з відповідача сум інфляційних втрат та 3 % річних, місцевий господарський суд вказав, що останні не перевищують обрахованого судом розміру, відтак, підлягають задоволенню в повному обсязі /а.с. 68-72/.

Відповідач Приватне підприємство «Агро-Експрес-Сервіс», не погоджуючись з ухваленим рішенням, звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Рівненської області від 22.01.2019 року у справі № 918/737/18 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, решту позовних вимог залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує:

- судом невірно встановлено суму основного боргу ПП «Агро-Експрес-Сервіс» перед ПМП «МЛС», а саме, складаючи позовну заяву 16.11.2018 року позивачем не було включено суму в розмірі 10 000,00 грн., яку в погашення боргу ПП «Агро-Експрес-Сервіс» сплатило 14.11.2018 року. Крім того, станом на 18.01.2019 року відповідачем здійснено повне погашення основного боргу перед позивачем;

- судом неправильно розтлумачено обставини виникнення договірних відносин між позивачем та відповідачем, зокрема у рішенні суду жодним чином не згадується відзив на позовну заяву відповідача, який містить підтвердження договірних взаємовідносин між позивачем і відповідачем згідно Договору № 4 від 12.01.2018 року, укладеного між ПМП «МЛС», яке є продавцем, та ПП «Агро-Експрес-Сервіс», яке є покупець. 19.10.2018 року відповідачем отримано від позивача вимогу про оплату поставленого товару на суму 110 130,00 грн. (вих. № 11/10/2 від 11.10.2018 року), однак з невідомих для ПП «Агро-Експрес-Сервіс» причин, дану вимогу викладено у формі претензії з посиланням на інший договір і безпідставним нарахуванням штрафних санкцій;

- керуючись умовою, передбаченою ч.2 ст.530 ЦК України, нарахування штрафних санкцій, відсотків річних та інфляційних втрат може здійснюватися лише після спливу 7 (семи) днів з моменту отримання ПП «Агро-Експрес-Сервіс» вказаної вимоги, тобто відсотки та інфляційні втрати повинні бути розраховані з 27.10.2018 року;

- судом всупереч своїм висновкам взято до уваги розрахунок відсотків річних та інфляційних втрат позивача, який починається з 23 і 28 вересня 2019 року;

- судом не було зобов`язано сторін процесу провести звірку взаєморозрахунків зі складенням відповідного акту, а тому не було досліджено аргументи відповідача, що по Договору № 4 неодноразово здійснювалися поставки та платежі, як наслідок з розрахунків позивача не можливо дослідити зміни боргу по ходу виконання договору, тобто, судом проігноровано те, що відповідач систематично проводив оплату та виконував свої зобов`язання по Договору № 4.

Таким чином, на думку скаржника, наявні усі правові підстави для скасування оскаржуваного рішення суду від 22.01.2019 року у справі № 918/737/18, як такого, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права /а.с. 91-93/.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.02.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Агро-Експрес-Сервіс» на рішення господарського суду Рівненської області від 22.01.2019 року у справі № 918/737/18, розгляд справи призначено на 03.04.2019 року об 10:00 год./а.с. 85-86/.

03.04.2019 року судове засідання у справі № 918/737/18 не відбулося у зв`язку із перебуванням у відпустці судді - члена колегії Тимошенка О.М. Учасники справи повідомлені про неможливість проведення судового засідання телефонограмою та шляхом розміщення відповідної інформації на сторінці суду офіційного веб-порталу «Судова влада в Україні» в мережі Інтернет/а.с. 110-112/.

Після усунення обставин, які унеможливлювали проведення судового засідання, ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.04.2019 року призначено справу № 918/737/18 до розгляду на 25.04.2019 року об 10:00 год. /а.с. 113/.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.04.2019 року, розгляд справи відкладено на 29.05.2019 року, зобов`язано сторін надати суду докази погашення основного боргу та відповідні письмові пояснення /а.с. 118-119/.

23.05.2019 року на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від Приватного підприємства «Агро-Експрес-Сервіс» на виконання вимог ухвали суду від 25.04.2019 року надійшли ряд документів, зокрема акт взаєморозрахунків між сторонами станом на 18.01.2019 року, підписаний лише з боку скаржника, та платіжні доручення, які на думку останнього підтверджують сплату основного боргу на загальну суму 110 130,00 грн.

В судовому засіданні 29.05.2019 року, представник Приватного підприємства «Агро-Експрес-Сервіс» підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення суду скасувати, а в задоволенні позову ПМП «МЛС» відмовити.

Приватне мале підприємство «МЛС» явку повноважного представника в призначене судове засідання не забезпечило, про причини неявки суд не повідомило, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлено належним чином /а.с. 121/.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що ухвалою суду від 25.04.2019 року явка представників сторін в судове засідання 29.05.2019 року обов`язковою не визнавалась, колегія суддів визнала за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності представника позивача, оскільки його не явка не перешкоджає перегляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

23.08.2018 року між Приватним малим підприємством «МЛС» (постачальник) та Приватним підприємством «Агро-Експрес-Сервіс» (покупець) укладено Договір купівлі- продажу № 1, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю, а покупець-прийняти й оплатити товар у повному розмірі на умовах та в порядку, визначених цим договором (п.1.1 Договору).

Пунктом 1.2 Договору передбачено, що постачальник зобов`язується поставляти товар окремими партіями в кількості і асортименті, визначених у заявках замовлення (далі - заявках) покупця, що є невід`ємними частинами даного договору.

Згідно з п.2.1 Договору, асортимент та ціна на товар, що поставляється визначаються на підставі рахунка постачальника, погодженої покупцем.

Строки та умови поставки товару врегульовані розділом 4 Договору.

Зокрема, поставка товарів здійснюється постачальником в межах наявного у нього асортименту протягом строку дії договору відповідно до попереднього замовлення покупця, в якому визначається асортимент (вид) та обсяг товару (кількість), ціна за одиницю товару (відповідно до підписаної сторонами специфікації), загальна ціна партії товару та інші умови. Замовлення може проводитись шляхом листування, телеграмою, через телефонний або факсимільний зв`язок, по електронній пошті e-mail або надаватися через представника постачальника. Замовлення покупця на поставку товарів є обов`язковим для постачальника. В замовленні покупцем вказується місце і час поставки товару. Право власності на товар, а також ризик випадкової загибелі товару, переходять до покупця в момент підписання відповідальною особою покупця видаткової накладної (п.п. 4.1, 4.2, 4.4 Договору).

Згідно з п.п.8.1, 8.2 Договору, договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31.12.2019 року. В разі, якщо за тридцять днів до закінчення строку дії договору жодна сторона не виявить бажання розірвати його, то дія договору автоматично продовжується на один рік на тих же умовах /а.с. 9-11/.

23.08.2018 та 28.08.2018 року Приватним малим підприємством «МЛС» поставлено Приватному підприємству «Агро-Експрес-Сервіс» товар: масло MLS ТАП-15В 180 кг. 6-шт., масло MLS ТАД-17и 180кг. 6-шт., олива мастильна трансмісійна «Нігрол» 1600 л., мастило Літол-24 бочка 170 кг. 3-шт., олива ТП-22С 600 л., олива MOBILGEAR 600ХР 220/280л 1-шт. на загальну суму 153 830,00 грн.

На підтвердження постачання товару до матеріалів справи долучено накладні № 1/4 від 23.08.2018 року та № 1/0 від 28.08.2018 року, які підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств /а.с. 20-21/.

11.10.2018 року Приватним малим підприємством «МЛС» направлено на адресу Приватного підприємства «Агро-Експрес-Сервіс» претензію № 11/10/2 з вимогою відшкодувати суму основного боргу в розмірі 110 130,00 грн. та сплатити пеню у розмірі 4 893,62 грн. у відповідності до п.7.2 укладеного між сторонами Договору № 1 від 23.08.2018 року, яку останнім отримано 19.10.2018 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення /а.с. 17-18/.

З огляду на те, що претензія Приватного малого підприємства «МЛС» залишена Приватним підприємством «Агро-Експрес-Сервіс» без відповіді та задоволення, позивач Приватне мале підприємство «МЛС», звернувся до господарського суду Рівненської області із відповідним позовом про стягнення основного боргу в сумі 110 130,00 грн., пені в сумі 5 250,69 грн., інфляційних втрат в сумі 4 000,25 грн. та 3% річних в сумі 437,00 грн.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ПП «Агро-Експрес-Сервіс» слід задоволити частково, а рішення господарського суду Рівненської області змінити в частині стягнутої суми 3% річних та скасувати в частині стягнення інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ч.1 ст.173 ГК України).

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 265 ГК України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Позивач вважає, що поставка товару здійснювалася відповідно до умов Договору поставки № 1 від 23.08.2018 року.

Відповідач вказує, що між сторонами було укладено договір № 4 від 12.01.2018р. на поставку нафтопродуктів та інших матеріалів, термін дії якого з моменту підписання і до 31.12.2018р. Згідно з п.2 даного договору, асортимент, кількість, ціна товару визначаються в рахунках та видаткових накладних, які є невід`ємною частиною договору /а.с.32/.

Апеляційним судом встановлено, що позивачем здійснено поставку відповідачу товару на загальну суму 153 830,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи накладними № 1/4 від 23.08.2018 року та № 1/0 від 28.08.2018 року. Зазначені видаткові накладні підписані представниками сторін без заперечень і скріплені їх печатками. Отже, відповідачем не заперечується факт отримання від позивача товару за вказаними накладними.

Слід зазначити, що в зазначених документах (накладних) міститься ідентифікація сторін - продавця (позивач) та покупця (відповідач), проте відсутнє посилання на підставу їх оформлення, а саме на укладені між сторонами Договір поставки № 1 від 23.08.2018 року чи договір № 4 від 12.01.2018р.

Отже, з наданих позивачем первинних документів, складених на підтвердження вчинення господарської операції з поставки товару, неможливо безперечно встановити, що поставка здійснювалася на виконання умов Договору поставки № 1 від 23.08.2018 року чи Договору № 4 від 12.01.2018р.

Таким чином, судова колегія погоджується із висновком місцевого господарського суду, що поставка між сторонами мала позадоговірний характер.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити:

- назву документа (форми);

- дату і місце складання;

- назву підприємства, від імені якого складено документ;

- зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

- посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

- особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Видаткові накладні, надані позивачем в підтвердження факту поставки товару, відповідають вимогам ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку.

Таким чином, накладні за № 1/4 від 23.08.2018 року та № 1/0 від 28.08.2018 року є первинними документами, які фіксують факт здійснення господарської операції та факт встановлення договірних відносин, а тому є всі підстави для покладення на відповідача обов`язку по проведенню розрахунків за отриманий товар.

Судом встановлено, що позивачем направлено на адресу відповідача претензію № 11/10/2 від 11.10.2018 року про погашення суми основного боргу, яка станом на 11.10.2018 року становить 110 130,00 грн., оскільки відповідачем лише частково оплачено товар. В свою чергу, відповідач претензію позивача залишив без відповіді та задоволення.

Поскільки вимога про сплату боргу від 11.10.2018 року № 11/10/2 (претензія), відповідачем залишена без задоволення, то позовні вимоги про стягнення заборгованості по оплаті отриманого товару у сумі 110 130,00 грн. є таким, що підтверджуються матеріалами справи і підлягають задоволенню на підставі ст.ст.525, 536 ЦК України, ст.ст.173, 193 ГК України.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на платіжні доручення № від 30.08.2018 року, №2202 від 05.09.2018 року, №2365 від 07.09.2018 року, № від 12.09.2018 року, № від 25.10.2018 року, №3123 від 09.11.2018 року, №13322 від 14.11.2018 року, № від 29.11.2018 року, №3291 від 30.11.2018 року /а.с. 34-42/, № 4137 від 04.01.2019 року, № 4228 від 18.01.2019 року /а.с.130-131/, як на належні та допустимі докази проведення розрахунків з позивачем, оскільки у вказаних платіжних дорученнях відсутні посилання на накладні № 1/4 від 23.08.2018 року та № 1/0 від 28.08.2018 року, на Договір поставки № 1 від 23.08.2018 року чи Договір № 4 від 12.01.2018р..

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені у розмірі 5 250,69 грн.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч.1 ст.546 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч.1, 3 ст.549 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

У відповідності до ч.4 та 6 ст.231 ГК України, штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі, передбаченому сторонами у договорі.

Зважаючи, що поставка товару носила позадоговірний характер, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що умови п.7.2 Договору поставки № 1 від 23.08.2018 року до спірних правовідносин не можуть бути застосовані, а тому правові підстави для стягнення пені відсутні.

Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних у сумі 437,00 грн. та інфляційних втрат у сумі 4 000,25 грн.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Поскільки в порушення ч.2 ст.530 ЦК України відповідач 110 130,00 грн. заборгованості у 7-денний термін від дня отримання 19.10.2018 року претензії, тобто до 26.10.2018 року, не повернув, а тому ПП «Агро-Експрес-Сервіс» є таким, що прострочило виконання зобов`язання по оплаті боргу, починаючи з 27.10.2018 року.

Тобто тільки з 27.10.2018 року можуть бути нараховані інфляційні втрати та 3 % річних в порядку ст.625 ЦК України.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.1997 року № 62-97р, при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць; тому умовно слід вважати, що сума, яка внесена за період з 01 по 15 число відповідного місяця, наприклад травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня. Індекс інфляції - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання. Індекс обраховується Держкомстандартом, і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочення платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат.

Поскільки за період з 27.10.2018 року по 14.11.2018 року при заборгованості в розмірі 110 130,00 грн. період прострочення платежу менший за місяць, тому інфляційні втрати не нараховуються. А тому у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 4 000,25 грн. слід відмовити.

За розрахунком апеляційного суду за період прострочення з 27.10.2018 року по 14.11.2018 року відповідача по оплаті товару в розмірі 110 130,00 грн. сума відсотків річних дорівнює 171,98 грн.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення 437,00 грн. 3 % річних підлягають задоволенню частково у сумі 171,98 грн. У стягненні 265,02 грн. 3 % річних слід відмовити.

Натомість, суд першої інстанції на вищевикладене уваги не звернув, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних.

Відповідно до част.1, 3 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.77 ГПК України).

Враховуючи викладене, даний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст.129 ГПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Загальна сума заявлених позовних вимог - 119 817,94 грн.

Загальна сума задоволених позовних вимог - 110 301,98 грн.

Відношення задоволених позовних вимог до заявлених - 91,9 %.

Відтак, на підставі 129 ГПК України на відповідача покладається 1651,69 грн. (119 817,94 грн. х 1,5 % х 91,9 %) судового збору за подання позовної заяви пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із п.2 ч.1 ст.275 ГПК України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду приходить до висновку, що апеляційну скаргу Приватного підприємства «Агро-Експрес-Сервіс» слід задоволити частково, рішення господарського суду Рівненської області - змінити в частині стягнутої суми 3% річних та скасувати в частині стягнення інфляційних втрат, в решті - залишити дане рішення без змін.

На підставі ст.129 ГПК України на позивача покладається 91,77 грн. витрат ПП «Агро-Експрес-Сервіс» по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Агро-Експрес-Сервіс" на рішення господарського суду Рівненської області від 22.01.2019 року у справі № 918/737/18 задоволити частково.

Рішення господарського суду Рівненської області від 22.01.2019 року у справі № 918/737/18 залишити без змін в частині стягнення основного боргу та відмови у стягненні пені, змінити в частині стягнутої суми 3 % річних та скасувати в частині стягнення інфляційних втрат, виклавши резолютивну частину в такій редакції:

« 1. Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства "Агро-Експрес-Сервіс" (35112, Рівненська область, Млинівський район, с.Ярославовичі, ) на користь Приватного малого підприємства "МЛС" (33024, м.Рівне, вул.Млинівська, 20, ) 110 130,00 грн. основного боргу за договором поставки, 171,98 грн. 3 % річних, 1651,69 грн. судового збору.

3. У задоволенні позовних вимог про стягнення 5 250,69 грн. пені, 265,02 грн. 3 % річних та 4000,25 грн. інфляційних втрат відмовити».

Стягнути з Приватного малого підприємства "МЛС" (33024, м.Рівне, вул.Млинівська, 20, ) на користь Приватного підприємства "Агро-Експрес-Сервіс" (35112, Рівненська область, Млинівський район, с.Ярославовичі, ) 91 грн. 77 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Рівненської області видати накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Справу № 918/737/18 повернути господарському суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "31" травня 2019 р.

Головуючий суддя Крейбух О.Г.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Юрчук М.І.