РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2019Справа № 910/3413/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження господарську справу

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сота Україна"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 428 139,05 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Серебрякова І.Б. - директор

від відповідача: не з`явися

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва з позовом звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" (далі - ТОВ "Сота Україна", позивач) до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - АТ "Українська залізниця", відповідач) про стягнення штрафних та фінансових санкцій у сумі 459 573,87 грн.

У обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору № ПВРЗ (ВМТП-18.580)ю від 14.08.2018 р. в частині своєчасної оплати поставленого товару у строк, визначений сторонами. У зв`язку з порушенням зобов`язання позивачем були нараховані відповідачу штрафні та фінансові санкції.

У позові ТОВ "Сота Україна" просив суд стягнути з відповідача пеню у сумі 263 919,17 грн., інфляційні втрати у сумі 151 668,16 грн. та 3 % річних у сумі 43 986,54 грн., що разом складає 459 573,87 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.03.2019 р. вказану заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) учасників спору, сторонам надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

До початку розгляду справи по суті від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути пеню у сумі 236 975,04 грн., інфляційні втрати у сумі 151 668,16 грн. та 3 % річних у сумі 39 495,85 грн., а всього - 428 139,05 грн. Зазначену заяву суд прийняв до розгляду як таку, що відповідає вимогам ст. 46 ГПК України.

У судовому засіданні представник позивача свої вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, заяв чи клопотань про відкладення розгляду або про розгляд справи у його відсутність суду не подав. Через канцелярію суду подав відзив, у якому проти позову заперечив, вказав про невірний розрахунок суми пені, інфляційних втрат та 3 % річних. Просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, розглянувши заяви учасників справи по суті спору, заслухавши пояснення представника позивача у судовому засіданні та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Установлено, що 14.08.2018 р. між ТОВ "Сота Україна" (постачальник) та АТ "Українська залізниця" (покупець) був укладений договір поставки № ПВРЗ (ВМТП-18.580)ю (далі - договір). Відповідно до умов цього договору постачальник зобов`язується поставити і передати в обумовлені строки у власність покупцю певну продукцію, відповідно до специфікації № 1 (профіль зетовий для хребтової балки (У) ст. 09Г2С або 09Г2д), яка є невід`ємною частиною договору, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату відповідно до умов даного договору. Кількість і асортимент товару передбачається у специфікації № 1, яка додається до даного договору (додаток № 1) (п.п. 1.1, 1.2).

Покупець сплачує поставлений товар за ціною, вказаною у специфікації № 1 (додаток № 1). Ціна цього договору становить 17 229 600,00 грн. (п.п. 3.1, 3.2 договору).

Розділом 4 встановлений порядок розрахунків. Зокрема, пунктом 4.2 визначено, що покупець оплачує постачальнику кожну прийняту партію товару не пізніше 10 банківських днів з дати поставки товару покупцю, але не раніше реєстрації податкової накладної, при умові своєчасного надання постачальником належним чином оформлених рахунку-фактури, видаткової накладної, товарно-транспортної накладної, податкової накладної, документів якості на поставлений товар. У вказаних документах повинен бути код товару згідно УКТ ЗЕД.

Згідно з п.п. 5.1.1, 5.1.4 договору постачальник здійснює поставку товару на умовах СРТ Україна за адресою: вул. Заводська, 5, смт. Панютине, м. Лозова, Харківська область (відповідно до Інкотермс 2010). Товар поставляється транспортом постачальника за рахунок постачальника на склад покупця не пізніше 5 календарних днів з дня направлення повідомлення, передбаченого п. 5.1.2 договору. Датою поставки товару вважається день підписання покупцем або його уповноваженим представником видаткової накладної, яка готується постачальником та надається разом з товаром покупцю.

Пунктом 6.1.1 договору визначений обов`язок покупця своєчасно та в повному обсязі оплатити поставлений товар.

Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2018 року, а в частині розрахунків - до повного виконання (п. 10.1 договору).

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 вказаної статті).

Згідно з ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Матеріали справи свідчать, що позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 5 742 797,98 грн., що підтверджується видатковими накладними № 850 від 27.08.2018 р., № 1026 від 22.10.2018 р., № 1027 від 22.10.2018 р., № 1028 від 22.10.2018 р., № 1049 від 03.11.2018 р., № 1050 від 03.11.2018 р., підписаними сторонами без зауважень, копії яких наявні у матеріалах справи.

Проте, вартість товару відповідач сплатив із порушенням строку, про що свідчать банківські виписки та податкові накладні, що містяться у матеріалах справи.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися у встановлений строк (термін), а якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як встановлено судом та не спростовано АТ "Українська залізниця", відповідач допустив прострочення зобов`язання зі сплати позивачу вартості поставленого йому товару, у строки, визначені умовами договору, що є порушенням господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Так, згідно з п. 7.3 договору за несвоєчасну оплату покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від суми неоплаченої вартості товару.

Пунктом 4.2 договору визначено, що покупець оплачує постачальнику кожну прийняту партію товару не пізніше 10 банківських днів з дати поставки товару покупцю, але не раніше реєстрації податкової накладної, при умові своєчасного надання постачальником належним чином оформлених рахунку-фактури, видаткової накладної, товарно-транспортної накладної, податкової накладної, документів якості на поставлений товар.

Відповідно до Єдиного реєстру податкових накладних податкова накладна № 59 від 27.08.2018, яка відповідає видатковій накладній № 850 від 27.08.2018 р., була зареєстрована позивачем у вказаному реєстрі 12.09.2018 р., тому датою оплати товару за видатковою накладною № 850 від 27.08.2018 р. є 13.09.2018 р., яка цього ж дня відповідачем була оплачена.

Так само, податкові накладні №№ 42, 43, 44 від 22.10.2018, які відповідають видатковим накладним № 1026 від 22.10.2018, № 1027 від 22.10.2018, № 1028 від 08.11.2018 р. (відповідно), були зареєстровані/внесені позивачем до Єдиного реєстру податкових накладних 29.10.2018 р., тому датою оплати товару за цими видатковими накладними є 09.11.2018 року, проте, ці видаткові накладні відповідач оплатив лише 18.02.2019 р.

Також податкові накладні №№ 9, 10 від 03.11.2018 р., які відповідають видатковим накладним № 1049 від 03.11.2018, № 1050 від 03.11.2018 (відповідно), були зареєстровані/внесені позивачем до Єдиного реєстру податкових накладних 29.11.2018 року, тому датою оплати за цими видатковими накладними є 30.11.2018 року., проте, ці видаткові накладні відповідач також оплатив лише 18.02.2019 р.

Отже, оскільки усі зазначені видаткові накладні, окрім видаткової накладної № 850 від 27.08.2018 р., були оплачені відповідачем з порушенням строку, суд вважає вимоги позивача про стягнення пені такими, що заявлені правомірно та обгрунтовано.

Проте, перевіряючи правильність наданого позивачем розрахунку, судом встановлено, що позивач не застосував положення п.п. 2.5, 1.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", відповідно до яких нарахування пені починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, а день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені на підставі наведених приписів закону та наявних у матеріалах справи доказів, суд встановив, що з відповідача підлягає стягненню пеня у сумі 234 270,58 грн., тобто у меншій сумі, ніж заявлено позивачем.

Також позивач просив стягнути з відповідача інфляційні втрати у сумі 151 668,16 грн. та 3 % річних у сумі 39 495,85 грн., нараховані за порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на встановлене судом порушення відповідачем грошового зобов`язання, вимоги про стягнення інфляційної складової боргу та 3 % річних є такими, що заявлені правомірно.

Водночас, суд зазначає, що при розрахунку матеріальних втрат позивачем так само був врахований у період прострочення зобов`язання день оплати товару, що не відповідає положенням Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14.

Провівши власний розрахунок заявленої до стягнення суми матеріальних втрат, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляційні втрати у сумі 151 668,16 грн. та 3 % річних у сумі 39 045,10 грн.

За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо стягнення витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, суд зазначає, що вказане питання буде вирішено за окремо поданою позивачем заявою, у порядку, визначеному господарським процесуальним законом, про що усно вказав позивач у судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 73-79, 129, 236-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариство з обмеженою відповідальністю "Сота Україна" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення штрафних санкцій у сумі 428 139,05 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сота Україна» (04111, м. Київ, вул. Черняховського, 29; ідентифікаційний код 41323412) пеню у сумі 234 270 (двісті тридцять чотири тисячі двісті сімдесят) грн. 58 коп., інфляційні втрати у сумі 151 668 (сто п`ятдесят одна тисяча шістсот шістдесят вісім) грн. 16 коп., 3 % річних у сумі 39 045 (тридцять дев`ять тисяч сорок п`ять) грн. 10 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 6 374 (шість тисяч триста сімдесят чотири) грн. 76 коп.

У решті позовних вимог - відмовити.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 27 травня 2019 року.

Повний текст рішення складений 3 червня 2019 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.