ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року

м. Київ

Справа № 914/1258/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Берднік І. С. - головуючого, Міщенка І. С., Сухового В. Г.,

секретар судового засідання - Корнієнко О. В.,

за участю представників:

Приватного підприємства "Зорепад-Люкс" - не з`явився,

Управління комунальної власності

Департаменту економічного розвитку

Львівської міської ради - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного підприємства "Зорепад-Люкс"

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 18.02.2019 (у складі колегії суддів: Зварич О.В. (головуючий), Дубник О.П., Кравчук Н.М.)

та рішення Господарського суду Львівської області від 13.11.2018 (суддя Козак І.Б.)

у справі № 914/1258/18

за позовом Приватного підприємства "Зорепад-Люкс"

до Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради

про зобов`язання укласти договір оренди на новий термін;

за зустрічним позовом Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради

до Приватного підприємства "Зорепад-Люкс"

про зобов`язання повернути об`єкт оренди шляхом виселення,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року Приватне підприємство "Зорепад-Люкс" (далі - ПП "Зорепад-Люкс") звернулося до суду з позовом до Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (далі - Управління) про зобов`язання укласти договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень), а саме нежитлового приміщення загальною площею 23 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Львів, пл. Ринок, 35, з індексами приміщень 2-1, 2-2, 2-3 відповідно до даних технічного паспорта ЛМБТІ від 19.07.1996, інвентарний номер 862, для складу, терміном на 5 років, в порядку та на умовах Типового договору оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень), що вказаний у додатку № 6 до Положення про оренду майна територіальної громади м. Львова, з визначенням орендної плати згідно з Методикою розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Львова, затверджених ухвалою Львівської міської ради від 07.06.2007 № 897 "Про регулювання питань оренди майна територіальної громади м. Львова" (додатки № 1 і № 2) (зі змінами та доповненнями), впродовж одного місяця з дня набрання рішенням суду законної сили.

Позовні вимоги обґрунтовано безпідставною відмовою Управління у продовженні строку дії договору, незважаючи на переважне право орендаря на укладення договору оренди нерухомого майна на новий строк.

У серпні 2018 року Управління звернулося до суду із зустрічним позовом до ПП "Зорепад-Люкс" про зобов`язання повернути об`єкт оренди шляхом виселення з нежитлового приміщення загально площею 23 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Львів, пл. Ринок, 35.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) від 25.06.2015 № Г-9664-15 припинив свою дію внаслідок закінчення терміну, на який його було укладено, проте, ПП "Зорепад-Люкс" безпідставно ухиляється від повернення об`єкта оренди.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 13.11.2018, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 18.02.2019, у задоволенні позову ПП "Зорепад-Люкс" відмовлено, зустрічний позов Управління задоволено. Зобов`язано ПП "Зорепад-Люкс" повернути об`єкт оренди шляхом виселення з нежитлового приміщення загальною площею 23 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Львів, пл. Ринок, 35.

Судові рішення мотивовано тим, що ПП "Зорепад-Люкс" як орендар скористався переважним правом на укладення договору оренди на новий строк, направивши орендодавцю заяву від 05.04.2018 і пакет документів, однак орендодавець листом від 22.06.2018 № 2302-вих-4226 повідомив про рішення комісії щодо відмови у продовженні договору оренди, отже, відповідної домовленості між сторонами не досягнуто, а тому в силу частини 1 статті 777 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) переважне право орендаря на укладення договору на новий строк припинилося. Крім того, листом-повідомленням від 11.07.2018 № 2302-вих-4462 Управління у строк, встановлений пунктом 4.7 договору (місячний строк після закінчення строку дії договору) повідомило орендаря про припинення договірних відносин у зв`язку із закінченням терміну дії договору оренди, що підтверджує недосягнення згоди між сторонами на укладення договору на новий строк.

Не погоджуючись із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, у березні 2019 року ПП "Зорепад-Люкс" подало касаційну скаргу, у якій, з урахуванням додаткових пояснень до касаційної скарги, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати постановлені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов ПП "Зорепад-Люкс" задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Касаційну скаргу ПП "Зорепад-Люкс" обґрунтовує тим, що судами попередніх інстанцій при вирішенні справи не в повному обсязі досліджено і оцінено обставини, що мають значення для справи, зокрема з огляду на положення статті 17 Закону України "Про оренду державного і комунального майна", статті 285 Господарського кодексу України (далі - ГК), статті 777 ЦК не встановлено, чи має Управління намір після закінчення строку дії договору використовувати зазначене майно для власних потреб та чи дотримано ним порядок повідомлення орендаря про такі обставини у встановлений законом строк; не надано оцінки наявності у позивача переважного права на продовження договору оренди на новий строк з урахуванням належного виконання ним свого обов`язку за договором, а також відсутності обґрунтованої відмови Управління у продовженні договору оренди на новий строк. Водночас судами не враховано, що законне сподівання на продовження дії договору, за умови належного його виконання орендарем, у світлі практики Європейського суду з прав людини, є майновим правом орендаря у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

ПП "Зорепад-Люкс" і Управління в судове засідання своїх представників не направили, хоча були повідомлені про дату, час і місце судового засідання належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення.

Ураховуючи наведене, висновки Європейського суду з прав людини у справі "В`ячеслав Корчагін проти Росії", те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, Верховний Суд у складі колегії дійшов висновку про можливість розгляду касаційної скарги по суті за відсутності зазначених представників.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

При вирішенні справи судами першої та апеляційної інстанцій установлено, що 25.06.2015 між Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради (орендодавець), повноваження якого на даний час виконує Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, та ПП "Зорепад-Люкс" (орендар) укладено договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № Г-9664-15, за умовами якого орендодавець на підставі наказів управління комунальної власності від 07.04.2015 № 129-О, від 27.04.2015 № 160-О, договору оренди від 30.09.2008 № Г-6641-8 передає, а орендар приймає у строкове платне користування нерухоме майно, що знаходиться на балансі ЛКП "Старий Львів" (балансоутримувач). Об`єктом оренди є приміщення, що знаходяться за адресою: м. Львів, пл. Ринок, 35, загальною площею 23,0 кв. м з індексами приміщень 2-1, 2-2, 2-3 відповідно до даних технічного паспорта ЛМБТІ від 19.07.1996, інвентарний номер 862.

Згідно з пунктом 2.1 договору об`єкт оренди орендар буде використовувати для складу.

Термін договору оренди визначений на 2 роки 364 дні з 25.06.2015 до 24.06.2018 включно (пункт 4.1 договору).

Відповідно до пункту 4.5 договору орендар, який належно виконує свої обов`язки за цим договором, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору на новий строк. Орендар, який має намір скористатися таким правом, повинен повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди нерухомого майна через скерування на адресу Управління комунальної власності департаменту економічної політики заяви з документами у порядку, визначеному відповідними нормативними документами міської ради.

У пункті 4.7 договору передбачено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну його дії, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Сторони погодили, що чинність цього договору припиняється внаслідок закінчення терміну, на який його було укладено (підпункт 4.12.1 пункту 4.12 договору).

За змістом пунктів 9.1-9.3, 9.5 договору, повернення орендодавцю об`єкта оренди здійснюється після закінчення терміну дії договору або дострокового його припинення чи розірвання. Сторони повинні приступити до передачі об`єкта оренди протягом 5 днів з часу закінчення терміну оренди. Об`єкт оренди повинен бути переданий орендарем та прийнятий орендодавцем (чи за його дорученням балансоутримувачем) протягом 15 днів з часу настання однієї із подій, вказаних у пункті 9.1 цього договору. Об`єкт оренди вважається переданим орендодавцю з часу підписання акта здачі-приймання.

Згідно з пунктом 9.6 договору у разі припинення або розірвання договору орендар повинен повернути орендодавцю об`єкт оренди в належному стані, не гіршому, ніж на час передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати орендодавцю збитки у разі погіршення стану об`єкта оренди з вини орендаря.

Цей договір підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками.

05.04.2018 ПП "Зорепад-Люкс" звернулося до Управління із заявою про продовження договору оренди приміщень, що знаходяться за адресою: м. Львів, пл. Ринок, 35, попередньо подавши відповідні документи.

У листі-відповіді від 22.06.2018 № 2302-4226 Управління проінформувало ПП "Зорепад-Люкс" про те, що 06.06.2018 на засіданні комісії було розглянуто заяву підприємства та прийнято рішення про відмову в продовженні договору оренди від 25.06.2015 № Г-9664-15, та повідомило підприємство про необхідність вивільнення нежитлових приміщень загальною площею 23,0 кв. м, що знаходяться за адресою: м. Львів, пл. Ринок, 35, у найкоротші терміни та повернення їх балансоутримувачу ЛКП "Старий Львів" у належному санітарно-технічному стані за актом приймання-передачі.

12.07.2018 Управління надіслало ПП "Зорепад-Люкс" повідомлення від 11.07.2018 № 2302-вих.-4462 про припинення договірних відносин у зв`язку з закінченням 24.06.2018 терміну дії договору оренди нерухомого майна від 25.06.2015 № Г-9664-15. У цьому повідомленні орендодавець звернув увагу орендаря на його обов`язок протягом 15 днів повернути балансоутримувачу орендоване приміщення за актом приймання-передачі та провести повний розрахунок зі сплати орендної плати.

Зазначене повідомлення ПП "Зорепад-Люкс" залишено без відповіді та реагування.

ПП "Зорепад-Люкс", звертаючись до суду з позовом про зобов`язання Управління укласти договір оренди нерухомого майна на новий термін, в обґрунтування вимог послався на те, що він як орендар, який належно виконує свої обов`язки за договором оренди, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення такого договору на новий строк, і відповідне право було реалізовано в порядку, передбаченому умовами договору оренди і чинним законодавством. Проте, відповідачем без будь-якого обґрунтування, безпідставно було відмовлено в укладенні договору оренди на новий строк, чим порушено переважне право підприємства на укладення такого договору.

Підставою зустрічного позову Управління слугувало невиконання ПП "Зорепад-Люкс" вимог щодо звільнення та повернення орендованих приміщень у зв`язку із закінченням терміну дії договору оренди нежитлових приміщень від 25.06.2015 № Г-9664-15.

Суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що внаслідок відмови орендодавця у продовженні договору оренди на новий строк, переважне право орендаря на укладення такого договору припинилося, тому орендар має повернути об`єкт оренди орендодавцеві шляхом виселення з нежитлового приміщення.

Проте, Касаційний господарський суд не погоджується із такими висновками судів попередніх інстанцій, оскільки вони є передчасними, зробленими без належного з`ясування і оцінки обставин справи та з порушенням вимог чинного законодавства.

Згідно зі статтею 11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статей 626, 627 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статті 509 ЦК і статті 173 ГК в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У частині 1 статті 193 ГК визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (частина 2 статті 193 ГК).

Положення частини 7 статті 193 ГК і статті 525 ЦК встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 ЦК щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Як убачається зі змісту статті 1, частини 2 статті 9, частини 2 статті 759, частини 3 статті 760 ЦК і частини 2 статті 4, частини 6 статті 283 ГК, ЦК встановлені загальні положення про найм (оренду), а особливості регулювання майнових правовідносини, які виникають між суб`єктами господарювання і пов`язані з укладенням, виконанням та припиненням договорів оренди, передбачені ГК. Отже, якщо останній не містить таких особливостей, то застосовуються відповідні положення ЦК.

Статтею 759 ЦК визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до статей 283, 285 ГК за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Орендар має переважне право перед іншими суб`єктами господарювання на продовження строку дії договору оренди.

Судами попередніх інстанцій у справі, яка розглядається, встановлено, що орендоване майно є комунальним, а тому на спірні правовідносини поширюється дія Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п`ять років, якщо орендар не пропонує менший термін (частина 1). У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором (частина 2). Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов`язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору (частина 3).

За змістом частини 1 статті 763, частини 1 статті 777 ЦК договір найму укладається на строк, встановлений договором. Наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк. Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов`язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк. Умови договору найму на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо плати та інших умов договору переважне право наймача на укладення договору припиняється.

Виходячи зі змісту наведених норм, сутністю переважного права є укладення договору оренди (найму) на новий строк зі встановленням умов за домовленістю сторін, а не його автоматичне поновлення. Наймач повинен повідомити наймодавцю про своє переважне право у строк, визначений у договорі, або в розумний строк до закінчення строку договору найму. У разі якщо наймач не надсилає повідомлення наймодавцю, він відмовляється від здійснення свого переважного права.

З урахуванням наведених положень чинного законодавства у правовідносинах оренди, зокрема комунального майна, також має бути встановлено, з якою метою буде використовуватися нерухоме майно, що є предметом договору. Ця обставина, у разі з`ясування, що майно буде знову передаватися в оренду, свідчитиме про порушення власником вимог, встановлених частиною 3 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Неврахування судом переважного перед іншими особами права наймача, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, на укладання такого договору на новий строк, свідчить про ігнорування національними судами практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у розрізі захисту права власності та є підставою для констатації порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Концепція "майна" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися "правом власності", а відтак, і "майном". До таких активів може відноситися право оренди (рішення ЄСПЛ від 25.03.1999 у справі "Ятрідіс проти Греції", заява № 311107/96, п. 54).

Крім традиційної для України концепції власності (рухоме і нерухоме майно) та прав, що пов`язані з відносинами власності між особами (акції, інтелектуальна власність, тощо), власність у розумінні статті 1 Першого протоколу Конвенції є оренда майна. Так, у справі "Меллахер та Інші проти Австрії (1989 року)", ЄСПЛ вказав, що право на укладення договору оренди є частиною права власності (право володіння та користування), і тому дане право є одним із аспектів права власності.

Зокрема, у справі "Стрейтч проти Сполученого Королівства", ЄСПЛ дійшов висновку, що заявника слід вважати особою, яка мала принаймні законне сподівання на реалізацію передбаченого договором права на продовження строку оренди, і - в цілях статті 1 Першого протоколу - таке законне сподівання можна вважати додатковою частиною майнових прав, наданих йому муніципалітетом Дорчестера за орендним договором (пункт 35).

Аналогічні правові позиції викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі № 909/794/15, від 22.02.2017 у справі № 920/132/16, від 17.05.2017 у справі № 914/433/16, у постановах Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 925/1223/17, від 07.02.2018 у справі № 914/433/16, від 02.05.2018 у справі № 920/3633/16, від 18.01.2018 у справі № 910/12017/17.

При вирішенні спору, судами попередніх інстанцій у контексті спірних правовідносин і встановленого чинним законодавством та умовами договору оренди переважного права орендаря на укладення договору оренди комунального майна на новий строк, не було належним чином встановлено та надано правової оцінки тому, чи скористався позивач переважним правом на укладення договору оренди майна на новий строк після спливу строку договору, чи дотримано ПП "Зорепад-Люкс" порядку повідомлення орендодавця про своє переважне право у строк, визначений у договорі, або в розумний строк до закінчення строку договору оренди; чи належним чином виконував орендар свої обов`язки за договором, зокрема, щодо сплати орендних платежів; чи своєчасно та в належний спосіб, визначений частиною 3 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендодавець комунального майна повідомив орендаря про намір використовувати зазначене майно для власних потреб і з якою саме метою буде використовуватися нерухоме майно, що є предметом договору, оскільки ця обставина, у разі з`ясування, що майно буде знову передаватися в оренду, свідчитиме про порушення власником вимог, встановлених частиною 3 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Крім того, матеріально-правовою вимогою за зустрічною позовною заявою Управління є вимога орендодавця щодо повернення орендованого майна після припинення дії договору оренди.

Відповідно до частини 1 статті 785 ЦК у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

За змістом зазначеної норми, однією із основних умов застосування положень статті 785 ЦК, зокрема щодо зобов`язання повернути майно, є встановлення обставин припинення дії договору та користування річчю поза межами дії договору без наявності на те правових підстав.

Проте, враховуючи, що судами попередніх інстанцій належним чином не з`ясовано наведених вище обставин, а також правових підстав користування орендарем майном після 24.06.2018, застосування до спірних відносин положень статті 785 ЦК є передчасним.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 73, 74, 76, 77, 86 236-238, 282 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Ураховуючи наведене, суди першої та апеляційної інстанцій не дотрималися вимог процесуального закону щодо прийняття судового рішення на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, не дослідили належним чином зібрані у справі докази та не встановили пов`язані з ними обставини, що входили до предмета доказування, тому висновки цих судів щодо відсутності підстав для задоволення позову ПП "Зорепад-Люкс" та наявності підстав для задоволення зустрічного позову Управління є передчасними.

Порушення попередніми судовими інстанціями норм процесуального права унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення цієї справи, та які не можуть бути усунуті Верховним Судом самостійно в силу меж розгляду справи судом касаційної інстанції (стаття 300 ГПК).

Зважаючи на викладене, а також відповідно до положень частини 3 статті 310 ГПК постановлені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатами нового розгляду має бути вирішено й питання щодо розподілу судових витрат у справі.

З огляду на те, що справа підлягає передачі на новий розгляд до суду першої інстанції, клопотання ПП "Зорепад-Люкс" про зупинення провадження у справі № 914/1258/18 до вирішення судом господарської справи № 914/284/19 задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Приватного підприємства "Зорепад-Люкс" задовольнити частково.

2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 18.02.2019 та рішення Господарського суду Львівської області від 13.11.2018 у справі № 914/1258/18 скасувати.

3. Справу № 914/1258/18 передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І. С. Берднік

Судді: І. С. Міщенко

В. Г. Суховий