ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2019 р. м. Київ Справа № 911/233/19

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лендінвест 3000»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Арсенал-Київ»

про розірвання договору та стягнення 676 030,52 грн.

За участю секретаря судового засідання Беркут Я.О.

Суддя Карпечкін Т.П.

За участю представників сторін:

від позивача: Пахолок Т.П. (ордер КВ № 428504 від 04.03.2019 року);

від відповідача: Осадча Н.О. (ордер КВ № 429250 від 18.04.2019 року).

обставини справи:

В провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Лендінвест 3000» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Арсенал-Київ» про розірвання договору та стягнення 676 030,52 грн.

Провадження у справі № 911/233/19 відкрито ухвалою Господарського суду Київської області від 22.01.2019 року за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 13.02.2019 року.

13.02.2019 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій позивач доповнив позов вимогами про стягнення заборгованості з орендної плати та штрафних санкцій за прострочення платежів. 13.02.2019 року відповідачем подано відзив на позов.

В судовому засіданні 13.02.2019 року судом оголошувалась ухвала про перерву в підготовчому засіданні у справі № 911/233/19 на 06.03.2019 року, про що зазначено в протоколі відповідного судового засідання і повідомлено представників сторін під розписку.

В судовому засіданні 06.03.2019 року представник позивача позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві, підтримав з врахуванням поданої 13.02.2019 року заяви про збільшення розміру позовних вимог. Також зазначив про те, що позивачем повідомлено про всі обставини справи, які йому відомі, та надані суду всі наявні в нього докази.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце підготовчого засідання, в судове засідання 06.03.2019 року не з'явився, про причини неможливості прибуття до суду не повідомив.

В той же час, 06.03.2019 року до канцелярії суду відповідачем подано відзив на позовну заяву та на заяву позивача про збільшення позовних вимог, яким останній проти позову заперечує та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Враховуючи те, що судом під час підготовчого судового засідання вирішено питання, зазначені в ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України та вчинено усі необхідні дії, передбачені ст. 177 Господарського процесуального кодексу України, з метою забезпечення правильного, своєчасного та безперешкодного розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті на 25.03.2019 року.

25.03.2019 року відповідачем подано до канцелярії суду клопотання про долучення додаткових доказів.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.03.2019 року в судовому засіданні оголошено перерву в розгляді справи по суті на 27.03.2019 року про, що зазначено у протоколі судового засідання та повідомлено представників сторін під розписку.

В судовому засіданні 27.03.2019 року представником позивача подано додаткові пояснення та заперечення проти клопотання відповідача про долучення додаткових доказів.

В судовому засіданні 27.03.2019 року представником відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Арсенал-Київ» подано заяву б/н від 27.03.2019 року про відвід судді Карпечкіна Т.П. від розгляду даної справи.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 27.03.2019 року було зупинено провадження у справі № 911/233/19 до вирішення питання про відвід судді Карпечкіна Т.П. від розгляду даної справи, заяву відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Арсенал-Київ» про відвід судді Карпечкіна Т.П. від розгляду справи № 911/233/19 передано на автоматизований розподіл.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 01.04.2019 року (суддя Горбасенко П.В.) у задоволенні заяви відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Арсенал-Київ» про відвід судді Карпечкіна Т.П. від розгляду справи № 911/233/19 відмовлено. У зв'язку з чим, провадження у справі № 911/233/19 поновлено та призначено справу до розгляду на 15.04.2019 року.

15.04.2019 року відповідачем повторно подано клопотання про долучення додаткових доказів.

З врахуванням заперечень позивача клопотання відповідача про долучення додаткових доказів було залишено без розгляду у зв'язку з пропуском процесуального строку.

В судовому засіданні 15.04.2019 року оголошувалась перерва в розгляді справи на 24.04.2019 року.

24.04.2019 року позивачем подано до суду додаткові пояснення щодо розрахунку позову.

24.04.2019 року відповідачем подано клопотання про зупинення провадження у справі № 911/233/19 до розгляду пов'язаної з нею справи № 911/854/19, в якій розглядається позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Арсенал-Київ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лендінвест 3000» стосовно зарахування здійснених витрат на поліпшення земельної ділянки в рахунок орендних платежів.

Відповідне клопотання було відхилено судом у зв'язку з його необґрунтованістю, оскільки питання відшкодування витрат на здійснені орендарем поліпшення є самостійним предметом і не перешкоджає вирішенню спору про стягнення орендної плати.

В судовому засіданні 24.04.2019 року оголошувалась перерва в розгляді справи на 20.05.2019 року.

В судовому засіданні 20.05.2019 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, представник відповідача проти позову заперечував.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

У зв'язку з чим, в судовому засіданні 20.05.2019 року судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих сторонами доказів, у нарадчій кімнаті, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин, 10.06.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лендінвест 3000» (позивач, Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Арсенал-Київ» (відповідач, Орендар) було укладено Договір оренди земельної ділянки за № 01/24/06 (далі - Договір), відповідно до умов якого, Орендодавець зобов'язується передати у строкове платне користування Орендарю, а Орендар зобов'язується прийняти у строкове платне користування від Орендодавця земельну ділянку площею 1,5244 га, що є частиною земельної ділянки площею 1,6576 га, розташовану за адресою: Київська обл., Бориспільський р-н., с. Щасливе, кадастровий номер: :03:006:0116 цільове призначення - для розташування і обслуговування об'єктів нерухомості (господарських будівель і споруд) (далі - Земельна ділянка) (пункт 1.1. Договору).

Відповідно до п. 1.2. Договору зазначена земельна ділянка належить Орендодавцю на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 450098, зареєстрованого Управлінням Держкомзему у Бориспільському районі, запис про реєстрацію права власності на земельну ділянку в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00184 від 17.07.2012 року.

Згідно з п. 2.1. Договору, цей Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами та державної реєстрації цього Договору та діє до 10.06.2021 року.

Відповідно до п.п. 2.2.-2.3. Договору передбачено, що Договір може бути розірваний за взаємною згодою Сторін або на вимогу однієї із Сторін достроково за рішенням суду у разі невиконання іншою Стороною своїх зобов'язань за цим Договором, а також у разі випадкового знищення чи пошкодження Земельної ділянки.

Цей Договір припиняється у разі: закінчення строку дії цього Договору; примусового вилучення Земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності у порядку, встановленому законодавством України.

Крім того, п. 2.4. Договору Орендодавець гарантував, що не вимагатиме розірвання або припинення Договору в односторонньому порядку до закінчення строку дії Договору передбаченого п. 2.1. Договору.

Пунктом 3.2. Договору передбачено, що розмір орендної плати становить 12 547, 88 грн. на місяць.

Пунктом 3.4. Договору Сторони погодили, що орендна плата сплачується щомісячно до 20 числа, що слідує за звітним, шляхом перерахування вказаної в п. 3.2. цього Договору суми на розрахунковий рахунок Орендодавця.

Як зазначає позивач, 03.01.2019 року ним було надіслано на юридичну адресу відповідача письмове повідомлення про припинення договорів оренди, в тому числі і Договору від 10.06.2015 року №01/24/06, у зв'язку з порушенням Орендарем умов Договору, зокрема, п. 3.4. щодо вчасного внесення грошових коштів на розрахунковий рахунок Орендодавця.

Як стверджує позивач, відповідач, користуючись земельною ділянкою на підставі Договору, припинив сплачувати орендні платежі з 01.04.2016 року, тобто більше трьох місяців підряд, що з огляду на ч. 1 ст. 782 Цивільного кодексу України надає позивачу, як наймодавцю, право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі.

До того ж, п. 2.2. Договору передбачено, що Орендодавець має право вимагати розірвання Договору достроково за рішенням суду у разі невиконання іншою Стороною своїх зобов'язань за цим Договором.

Таким чином, оскільки Орендар (відповідач) не вносив орендну плату по Договору більше 3 (трьох) місяців, ТОВ «Лендінвест 3000» скористалось своїм правом відмовитись від Договору оренди земельної ділянки за № 01/24/06 та вимагає дострокового розірвання Договору.

Позивач в позові зазначає, що станом на 16.01.2019 року за відповідачем утворилась заборгованість з орендних платежів всього в сумі 420 557,25 грн., що підтверджується первинними бухгалтерськими документами, зокрема, бухгалтерською довідкою, яка сформована станом на 16.01.2019 року за № 2.

У відповідь на надіслане 03.01.2019 року письмове повідомлення про припинення Договору оренди, 09.01.2019 року позивачем було отримано лист-відповідь відповідача за № 09/01-5, з тексту якого вбачається, що останній не погоджується із позицією позивача щодо припиненням Договору оренди в односторонньому порядку.

Щодо п. 2.4. Договору, позивач зауважив, що відповідні гарантії Договору стосуються добропорядних орендних відносин.

У зв'язку з істотним, на думку позивача, порушенням відповідачем умов Договору оренди, а саме, несплатою орендних платежів з квітня 2016 року, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати Договір оренди від 10.06.2015 року №01/24/06.

Відповідач в ході розгляду спору подав відзив, в якому позовні вимоги заперечував, зазначив, що бухгалтерська довідка № 2 від 16.01.2019 року, на яку позивач посилається в підтвердження розміру та періоду заборгованості з орендних платежів, не є первинним документом в розумінні ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та не відповідає вимогам п. 4.3. Положення № 88 від 24.05.1995 «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», тому не є належним та допустимим доказом в розумінні ст. 86 Господарського процесуального кодексу України.

Також, відповідач зазначив, що згідно з п. 2.1. Договору оренди, цей Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами та державної реєстрації цього Договору та діє до 10 червня 2021 року.

Пунктом 2.2. Договору визначено, що Договір може бути розірваний за взаємною згодою Сторін або на вимогу однієї із Сторін достроково за рішенням суду у разі невиконання іншою Стороною своїх зобов'язань за цим Договором, а також у разі випадкового знищення чи пошкодження земельної ділянки.

Одночасно, відповідач наголосив, що згідно з п. 2.4. Договору Орендодавець гарантує, що не вимагатиме розірвання або припинення Договору в односторонньому порядку до закінчення строку дії Договору передбаченого п. 2.1.Договору.

У зв'язку з чим, відповідач стверджує, що подання позову є порушенням наданих позивачем, як Орендодавцем, гарантій згідно з п. 2.4. Договору, тому є протиправним.

Позивач в ході розгляду спору керуючись п.2 ч.2 ст.46 Господарського процесуального кодексу України подав заяву про збільшення позовних вимог у справі № 911/233/19. Зокрема, позивач, виходячи з розміру встановленої п. 3.2. Договору місячної орендної плати в сумі 12 547,88 грн., просить стягнути з відповідача заборгованість за період з 01.04.2016 року по день подання позову 31.01.2019 року всього за 34 місяці в загальній сумі 426 627,92 грн.

Також, у зв'язку з простроченням відповідачем виконання грошових зобов'язань зі сплати орендних платежів, позивач просить стягнути з відповідача на підставі абз.1 п.9.4. Договору пеню та штраф в межах строку скороченої позовної давності, та на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить стягнути інфляційні та 3% річних від простроченої суми.

Відповідно до абз.1 п.9.4. Договору в разі порушення орендарем зобов'язань по сплаті орендної плати за договором, орендар зобов'язується сплатити орендодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки, встановленої Національним банком України на момент порушення такого зобов'язання, від несплаченої/несвоєчасно сплаченої орендної плати за кожен день порушення зобов 'язання до повного виконання орендарем зобов 'язання по сплаті орендної плати за договором.

Відповідно до абз.2 п.9.4. Договору в разі якщо порушення буде тривати більше 20 (двадцяти) календарних днів, орендар зобов 'язується сплатити орендодавцю додатково до пені штраф у розмірі 10 (десяти) % від несплаченої/несвоєчасно сплаченої орендної плати.

Позивачем нараховано пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ всього в сумі 26 516,94 грн. та штраф в розмірі 10% від несплаченої/несвоєчасно сплаченої орендної плати, в період з 01.02.2018 року по 31.01.2019 року в сумі 15 057,46 грн.

Також, на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу Укроаїни за порушення виконання грошового зобов'язання позивач просить стягнути з відповідача за період з 01.04.2016 року по 31.01.2019 року, тобто за 1036 днів, 36 301,31 грн. 3% річних та 171 526,89 грн. інфляційних.

Відповідачем надано додатковий відзив на позов з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог. В заперечення позовних вимог відповідач посилався на неможливість розірвання Договору з огляду на п. 2.4. Договору.

Щодо збільшених позовних вимог відповідач стверджував про відсутність підстав для прийняття судом заяви про збільшення позовних вимог, оскільки це фактично є доповненням позову новими вимогами з нових підстав, що не допускається чинним господарським процесуальним законодавством.

Судом було відхилено відповідні заперечення відповідача, оскільки в заяві про збільшення позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по орендній платі за Договором оренди земельної ділянки за № 01/24/06 від 10.06.2015 року, наведену в позові в обґрунтування вимог про розірвання Договору. Відповідно, позовні вимоги доповнено з тих же підстав, що і наведені в позові, тому їх спільний розгляд не суперечить вимогам чинного процесуального законодавства. Навпаки, для встановлення наявності підстав для розірвання Договору, необхідно встановити факт наявності простроченої заборгованості.

Крім того, заява про збільшення позовних вимог подана з дотриманням встановлених Господарським процесуальним кодексом України вимог та строків.

Також, після закриття підготовчого провадження відповідач подав клопотання про приєднання додаткових доказів, а саме Додаткової угоди № 01 від 15.06.2015 року, згідно з п. 2. якої Сторони домовилися доповнити Договір оренди № 01/24/06 від 10.06.2015 року наступними пунктами:

« 3.10. Дія пунктів 3.1. - 3.9., 9.4. Договору оренди не застосовується Сторонами на період з 01 квітня 2016 року по 20 червня 2020 року.

3.10.1. Орендна плата за користування земельною ділянкою починає нараховуватись Орендодавцем та сплачуватись Орендарем з дня підписання Договору оренди по 31 березня 2016 року та з 21 червня 2020 року по 10 червня 2021 року.

3.10.2. Орендні платежі, що виникнуть за період з дати укладення Договору оренди по 31 березня 2016 року (включно) та будуть неоплаченими станом на 01 квітня 2016 року, сплачуються Орендарем в межах строку, визначеного у п.3.10.1. Договору оренди (яким Сторони домовились доповнити Договір оренди, на підставі цієї Додаткової угоди).

Пункти 3.1.-3.9. Договору оренди регламентують орендну плату та порядок розрахунків.

Пункт 9.4. Договору оренди передбачає право Орендодавця на нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на момент порушення зобов'язання щодо оплати орендної плати та обов'язок Орендаря сплатити нарахований розмір пені та штрафу у разі, якщо таке порушення буде тривати більше 20 календарних днів (штраф у розмірі 10 % від несплаченої/несвоєчасно сплаченої орендної плати)».

При цьому, відповідач просив поновити строки на подачу вищезазначених доказів, з поважних причин. В обґрунтування поважності причин пропуску процесуального строку для надання заперечень на позов з додатковими доказами відповідач стверджує, що у нього була відсутня Додаткова угода № 01 від 15.06.2015 року, про існування якої він дізнався лише 20.03.2019 року, після виявлення її примірнику орендарем приміщень ТОВ «Стар Реалті» за адресою: Київська обл., Бориспільський р-н., с. Щасливе, вул. Лесі Українки, 14, в підвальному приміщенні № 11 секціїї № 10 житлового будинку за адресою: Київська обл., Бориспільський р-н., с. Щасливе, вул. Лесі Українки, 14 серед трьох папок скорозшивачів з документацією ТОВ «ФК «Арсенал- Київ». Про відповідні обставини відповідачу було повідомлено листом № 18/03-19 від 18.03.2019 року, в якому ТОВ «Стар Реалті» зазначено, що вказані документи були виявлені після спроби незаконного проникнення невідомих осіб до підвалу № 11 секції 10 житлового будинку за адресою: Київська обл., Бориспільський р-н., с. Щасливе, вул. Лесі Українки, 14. За фактом незаконного проникнення ТОВ «Стар Реалті» звернулося до правоохоронних органів.

Разом з тим, відповідач зазначає, що 18.01.2019 Директор ТОВ «ФК «Арсенал-Київ» Москаленко О.В. звертався до Бориспільського відділу національної поліції ГУНП у Київській області із заявою про відсутність документів, а саме: 12 папок з договорами за первинною бухгалтерською документацією ФК «Арсенал-Київ»; 2-х папок з наказами ФК «Арсенал-Київ». По факту звернення видано Талон-повідомлення № 15, реєстраційний № 1308 в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події. Також, на підтвердження факту звернення із заявою від 18.01.2019 про відсутність документів, 22.03.2019 за вих. № 4599 начальником Бориспільського ВП полковником поліції О.А. Шляховським, директору ТОВ «ФК «Арсенал-Київ» Москаленко О.В. видано відповідну Довідку.

Відповідач зазначає, що вищенаведені обставини засвідчують наявність об'єктивних та не залежних від відповідача обставин, які перешкодили відповідачу своєчасно надати відповідний доказ (Додаткову угоду до Договору).

Позивач в ході розгляду спору заперечував проти прийняття судом клопотання відповідача про доручення додаткових доказів.

Як вбачається з матеріалів справи, у справі було проведено два підготовчих засідання, протягом яких відповідачу було забезпечено достатньо часу та можливість надати обґрунтований та документально підтверджений відзив на позов. Підготовче провадження було закрито ухвалою Господарського суду Київської області від 06.03.2019 року та призначено справу до судового розгляду на 25.03.2019 року.

Під час підготовчого провадження судом вирішено питання, зазначені в ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України та вчинено усі необхідні дії, передбачені ст. 177 Господарського процесуального кодексу України, з метою забезпечення правильного, своєчасного та безперешкодного розгляду справи по суті, відповідач надав відзив на позов та додатковий відзив на позов, в яких не згадував про існування Додаткової угоди. Також, як вбачається з досудової переписки сторін - листа ТОВ «Футбольний Клуб «Арсенал-Київ» від 09.01.2019 року вих. №09/01-5 у відповідь на повідомлення про припинення Договору оренди, відповідач також не згадував про існування Додаткової угоди.

Тобто, несплата відповідачем орендних платежів відбувалась з інших мотивів. Крім того, в подальшому, в клопотанні про зупинення провадження у справі, відповідач наполягав на пов'язаності спору про стягнення заборгованості з орендної плати зі спором про визначення суми відшкодування витрат на поліпшення земельної ділянки та її зарахування в рахунок орендних платежів.

Пояснення відповідача в ході розгляду справи в сукупності є суперечливими та непослідовними. Навіть в разі відсутності у відповідача примірнику Додаткової угоди, відповідач, як сторона Договору, міг і мав бути обізнаний з існуванням укладених ним додаткових угод до такого Договору, що ставить під суменів походження додаткового доказу.

Наведені відповідачем обставини в обґрунтування поважності причин пропуску процесуального строку для звернення з клопотання про долучення доказів у справі можуть бути покладені в основу обґрунтування лише відсутності у відповідача примірнику Додаткової угоди (про що він також мав заявити своєчасно), і не обґрунтовують необізнаності відповідача з існуванням Додаткової угоди.

Згідно з ч. 3 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Частиною 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України визначено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Частиною 11 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.

Крім того, ч. 1 ст. 118 Господарського процесуального кодексу України визначено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Згідно з ч. 2 ст. 118 Господарського процесуального кодексу України заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

З огляду на норму ст. 119 Господарського процесуального кодексу України підставою для поновлення процесуального строку є визнання судом поважності причин пропуску строку.

Таким чином, оскільки відповідачем пропущено процесуальний строк для надання доказів (попередження суду про неможливість своєчасно надати доказ), суд не вбачає підстав вважати причини пропуску строку поважними, тому подане відповідачем клопотання про долучення до матеріалів справи додаткового доказу залишається судом без розгляду.

Згідно з нормами ч. 1, 2, 6 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 286 Господарського кодексу України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Статтею 759 Цивільного кодексу України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно зі ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Договір найму земельної ділянки врегульовано відповідною ст. 792 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтею 21 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Таким чином, оскільки договір найму, в тому числі оренди землі, за своєю правовою природою є відплатним, звільнення від сплати орендних платежів мало бути детально врегульовано сторонами Договору. При цьому, саме по собі тимчасове зупинення дії окремих умов Договору, які регулюють умови та порядок сплати орендних платежів, не звільняє орендаря від плати за користування майном.

Як вбачається з наданої позивачем бухгалтерської довідки за №2, яка сформована станом на 16.01.2019 року, Орендар не вносив плату за оренду з 01.04.2016 року, що є істотним порушенням Договору оренди, яке тягне для ТОВ «Лендінвест 3000» неможливість досягнення цілей укладеного Договору.

При цьому, суд зазначає, що надана позивачем довідка, проти якої відповідач заперечував, фактично є розрахунком заборгованості, тому не підлягає дослідженню на предмет відповідності Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки підставою для сплати орендних платежів є сам факт користування майном, який відповідачем не заперечується та не спростовується.

Оскільки, відповідачем не надано доказів сплати орендних платежів за спірний період, позовні вимоги ним не спростовані.

Крім того, позовною вимогою у справі № 911/854/19 про зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «Лендінвест 3000» вчинити дії, а саме: зарахувати здійснені Товариством з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Арсенал-Київ» витрати на поліпшення орендованої земельної ділянки в рахунок орендних платежів за користування земельними ділянками в тому числі згідно спірного Договору, відповідач тим самим визнає факт існування заборгованості з орендних платежів.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За наслідками розгляу спору підтверджується прострочена заборгованість відповідача з орендної плати в сумі 426 627,92 грн. основного боргу, що відповідачем не спростовано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з нормою ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконаннящо неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Відповідно до абз.1 п.9.4. Договору в разі порушення орендарем зобов'язань по сплаті орендної плати за договором, орендар зобов'язується сплатити орендодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки, встановленої Національним банком України на момент порушення такого зобов'язання, від несплаченої/несвоєчасно сплаченої орендної плати за кожен день порушення зобов 'язання до повного виконання орендарем зобов 'язання по сплаті орендної плати за договором.

Відповідно до абз.2 п.9.4. Договору в разі якщо порушення буде тривати більше 20 (двадцяти) календарних днів, орендар зобов 'язується сплатити орендодавцю додатково до пені штраф у розмірі 10 (десяти) % від несплаченої/несвоєчасно сплаченої орендної плати.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку позову, позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ всього в сумі 26 516,94 грн. та штраф в розмірі 10% від несплаченої/несвоєчасно сплаченої орендної плати за період з 01.02.2018 року по 31.01.2019 року в сумі 15 057,46 грн.

Перевіривши розрахунок позивача, судом встановлено, що позивачем штраф нараховано у визначеному в Договорі розмірі на прострочені понад 20 днів суми платежів за останні 12 місяців оренди, тобто в межах скороченого строку давності. Таким чином, нарахування штрафу відповідає фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, тому вимога про стягнення 15 057,46 грн. штрафу правомірна, обґрунтована і підлягає задоволеннв завленій сумі.

Щодо розрахунку пені, судом встановлено помилки в нарахуванні та здійснено правильний розрахунок пені з врахуванням наведеного в позові періоду прострочення за шість місяців по кожній з прострочених сум в межах скороченого строку позовної давності. За розрахунком суду правомірним та обґрунтованим є стягнення пені в сумі 22584,12 грн. Таким чином, вимога про стягнення пені підлягає чатковому задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу Укроаїни за порушення виконання грошового зобов'язання позивач просить стягнути з відповідача за період прострочення з 01.04.2016 року по 31.01.2019 року, тобто за 1036 днів, 36 301,31 грн. 3% річних та 171 526,89 грн. інфляційних.

Судом досліджено та перевірено наданий позивачем розрахунок позовних вимог у відповідній частині та встановлено, що позивачем безпідставно нараховані інфляційні та річні на всю суму заборгованості за весь період прострочення, в той час, як сума заборгованості формувалась наростаючим підсумком шляхом збільшення кожного місяця на суму орендного платежу і в повному остаточному розмірі існувала лише станом на січень 2019 року.

У зв'язку з чим, судом здійснено правильний розрахунок річних та інфляційних виходячи з фактичних сум прострочення у відповідні період протягом наведеного в позові загального періоду порушення зобов'язань.

Крім того, умовами п. 3.4. Договору передбачено сплату орендних платежів щомісячно до 20 числа, що слідує за звітним.

Як уточнив позивач в наданих до суду додаткових поясненнях, останній місяць оренди, за який відповідачем здійснено оплату - березень 2016 року. Таким чином, відповідачем не сплачено орендної плати за оренду земельної ділянки з квітня 2016 року. Тобто, строк оплати оренди за квітель 2016 року згідно з п. 3.4. Договору настає з 20 числа наступного місяця, тобто з 20.05.2016 року. У зв'язку з чим, судом розрахунок позову здійснено також у відповідності до фактичних періодів прострочення.

За розрахунком суду правомірним та обґрунтованим є стягнення 71164,38 грн. інфляційних та 18008,87 грн. 3%річних. Таким чином, відповідні вимоги підлягають чатковому задоволенню.

Статтею 782 Цивільного кодексу України передбачено право наймодавця відмовитися від договору найму. Зокрема, наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Згідно з ч.2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Істотність порушення визначається за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому, йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-75цс13, в якій також визначено, що ч.ч. 2, 3 ст. 653 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняється. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенню суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Передбачене ст. 782 Цивільного кодексу України право наймодавця відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд, свідчить про можливість розірвання договору за ініціативою наймодавця.

До того ж, пунктом 5.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України за № 12 від 29.05.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» роз'яснено, що вирішуючи питання щодо дострокового розірвання договору оренди у зв'язку з несплатою орендарем (наймачем) платежів, господарським судам слід враховувати наступне.

Законом (частина третя статті 291 ГК України, частина друга статті 651, стаття 783 ЦК України) передбачено можливість розірвання договору найму (оренди) за рішенням суду на вимогу однієї з сторін, а статтею 782 ПК України - право наймодавця на односторонню відмову від такого договору у разі невнесення наймачем плати за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Відповідне право наймодавця на відмову від договору найму не є перешкодою для звернення наймодавця (орендодавця) до суду з вимогою щодо розірвання договору в разі несплати наймачем (орендарем) платежів, якщо має місце істотне порушення умов договору.

При цьому, істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України).

Відмова наймодавця від договору найму, можливість якої передбачена частиною першою статті 782 ЦК України, є правом, а не обов'язком наймодавця, яке може бути реалізоване в позасудовому порядку. Наявність зазначеного права не є перешкодою для звернення каймодавця (орендодавця) до суду з вимогою про розірвання договору в разі несплати наймачем (орендарем) належних платежів.

У вирішенні відповідних спорів господарським судам слід встановлювати протягом яких конкретно місяців і якого року орендар не вносив орендну плату, в якому розмірі, в тому числі протягом яких місяців орендар взагалі не вносив орендну плату або вносив частково. При цьому погашення орендарем заборгованості до або після подання позову орендодавцем не має правового значення для вирішення такого спору, оскільки законодавець пов'язує виникнення права орендодавця відмовитися від договору оренди саме з фактом не внесення орендної плати протягом трьох місяців підряд.

З огляду на встановлений судом факт наявності простроченої заборгованості відповідача зі сплати орендних платежів в цілому за 34 місяці користування орендованою земельною ділянкою, суд дійшов висновку про систематичність несплати відповідачем орендних платежів, при цьому понад три місяці підряд, що є істотним порушенням відповідачем умов Договору оренди землі, внаслідок чого позивач був позбавлений можливості протягом тривалого часу отримувати орендну плату.

Наведені обставини з огляду на ст.ст. 651 та 782 Цивільного кодексу України є достатньою та обґрунтованою підставою для розірвання Договору оренди.

Також, п. 2.2. Договору визначено, що Договір може бути розірваний за взаємною згодою Сторін або на вимогу однієї із Сторін достроково за рішенням суду у разі невиконання іншою Стороною своїх зобов'язань за цим Договором, а також у разі випадкового знищення чи пошкодження земельної ділянки.

При цьому, п. 2.4. Договору, яким Орендодавець гарантує, що не вимагатиме розірвання або припинення Договору в односторонньому порядку до закінчення строку дії Договору передбаченого п. 2.1.Договору, стосується належного користування майном і не позбавляє Орендодавця вживати заходи захисту своїх прав та інтересів в разі їх порушення.

Як визначено ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині розірвання Договору оренди земельної ділянки № 01/24/06 від 10.06.2015 року та стягнення з відповідача на користь позивача 426 627,92 грн. основного боргу, 22 584,12 грн. пені, 15 057,46 грн. штрафу, 18 008,87 грн. 3 % річних та 71 164,38 грн. інфляційних. В решті позову щодо стягнення частини пені, річних та інфляційних, всього в загальній сумі 122 587,77 грн. позов задоволенню не підлягає у зв'язку з неправильністю розрахунку позову.

Відшкодування прокуратурі витрат по сплаті судового збору у відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на відповідача з вимги немайногового характеру в повному обсязі, з майнових вимог пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що в загальній сумі складає 10 222,64 грн. судового збору. Про відшкодування інших судових витрат сторонами у справі не заявлено.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Лендінвест 3000» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Арсенал-Київ» про розірвання договору та стягнення 676 030,52 грн. задовольнити частково.

2. Розірвати Договір оренди земельної ділянки № 01/24/06 від 10.06.2015 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лендінвест 3000» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Арсенал-Київ».

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Арсенал-Київ» (08325, Київська обл., Бориспільський район, с. Щасливе, вул. Лисенка, буд. 13, код 39116334) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лендінвест 3000» (01010, м. Київ, вул. І. Мазепи, буд. 10, код 37747650) 426 627 (чотириста двадцять шість тисяч шістсот двадцять сім) грн. 92 коп. основного боргу, 22 584 (двадцять дві тисячі пятсот вісімдесят чотири) грн. 12 коп. пені, 15 057 (пятнадцять тисяч пятдесят сім) грн. 46 коп. штрафу, 18 008 (вісімнадцять тисяч вісім) грн. 87 коп. 3 % річних, 71 164 (сімдесят одна тисяча сто шістдесят чотири) грн. 38 коп. інфляційних та 10 222 (десять тисяч двісті двадцять два) грн. 64 коп. судового збору.

4. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

5. В решті позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Лендінвест 3000» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Арсенал-Київ» про стягнення 122 587,77 грн. відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання апеляційної скарги відповідно до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 розділу ХІ Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 29.05.2019 р.

Суддя Т.П. Карпечкін