Господарський суд Рівненської області
______________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"03" червня 2019 р. м. Рівне

Справа № 918/373/19

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Політики Н.А., розглянувши матеріали заяви фізичної особи-підприємця Никончука Сергія Миколайовича від 30 травня 2019 року про забезпечення позову у справі № 918/373/19 за позовом фізичної особи-підприємця Никончука Сергія Миколайовича

до Комунального підприємства Сарненської міської ради "Сарнитеплосервіс"

про стягнення заборгованості в сумі 2 575 109 грн 93 коп.

без виклику учасників справи,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року фізична особа-підприємець Никончук Сергій Миколайович (далі - ФОП Никончук С.М. , позивач) звернувся до Господарського суду Рівненської області із позовом до Комунального підприємства Сарненської міської ради "Сарнитеплосервіс" (далі - Підприємство, відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 2 575 109 грн 93 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов, укладеного між фізичною особою-підприємцем Никончук Оленою Миколаївною та Підприємством договору купівлі-продажу товарів від 2 січня 2018 р. № 2/01-18 в частині оплати за поставлений товар. Також позивач зазначає, що 12 лютого 2019 року між фізичною особою-підприємцем Никончук Оленою Миколаївною та ФОП Никончук С.М. укладено договір про відступлення права вимоги, за яким останній набув права вимагати від відповідача сплати заборгованості за договором від 2 січня 2018 р. № 2/01-18. Крім того, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов, укладеного між ФОП Никончуком С.М . та Підприємством, договору купівлі-продажу товарів № 03/02-19 від 12 лютого 2019 р. в частині оплати за поставлений товар.

Одночасно із позовною заявою надійшла заява від 30 травня 2019 року про забезпечення позову, в якій ФОП Никончук С.М. просить, посилаючись на ст. 137 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України):

1. Винести ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти та інші цінності Комунального підприємства Сарненської міської ради "Сарнитеплосервіс" (), що знаходяться на всіх рахунках і вкладах чи/або на зберіганні в банках (інших фінансових установах) в межах суми позовних вимог у розмірі 2 575 109 грн 93 коп.

2. Ухвалу про забезпечення позову направити для виконання до Відділу державної служби Сарненського районного управління юстиції (34500, Рівненська обл., м. Сарни, вул. Бєлгородська, буд. 31).

В обґрунтування поданої заяви ФОП Никончук С.М. зазначає, що підставою позовних вимог є стягнення заборгованості за двома договорами. Як зазначає позивач, що фактично відповідачем сума позовних вимог визнається, що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків від 15 квітня 2019 року, однак в добровільному порядку не погашається. Також позивач зазначає, що зважаючи на ціну позову, справа не може бути розглянута у наказному чи спрощеному провадженні, а відтак перебуватиме на розгляді в суді значний проміжок часу, який істотно буде залежати від процесуальної поведінки відповідача та його представників. Відтак позивач зазначає, що подання даної заяви та необхідність забезпечення позову зумовлені великим розміром заборгованості, а також тим фактом, що проводячи розрахунки з іншими контрагентами, відповідач не спроможний буде сформувати суму коштів для проведення розрахунку з позивачем, що неминуче спричинить труднощі у виконанні судового рішення про стягнення заборгованості або й взагалі спричинить неможливість виконання судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Розглянувши подану позивачем заяву про забезпечення позову, суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

За змістом ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Забезпечення позову є однією з найважливіших гарантій захисту прав, свобод та інтересів юридичних осіб, певним заходом для створення можливості реального виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог; прийняття передбачених законом заходів щодо забезпечення позову є правом суду, який розглядає спір. Заходи про забезпечення позову застосовується судом, виходячи з обставин справи, змісту заявлених позовних вимог.

Згідно п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до п. 3 вказаної постанови умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22.12.2006 року № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову у даній справі заявник вказує на те, що відповідачем сума позовних вимог визнається, однак в добровільному порядку не погашається і останній проводячи розрахунки з іншими контрагентами, не спроможний буде сформувати суму коштів для проведення розрахунку з позивачем, що неминуче спричинить труднощі у виконанні судового рішення про стягнення заборгованості або й взагалі спричинить неможливість виконання судового рішення.

Так, згідно зі ст. ст. 73, 74, 77, 79 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника, суд дійшов висновку, що подана позивачем заява про забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких, суд міг би дійти висновку щодо доцільності та необхідності термінового забезпечення позову.

За таких обставин та з огляду на те, що заявником не доведено, що невжиття, визначених ним заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні поданої заяви про забезпечення позову.

Відхиляючи заяву позивача про вжиття заходів до забезпечення позову суд також зауважує, що відповідно до п. 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" клопотання про забезпечення позову, яке раніше було відхилено повністю або частково, може бути подано вдруге, якщо змінились певні обставини. Тобто на заяви про забезпечення позову, в задоволенні яких було відмовлено, не поширюється заборона повторно звертатись до господарського суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 ГПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст. ст. 136-140, 234, 235 ГПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви фізичної особи-підприємця Никончука Сергія Миколайовича про забезпечення позову від 30 травня 2019 року - відмовити.

Ухвала згідно частини 2 статті 235 ГПК України підписана та набрала законної сили 3 червня 2019 року та відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня набрання нею законної сили.

Суддя Політика Н.А.