ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2019 р. Справа№ 910/14528/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Смірнової Л.Г.

суддів: Коротун О.М.

Суліма В.В.

без повідомлення учасників справи,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу

Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО»

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.01.2019

у справі №910/14528/18 (суддя Пінчук В.І.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО»

про стягнення 10230,20 грн

1. Зміст позовних вимог та заяви

1.1. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення 10230,20 грн страхового відшкодування.

1.2. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що відповідач зобов`язаний був здійснити виплату страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 51698,75 грн, натомість, виконав свої зобов`язання лише частково перерахувавши суму страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 41468,55 грн. Залишок несплаченої суми страхового відшкодування становить 10230,20 грн.

В обґрунтування суми страхового відшкодування позивач зазначає про те, що ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу на момент ДТП (20.11.2017) становила 73855,37 грн, яка була розрахована у відповідності до аварійного сертифікату від 28.11.2017 № 880/17-11.

Страхувальнику була виплачена сума страхового відшкодування в розмірі 51698,75 грн відповідно до п. 15.14 договору добровільного страхування наземного транспорту № АВН0CPS - 175803Н від 08.06.2017, а саме в розмірі 70% від вартості транспортного засобу на момент ДТП.

1.3. Відповідач проти позову заперечив, мотивуючи тим, що ПрАТ «СК «ВУСО» була виплачена сума страхового відшкодування в розмірі 41468,55 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 11.10.2018 № 22984.

Обгрунтовуючи вказану суму відповідач зазначає про те, сума страхового відшкодування в порядку регресу була виплачена з урахуванням ринкової вартості пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля 73855,37 грн та вартості технічно придатних складових частин з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 0,7 та з урахуванням робіт по складанню розбиранню 32386,82 грн (73855,37 грн - 32386,82 грн = 41468,55 грн).

Згідно аварійного сертифікату від 28.11.2017 № 880/17-11 вартість відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля становить 130530,68 грн. Ринкова вартість вказаного автомобіля на момент ДТП становить 73855,37 грн.

Враховуючи приписи ст. ст. 30.1, 30.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідач вважає, що оскільки вартість відновлювального ремонту вища ніж ринкова вартість, пошкоджений внаслідок ДТП автомобіль вважається фізично знищеним, а тому його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП.

Також відповідач послався на аварійний сертифікат № 880/17-11 від 14.03.2018, в якому, як останній зазначає, не враховані непошкоджені внаслідок ДТП деталі, а тому для визначення розміру страхової виплати ПрАТ «СК «ВУСО» був зроблений розрахунок вартості непошкоджених (технічно придатних) деталей з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 0,7% та з урахуванням робіт по складанню розбиранню.

Відповідно до вказаного розрахунку вартість технічно придатних складових частин з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 0,7% та з урахуванням робіт по складанню розбиранню становить 32386,82 грн.

2. Фактичні обставини, встановлені місцевим та апеляційним судами

2.1. 20.11.2017 о 07 год. 00 хв. на 102 а/д Н-11 Дніпро - Миколаїв трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «CHEVROLET AVEO» (д.н. НОМЕР_1 ), під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля «ISUZU» (д.н. НОМЕР_2 ), під керуванням водія ОСОБА_2 .

2.2. Внаслідок ДТП були завдані механічні пошкодження автомобілю «CHEVROLET AVEO» (д.н. НОМЕР_1 ), який був застрахований у позивача, згідно договору добровільного страхування наземного транспорту №АВН0CPS - 175803Н від 08.06.2017.

2.3. Дорожньо-транспортна пригода відбулася з вини водія автомобіля «ISUZU» (д.н. НОМЕР_2 ) - ОСОБА_2 , що підтверджується постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.01.2018 у справі №333/152/18.

2.4. Згідно аварійного сертифікату від 28.11.2017 №880/17-11 розмір заподіяної шкоди автомобілю «CHEVROLET AVEO» (д.н. НОМЕР_1 ) складає 130530,68 грн. Ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу на момент ДТП складає 73855,37 грн.

За аварійним сертифікатом № 880-11/1 від 14.03.2018 вартість пошкодженого транспортного засобу після ДТП складає 20276,37 грн.

Інших досліджень та висновків, складених уповноваженими особами, що визначають розмір заподіяної шкоди автомобілю «CHEVROLET AVEO» (д.н. НОМЕР_1 ), матеріали справи не містять.

2.5. На виконання умов договору добровільного страхування наземного транспорту № АВН0CPS - 175803Н від 08.06.2017, на підставі заяви страхувальника, страхового акту від 12.12.2017 № Э.ENSTRAX/3-10341788 ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» виплатило страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 51698,75 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 13.12.2017 №1029728 на суму 48723,73 грн та розшифровкою платежів, згідно якої 2975,02 грн зараховано 13.12.2017 в якості сплати страхового платежу за договором страхування № АВН0CPS - 175803Н від 08.06.2017.

2.6. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ISUZU» (д.н. НОМЕР_2 ) за шкоду, завдану майну третіх осіб під час ДТП за участю вказаного автомобіля станом на 20.11.2017 застрахована у відповідача - ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО», згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК003908894. Ліміт за шкоду майну - 100 000 грн, франшиза - 0 грн.

2.7. ПрАТ «СК «ВУСО» сплачено ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» 41468,55 грн страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням від 11.10.2018 № 22984.

3. Короткий зміст рішення місцевого суду

3.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.01.2019 у справі №910/14528/18 позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» на користь ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» 10230,20 грн страхового відшкодування та судовий збір в розмірі 1762 грн.

3.2. Приймаючи рішення про задоволення позову, місцевий господарський суд виходив з того, що у відповідності зі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

4.1. Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Крім того, скаржник, просив поновити ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» пропущений строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 10.01.2019 у справі №910/14528/18.

Також, апелянт просив призначити судову авто товарознавчу експертизу з визначення ринкової вартості технічно придатних складових частин автомобіля «CHEVROLET AVEO», враховуючи пошкодження отримані в наслідок ДТП з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 0,7 і витрат на їх демонтування.

4.2. Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим судом, за твердженням апелянта, в порушення ст. 7, 73, 86 Господарського процесуального кодексу України, не було враховано жодного аргументу позивача, а також не зазначено мотивів їх відхилення.

Скаржник вказує на необхідність проведення судової експертизи.

5. Заперечення на апеляційну скаргу

5.1. Відзив на апеляційну скаргу, позивач не подав.

6. Надходження апеляційної скарги та її розгляд апеляційним судом

6.1. 04.02.2019 відповідач звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення місцевого суду від 10.01.2019 у справі №910/14528/18.

6.2. Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/14528/18 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Смірнова Л.Г., судді: Коротун О.М., Сулім В.В.

6.3. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.02.2019 у визначеному складі суду апеляційну скаргу ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.01.2019 у справі №910/14528/18 залишено без руху.

6.4. 20.03.2019 до Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги у даній справі.

6.5. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2019 поновлено скаржнику строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 10.01.2019, відкрито апеляційне провадження у даній справі та справу №910/14528/18 призначено до розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

6.6. Колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє клопотання скаржника про призначення у даній справі судової авто товарознавчої експертизи, оскільки відповідач не був позбавлений права замовити проведення вказаної експертизи під час розгляду справи у суді першої інстанції та надати суду відповідні висновки, проте не скористався наданим правом.

При цьому, за приписами ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу.

Згідно ч.1, 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Скаржник не обґрунтував в чому полягає винятковість випадку не отримання та неподання раніше доказу (висновку експертизи, як то передбачає ст.101 Господарського процесуального кодексу України), а також неможливість вчинення таких дій з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Також, судова колегія звертає увагу, що у відповідності до приписів ч.1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Разом з тим, судова колегія зазначає, що відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України експертиза у справі призначається, якщо жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Тобто, експертиза по справі проводиться в разі дійсної потреби, коли встановити відповідні обставини неможливо, а доводи сторін є суперечливими.

При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що в матеріалах справи міститься аварійний сертифікат від 28.11.2017 №880/17-11 з визначення розміру заподіяної шкоди автомобілю «CHEVROLET AVEO» (д.н. НОМЕР_1 ), який не викликає сумнівів у суду щодо висновків зроблених в ньому.

7. Джерела права й акти їх застосування

7.1 Господарський кодекс України

Згідно з ч. 1,2,7 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

7.2. Цивільний кодекс України

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановленихстаттею 11 цього Кодексу.

Згідно з ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

7.3. Закон України «Про страхування»

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Страховим ризиком, відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про страхування» визначається певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Страховим випадком, у відповідності до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування», є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про страхування», страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Частиною 1ст. 16 Закону України «Про страхування» встановлено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Згідно ч.1 ст. 25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

7.4. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»

Згідно з п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відпповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

7.5. Господарський процесуальний кодекс України

Згідно з ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

8. Позиція апеляційного суду

8.1. Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

8.2. Спір у справі виник між двома страховими компаніями щодо відшкодування витрат, понесених у зв`язку з виплатою коштів страхувальнику за договором добровільного страхування транспортного засобу.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, у справі, що розглядається, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Водночас, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок.

8.3. Як встановлено судом, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ISUZU» (д.н. НОМЕР_2 ) за шкоду, завдану майну третіх осіб під час ДТП була застрахована ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК003908894 (ліміт за шкоду майну складає - 100 000 грн, франшиза - 0 грн).

8.4. Згідно аварійного сертифікату від 28.11.2017 №880/17-11 розмір заподіяної шкоди автомобілю «CHEVROLET AVEO» (д.н. НОМЕР_1 ) складає 130530,68 грн. Ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу на момент ДТП складає 73855,37 грн.

За аварійним сертифікатом № 880-11/1 від 14.03.2018 вартість пошкодженого транспортного засобу після ДТП складає 20276,37 грн.

8.5. На виконання умов договору добровільного страхування наземного транспорту № АВН0CPS - 175803Н від 08.06.2017, на підставі заяви страхувальника, страхового акту від 12.12.2017 № Э.ENSTRAX/3-10341788 ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» виплатило страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 51698,75 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 13.12.2017 №1029728 на суму 48723,73 грн та розшифровкою платежів, згідно якої 2975,02 грн зараховано 13.12.2017 в якості сплати страхового платежу за договором страхування № АВН0CPS - 175803Н від 08.06.2017.

8.6. Отже, позивач свої зобов`язання за договором майнового страхування виконав у повному обсязі, виплативши страхувальнику суму страхового відшкодування і з цього моменту та в межах фактичних затрат, тобто, в межах виплаченої суми страхового відшкодування та лімітом за полісом має право вимоги до відповідальної особи, тобто до відповідача.

ПрАТ «СК «ВУСО» частково сплатило ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» суму страхового відшкодування лише в розмірі 41468,55 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 11.10.2018 № 22984. Тобто не сплаченою залишилась сума у розмірі 10230,20 грн, яка правомірно стягнута судом першої інстанції.

8.7. Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про необхідність додатково проведення у даній справі судової авто товарознавчої експертизи з визначення ринкової вартості технічно придатних складових частин автомобіля «CHEVROLET AVEO», враховуючи пошкодження отримані в наслідок ДТП з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 0,7 і витрат на їх демонтування.

Як зазначалося вище, та встановлено судом матеріали справи містять аварійні сертифікати від 28.11.2017 №880/17-11 та № 880-11/1 від 14.03.2018 з визначення розміру заподіяної шкоди автомобілю «CHEVROLET AVEO» (д.н. НОМЕР_1 ), ринкової вартості пошкодженого транспортного засобу на момент ДТП, та вартості пошкодженого транспортного засобу після ДТП, що розраховані з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу за Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 та є достатнім доказом для визначення розміру заподіяної шкоди автомобілю «CHEVROLET AVEO» у даній справі.

8.8. Не заслуговують на увагу та відхиляються доводи апеляційної скарги щодо порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, оскільки вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

9. Висновки апеляційного суду

9.1. На підставі вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення місцевого суду згідно з ст.277 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.01.2019 у справі №910/14528/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.01.2019 у справі №910/14528/18 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО».

4. Матеріали справи №910/14528/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст.287-291 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.2 ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.Г. Смірнова

Судді О.М. Коротун

В.В. Сулім