ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2019 р. Справа№ 927/263/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Суліма В.В.

при секретарі судового засідання Мовчан А.Б.,

за участю представників:

від позивача - представник не прибув;

від першого відповідача - представник не прибув;

від другого відповідача - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 29.03.2019 про повернення позовної заяви у справі №927/263/19 (суддя Белов С.В., повний текст складено - 29.03.2019) за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця Атрощенка Віктора Григоровича та фізичної особи - підприємця Дуля Володимира Олександровича про визнання недійсним договору.

ВСТАНОВИВ наступне.

ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Атрощенко Віктора Григоровича та до Фізичної особи-підприємця Дуля Володимира Олександровича про визнання недійсним договору №-1 від 15 січня 2018 року, укладеного між відповідачами.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , дружина відповідача -1 , не давала згоду на укладення вказаного договору від 15 січня 2018 року та додаткової угоди до нього про відстрочку платежу.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 29.03.2019 у справі №927/263/19 позовну заяву і додані до неї документи повернуто без розгляду ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

При прийнятті вказаної ухвали місцевий господарський суд виходив з того, що Договір №-1 від 15 січня 2018 року, предметом якого є поставка товару, укладений між відповідачами, не є угодою щодо розпорядження спільним майном подружжя позивача та відповідача-1, яка потребує дотримання вимог ч. 2 ст. 65 Сімейного кодексу України.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у даному випадку права та інтереси позивача не порушені та не могли бути порушені, у зв`язку з чим, в розумінні ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, позивач ОСОБА_1 не має права на звернення до господарського суду з позовом про визнання недійсним договору №-1 від 15 січня 2018 року, укладеного між відповідачами.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, а справу передати на розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що місцевий господарський суд ще на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі без з`ясування обставин справи та дослідження доказів дійшов висновку про відсутність порушених прав та інтересів позивача, тобто фактично вирішив спір по суті.

Сторони не скористалися правом на участь своїх представників в судовому засіданні, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутніми у даному судовому засіданні від сторін до суду не надійшло.

Слід також зазначити, що явка представників сторін не визнавалася обов`язковою, певних пояснень суд не витребував.

Враховуючи належне повідомлення сторін, а також з урахуванням того, що неявка їх представників в судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, вона розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду - скасуванню, з наступних підстав.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 20 Господарського кодексу України встановлено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів.

Відповідно до вимог статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Зокрема, конституційний принцип доступності правосуддя реалізується через приписи статті 4 Господарського процесуального Кодексу України, згідно якої юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 12 Господарського процесуального Кодексу України господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку, зокрема, позовного провадження (загального або спрощеного).

Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача.

Реалізуючи передбачене Конституцією України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес.

Так, при зверненні до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, має значення лише суб`єктивне уявлення особи про те, що її право чи інтерес потребує захисту.

Лише в результаті розгляду спору виявляється чи доведене таке порушення і за відсутності порушення суд повинен відмовити у позові.

Звертаючись до суду позивач у позовній заяві викладає предмет і підставу позову.

Вже після з`ясування фактичних обставин суд може зробити висновок щодо наявності або відсутності порушених прав чи охоронюваних інтересів позивача.

Якщо буде встановлено, що права та охоронювані законом інтереси позивача не порушені суд приймає рішення про відмову у позові.

Наведене також додатково підтверджується положеннями п. 4 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального Кодексу України, згідно яких у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду, та мотиви такого висновку.

У даному випадку, суд першої інстанції повернувши позовну заяву із зазначених в оскаржуваній ухвалі підстав фактично, ще на стадії вирішення питання прийняття цієї заяви, зробив висновок про відсутність порушених прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Більш того, місцевий господарський суд вказав, що права та інтереси позивача не могли бути порушені.

Проте, у разі відсутності порушених права та інтересів позивача, суд має відмовити у задоволенні позову, а не повертати позовну заяву з вказівкою на відсутність у позивача права на звернення до господарського суду з відповідним позовом.

Таким чином, оскільки відсутність порушених прав та охоронюваних інтересів позивача встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові, а не повернення позовної заяви, оскаржувана ухвала не може бути визнана законною та обґрунтованою, оскільки застосування в даному випадку місцевим господарським судом пункту 1 частини 5 статті 174 Господарського процесуального кодексу України є неправомірним.

Отже, місцевий господарський суд дійшов необґрунтованого висновку про наявність процесуальних підстав для повернення позовної заяви.

За наведених обставин, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.

Згідно ч. 3 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Отже, справа підлягає передачі на розгляд до суду першої інстанції зі стадії вирішення питання щодо відкриття провадження.

Підпунктом в) п. 4 ч.1 ст. 282 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 4.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду, зокрема, про повернення позовної заяви з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами Господарського процесуального кодексу України.

Отже, під час розподілу судових витрат після розгляду даної справи по суті суд першої інстанції повинен вирішити питання щодо розподілу судового збору, сплаченого скаржником за подання апеляційної скарги, з урахуванням вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 29.03.2019 про повернення позовної заяви у справі №927/263/19 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 29.03.2019 про повернення позовної заяви у справі №927/263/19 скасувати.

3. Справу №927/263/19 передати на розгляд до Господарського суду Чернігівської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 03.06.2019 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

В.В. Сулім