ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

"22" травня 2019 р. м. ХарківСправа № 922/670/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання Казмерчук М.Т.

за участю представників

прокурора: Захарова Н.О., посвідчення № 032956 від 10.04.2015 р.

позивача № 1: не з'явився

позивача № 2: Лещенко А.С., довіреність № 63 від 04.03.2019 р.

3-ї особи: Семенових О.С., довіреність № 17-193 від 20.02.2017 р., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 2577 від 24.01.2019 р.

відповідача: не з'явився

в межах підготовчого провадження за клопотанням відповідача (вх. 12469 від 22 травня 2019 року) у справі за позовом прокуратури Харківської області, м. Харків, в інтересах Держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна по Харківській області, м. Харків, Міністерства освіти і науки України, м. Київ, 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Студентське містечко Національного аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського "Харківський авіаційний інститут", м. Харків, до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоряна краса", м. Харків, про стягнення коштів у розмірі 117 125,91 грн., розірвання договору оренди, звільнення майна та його повернення

здійснюється фіксування судового процесу технічними засобами - програмно

апаратним комплексом "Діловодство суду", серійний номер диска CD-R 922/670/19

ВСТАНОВИВ:

В провадженні господарського суду Харківської області, стадія - підготовче провадження, перебуває справа № 922/670/19 за позовом прокуратури Харківської області, м. Харків в інтересах Держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна по Харківській області, м. Харків, Міністерства освіти і науки України, м. Київ, 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Студентське містечко Національного аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського "Харківський авіаційний інститут", м. Харків, до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоряна краса", м. Харків, про: стягнення заборгованості з орендної плати в розмірі 105 413,86 грн. та 11 712,05 грн. пені та штрафу; розірвання договору оренди № 6449-Н від 12 лютого 2018 року, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю "Зоряна краса" та РВ ФДМУ по Харківській області; зобов'язання звільнення державного окремого індивідуально визначене майна: нежитлові приміщення - кім. №№ 3, 4, 23, 24, 25, 26, 27 на 1-му поверсі, загальною площею 59,80 кв.м. та кім. №№ 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26 на 2-му поверсі, загальною площею 466,50 кв.м, 5-поверхової будівлі гуртожитку № 7,9 інв. № 92477, літ. А-5, загальною площею 526,3 кв.м. за адресою: м. Харків, вул. Чкалова, 1, що перебуває на балансі Студентського містечка Національного аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського "Харківський авіаційний інститут" та повернення вказаного майна балансоутримувачу по акту приймання-передавання, погодженим з орендодавцем. Також прокурор просить суд покласти на відповідача судові витрати.

22 травня 2019 року, через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про повернення позовної заяви прокурору (в порядку п. 4 ч. 5 ст. 174 ГПК України (вх. № 12469).

Суд, розглянувши вказане клопотання відповідача, проти задоволення якого заперечував прокурор, представники першого позивача та третьої особи в підготовчому засіданні 22 травня 2019 року, зазначає наступне.

Клопотання відповідача про повернення позовної заяви, в порядку п. 4 ч. 5 ст. 174 ГПК України (вх. № 12469 від 22 травня 2019 року) мотивоване п. 3 ч. 1 ст. 131-1, п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" та відсутністю підстав для представництва прокурором інтересів держави в даній справі. Водночас, суд зазначає, що повернення позовної заяви без розгляду, на підставі п. 4 ч. 5 ст. 174 ГПК України, може мати місце лише до відкриття провадження у справі, яке (провадження у даній справі) відкрито ухвалою суду від 01 квітня 2019 року. Втім, невірне визначення відповідачем норм процесуального права не є підставою в даному випадку для відмови в задоволення клопотання, з огляду на те, що дане питання регулюється п. 1 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позовну заяву прокурором подано в інтересах Держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області, яке є стороною за договором та органом, уповноваженим Державою здійснювати повноваження орендодавця державного майна, та Міністерства освіти і науки України, яке є належним органом, уповноваженим Державою здійснювати управління об'єктами державної власності до якого (державного майна) належать нежитлові приміщення, які є предметом договору оренди № 6449-Н від 12 лютого 2018 року.

Виходячи з аналізу практики Верховного Суду щодо вирішення питання про представництво прокурором інтересів держави, які містяться у Постановах Верховного Суду у справі № 920/284/18 від 26.02.2019 та у справі № 907/270/18 від 27.03.2019, суд виходить з наступного.

За змістом частини 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Статтею 53 цього Кодексу передбачено участь у судовому процесі органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. При цьому передумовою участі органів та осіб, зазначених у цій статті, в господарському процесі є набуття ними господарського процесуального статусу органів та осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, і наявність процесуальної правосуб'єктності, яка охоплює процесуальну правоздатність і процесуальну дієздатність.

На відміну від осіб, які беруть участь у справі (позивач, відповідач, третя особа, представник), відповідні органи та особи повинні бути наділені спеціальною процесуальною правоздатністю, тобто здатністю мати процесуальні права та обов'язки органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Така процесуальна правоздатність настає з моменту виникнення у цих осіб відповідної компетенції або передбачених законом повноважень. Необхідною умовою зазначеної участі є норми матеріального права, які визначають випадки такої участі, тобто особи, перелічені у статті 53 Господарського процесуального кодексу України, можуть звернутися до суду із позовною заявою або беруть участь у процесі лише у випадках, чітко встановлених законом.

За змістом частин 3-5 статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

У Рішенні від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з'ясовуючи поняття "інтереси держави", висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Оскільки "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України).

Законом України "Про прокуратуру" визначено правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України. Зокрема, за змістом статті 1 зазначеного Закону прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною 3 цієї норми прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті.

За змістом частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб'єктом владних повноважень.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб'єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

У разі відсутності суб'єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесений захист законних інтересів держави, а також у разі представництва інтересів громадянина з метою встановлення наявності підстав для представництва прокурор має право: 1) витребовувати за письмовим запитом, ознайомлюватися та безоплатно отримувати копії документів і матеріалів органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних та комунальних підприємств, установ і організацій, органів Пенсійного фонду України та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, що знаходяться у цих суб'єктів, у порядку, визначеному законом; 2) отримувати від посадових та службових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних та комунальних підприємств, установ та організацій, органів Пенсійного фонду України та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування усні або письмові пояснення. Отримання пояснень від інших осіб можливе виключно за їхньою згодою.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються. У першому випадку прокурор набуває права на представництво, якщо відповідний суб'єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Нездійснення захисту" має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб'єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, яка проте є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, передбачає досудове з'ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

При цьому захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. При цьому, прокурор не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного суб'єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Як убачається зі змісту позовної заяви, прокурор, звертаючись із позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Зоряна краса" заборгованості з орендної плати з урахуванням штрафу та пені за договором оренди № 6449-Н від 12 лютого 2018 року (укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області та товариством з обмеженою відповідальністю "Зоряна краса") у розмірі 117 125,91 грн., розірвання вказаного договору та повернення майна, що є предметом договору наголосив, що внаслідок систематичної несплати відповідачем орендної плати державний бюджет та навчальний заклад державної форми власності не отримують кошти за використання майна, державний навчальний заклад позбавлений можливості використовувати майно, яке передано йому в оперативне управління для освітніх потреб.

При цьому прокурор зазначив, що органами, уповноваженими державою управляти майном та здійснювати відповідні функції у спірних правовідносина, дотепер не вжито заходів щодо захисту державного майна та стягнення заборгованості перед бюджетом та навчальним закладом державної форми власності, що, на думку, прокурора, свідчить про неналежне виконання Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області та Міністерством освіти і науки України своїх повноважень. В якості підтвердження повноважень щодо звернення з позовом до суду в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області та Міністерства освіти і науки України прокурором надано лист Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області вих. № 43-265 від 16 січня 2019 року, відповідно до якого прокуратуру проінформовано про розмір заборгованості з орендної плати, пені та штрафу за договором оренди державного нерухомого майна № 6449-Н від 12 лютого 2018 року, стягнення заборгованості та штрафних санкцій за яким, розірвання якого та зобов'язання повернення майна, що є предметом даного договору, є предметом даного позову.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" управління об'єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб'єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об'єктів, пов'язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб. Приписами ч. 1 ст. 4 даного Закону визначено, що суб'єкти управління об'єктами державної власності, зокрема, є міністерства та Фонд державного майна України. Фонд державного майна України відповідно до законодавства здійснює контроль за використанням майна, переданого в оренду, виконанням договорів оренди державного майна (п.п. в п. 2 ч. 1 ст. 7 ЗУ "Про управління об'єктами державної власності").

Згідно з п.п. 1, 3 Положення про Міністерство освіти і науки України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 630, Міністерство освіти і науки України (МОН) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Основними завданнями МОН є:1) забезпечення формування та реалізація державної політики у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності, трансферу (передачі) технологій; 2) забезпечення формування та реалізації державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю закладів освіти, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов'язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності. МОН відповідно до покладених на нього завдань здійснює управління об'єктами державної власності, що належать до сфери його управління (п.п. 89 п. 4 Положення).

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Національний аерокосмічний університет ім. М.Є. Жуковського "Харківський авіаційний інститут" () є державною установою. Засновником та центральним органом виконавчої влади, до сфери управління якого належить державне підприємство або частка держави у статутному капіталі юридичної особи, якщо ця частка становить не менше 25 відсотків є Міністерство освіти і науки України. Студентське містечко Національного аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського "Харківський авіаційний інститут" є відокремленим підрозділом юридичної особи - Національний аерокосмічний університет ім. М.Є. Жуковського "Харківський авіаційний інститут".

Згідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" державну політику у сфері оренди державного майна здійснюють Кабінет Міністрів України, а також Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва. Відповідно до вимог Положення про регіональне відділення Фонду державного майна України, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 15 травня 2012 року № 678, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України від 11 червня 2012 року за № 935/21247, основними завданнями РВ ФДМУ зокрема є: здійснення повноважень орендодавця державного майна, здійснення контрою у сфері організації та проведення приватизації державного майна, відчуження державного майна у випадках, встановлених з законодавством, передачі державного майна у випадках, встановлених законодавством, передачі державного майна в оренду та користування; повернення у державну власність державного майна, що було приватизоване, відчужене або вибуло з державної власності з порушенням законодавства; управління корпоративними правами держави, які перебувають у сфері його управління.

Виходячи з аналізу вище викладених норм, суд дійшов висновку про те, що Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області та Міністерства освіти і науки України, в особі яких в інтересах держави звернувся прокурор з даним позовом до суду, мають підстави і можливість для самостійного захисту своїх прав щодо спірного майна.

Водночас, саме лише посилання у позовній заяві прокурора на те, що орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, неналежним чином здійснює відповідні повноваження захисту державних інтересів, не достатньо для прийняття судом рішення в такому спорі по суті, оскільки за змістом абз. 2 ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва.

У такому разі прокурор повинен надати відповідні докази відповідно до вимог ст.ст. 73, 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України (зокрема: докази внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі ст. 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків.

Водночас, жодних доказів щодо неналежного виконання посадовими особами Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області та Міністерства освіти і науки України повноважень щодо захисту інтересів держави прокурором до позовної заяви не надано, у зв'язку з чим, суд дійшов висновку, що прокурором не доведено обставин щодо неналежного здійснення Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області повноважень захисту державних інтересів у спірних правовідносинах.

При цьому, суд зазначає, що не здійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб'єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Суд звертає увагу, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів позовної заяви, в якості підстав звернення до суду саме прокурором надано листи Студентського містечка Національного аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського "Харківський авіаційний інститут" вих. № 17-789 від 28 серпня 2018 року; Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області за вих. № 43-5838 від 13 вересня 2018 року; Міністерства освіти і науки України за вих. № 1/11-10789 від 10 жовтня 2018 року; Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області за вих. № 43-7042 від 30 жовтня 2018 року; Міністерства освіти і науки України за вих. 1/11-11125 від 18 жовтня 2018 року; Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області за вих. № 43-265 від 16 січня 2019 року, однак жодних доказів направлення та отримання Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області, Міністерством освіти і науки України повідомлення прокуратури про звернення до суду з позовом в їх інтересах прокурором не надано, у зв'язку з чим, суд вважає, що вказані докази, в розумінні ст. 74 ГПК України та ст. 23 ЗУ "Про прокуратуру", є неналежними та недостатніми для встановлення обставин щодо звернення та повідомлення прокурором Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області та Міністерства освіти і науки України про звернення до суду з відповідним позовом, що свідчить про відсутність правових підстав для здійснення прокурором представництва інтересів держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області та Міністерства освіти і науки України в суді.

Приймаючи до уваги вищенаведене, зважаючи, що прокурором, в розумінні ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" та ст. 74 ГПК України, не надано суду доказів щодо підтвердження повноважень представництва Регіонального Фонду державного майна України по Харківській області, враховуючи, що прокурором не наведено об'єктивних причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду, з огляду на безпідставність посилань прокурора на неналежне здійснення Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області та Міністерства освіти і науки України повноважень із захисту державних інтересів, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області та Міністерства освіти і науки України.

З огляду на вище викладене, суд дійшов висновку про залишення позову без розгляду на підставі п. 1. ч. 2 ст. 185 та п. 1 ч. 1 ст. 226 ГПК України, оскільки позов подано особою, яка не має процесуальної дієздатності.

Частиною 2 ст. 226 ГПК України передбачено, що про залишення позову без розгляду постановляється ухвала, в якій вирішуються питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).

Враховуючи вище викладене, для вирішення питання про повернення сплаченого судового збору, прокурору необхідно звернутись до суду з відповідним клопотанням.

Керуючись ст.ст. 4, 53, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 185, 226, 232-235Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов прокурора залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду, в порядку ст.ст. 255-257 ГПК України та з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Повний текст ухвали складено 27 травня 2019 року.

Суддя Н.В. Калініченко