ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2019 р. Справа №921/256/18

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючий суддя: Бойко С.М.,

суддів: Мирутенка О.Л.,

Якімець Г.Г.,

секретар судового засідання Процевич Р.Б.

явка учасників справи:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

розглянув апеляційну скаргу Служби автомобільних доріг у Тернопільській області за №08-02/54 від 17.01.2019

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 22.12.2018, суддя: Руденко О.В., м. Тернопіль, (повний текст рішення складено 29.12.2018),

за позовом приватного підприємства «Приватне виробничо-комерційне підприємство «УКРЄВРОБУД 2013», м. Орджонікідзе Дніпропетровської області,

до відповідача Служби автомобільних доріг у Тернопільській області, м. Тернопіль,

про стягнення 868 051,00 грн.,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

02.07.2018 до Господарського суду Тернопільської області звернулось Приватне підприємство «Приватне виробничо-комерційне підприємство «УКРЄВРОБУД 2013» (далі ПП «ПВКП «УКРЄВРОБУД 2013») з позовом, в якому просило стягнути з Служби автомобільних доріг у Тернопільській області 868 051,00 грн. за роботи з відновлення зношених верхніх шарів асфальтобетонного покриття на автомобільній дорозі державного значення М19 Доманове (на Брест)-Ковель-Чернівці-Тереблече (на Бухарест) км357+625-км357+940 в Тернопільській області, які виконані згідно договору №53 від 29.10.2014.

В обґрунтування своїх вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо оплати виконаних позивачем підрядних робіт з ремонту автошляху умовам договору №53 від 29.10.2014.

Правовою підставою позову зазначає ст.ст. 173-175, 193 Господарського кодексу України, ст. 530, 612, 626, 629, 853, 882 Цивільного кодексу України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 22.12.2018 вищезазначений позов задоволено. Стягнуто з Служби автомобільних доріг у Тернопільській області на користь ПП «ПВКП «УКРЄВРОБУД 2013» 868 051,00 грн. за виконані роботи з відновлення зношених верхніх шарів асфальтобетонного покриття на автомобільній дорозі державного значення М19 Доманове (на Брест) -Ковель-Чернівці-Тереблече (на Бухарест) км357+625-км357+940 в Тернопільській області згідно умов Договору №53 від 29.10.2014 та 13020,76 грн. в повернення сплаченого судового збору.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що відповідачем, не здійснено оплати за надані послуги з ремонту автошляху за умовами договору №53 від 29.10.2014.

Суд дійшов до висновку, що обов`язок відповідача щодо оплати підрядних робіт не залежить від підписання ним акту приймання-передачі цих робіт.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі Служба автомобільних доріг у Тернопільській області просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 22.12.2018 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушенням норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Висновок місцевого господарського суду про виникнення у апелянта обов`язку з оплати підрядних робіт за договором не відповідає обставинам справи, оскільки через недоліки виконаних робіт апелянт їх не прийняв, акт приймання-передачі та довідку форми КБ-3, КБ-2в не підписав.

Підставами для скасування судового рішення зазначає неврахування судом першої інстанції, що докази про факт виконання робіт за договором підряду і акт №3 та довідка форми №КБ-3, №КБ-2В є неналежними доказами, оскільки позивачем не підписані, а отже не відповідають формі.

Суд першої інстанції не перевірив спірного акту виконаних робіт та довідок КБ-3, КБ-2В, які не підписані позивачем.

Місцевий господарський суд не з`ясував правомірності доводів про те, що роботи виконані неякісно, а тому позивач їх не прийняв.

Окрім того, апелянт посилається на те, що місцевим господарським судом безпідставно не застосовано наслідки спливу строку позовної давності, про застосування якого відповідач просив у відзиві на позовну заяву.

При цьому зазначає, що позивачу стало відомо про його порушене право з моменту виникнення права на позов, тобто в грудні 2014 року, проте із позовною заявою він звернувся до суду 21.06.2018, тобто після спливу трирічного строку позовної давності.

Позивач в порядку ч. 1 ст. 263 ГПК України не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що в силу ч. 3 цієї ж статті не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання 22.05.2019 на проголошення постанови відповідач не з`явився, позивач повторно не з`явився, хоча належним чином були повідомлені про час, дату та місце слухання справи, а тому неявка сторін оцінюється судом як без поважних причин та не є перешкодою для прийняття апеляційним судом рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставини, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносини, вбачається, що 29.10.2014 Служба автомобільних доріг у Тернопільській області (замовник) та Приватне підприємство приватне виробничо-комерційне підприємство "УКРЄВРОБУД 2013" (підрядник) уклали договір №53, відповідно до умов якого замовник доручає підряднику і зобов`язується прийняти і оплатити, керуючись умовами даного договору виконання робіт з відновлення зношених верхніх шарів асфальтобетонного покриття на автомобільній дорозі державного значення М19 Доманове (на Брест) -Ковель-Чернівці-Тереблече (на Бухарест) км. 357+625 - км. 357+940 в Тернопільській області, згідно з вимогами діючих нормативно-правових актів, зокрема, ДСТУ Б.Д.1.1-1-2013 ( з урахуванням доповнень та змін), СОУ 42.1-5:2012 "Правила визначення вартості робіт з експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування, мостів та інших транспортних споруд", ГБН Г.1-218-182:2011, а підрядник зобов`язується на свій власний ризик виконати роботи, доручені йому замовником ( п.1.1 договору).

Згідно п.2.1 договору підрядник виконує роботи з 29.10.2014 по 31.12.2014.

Відповідно до ст.11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов`язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з ст.174 ГК України господарське зобов`язання може виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод не передбачені законом, але таких, які йому не суперечать.

Із змісту частини 1ст.626 ЦК України випливає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст.837 ЦК України визначено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовник), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Отже, суд першої інстанції правильно кваліфікував укладений договір як договір підряду.

Пунктом 3.1 договору встановлено, що договірна ціна робіт, що доручаються підряднику за цим договором складає 868 051,00 грн. з ПДВ.

У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення (ст.843 ЦК України).

Відповідно до вимог ст.844 ЦК України ціна у договорі може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником.

Відповідно до п.4.1 договору кошторисна документація надається замовником підряднику.

Замовник має право вносити зміни у кошторисну документацію згідно з чинним законодавством (п.4.2 договору).

У пункті 8.1 договору визначено, що фінансування робіт здійснюється за рахунок та в межах виділених державних коштів відповідно до умов цього договору.

Сторони домовились, що усі розрахунки за виконані роботи по цьому договору здійснюються шляхом перерахування відповідних коштів на рахунок підрядника. Замовник здійснює розрахунки за виконані роботи підрядником по мірі надходження коштів на відповідний казначейський рахунок замовника, при відсутності затримки здійснення видатків обслуговуючим банком, на підставі "Актів приймання виконаних підрядних робіт" (форма №КБ-2в) та "Довідок про вартість виконаних підрядних робіт" (форма №КБ 3). Акти виконаних робіт готує підрядник, підписує та надає їх замовнику. Роботи вважаються виконані, коли вони прийняті замовником. Підрядник разом з представником замовника звіряє з фактично виконаними роботами. Питання щодо несвоєчасного підписання актів, а також необґрунтованої претензії щодо представлених обсягів виконаних робіт вирішується у встановленому законодавством порядку. Замовник виконує свої зобов`язання за договором лише в межах фактичних надходжень коштів (відкритих асигнувань (виділених коштів). Вартість виконаних робіт, що підлягають оплаті визначаються в порядку визначеному в СОУ 42.1-5:2012, ДСТУ Б.Д.1.1-1-2013, ГБН Г.1-218-182:2011. Замовник може здійснювати проміжні платежі за виконані роботи після підписання акту приймання виконаних робіт (форма №КБ-2в) і довідки про вартість виконаних робіт та витрат (форма №КБ-3), складених у відповідності з положенням чинних нормативних актів, підписаних уповноваженими представниками сторін (п.п. 9.1, 9.2, 9.3, 9.4, 9.5, 9.6, 9.7, 9.8 договору).

Згідно з п.п. 10.2, 10.4, 10.5 договору приймання - передача закінчених робіт здійснюється відповідно до вимог чинних нормативних актів, які регламентують прийняття закінчених об`єктів чи робіт в експлуатацію. Прийняття передача закінчених робіт здійснюється на основі акта приймання передачі відповідно до діючих норм та правил. Питання, що виникають під час приймання - передачі закінчених робіт регулюються чинним законодавством.

Строком дії договору є час, протягом якого сторони будуть здійснювати свої права та виконувати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання зобов`язань сторонами ( п.п. 16.1, 16.2 договору).

Як визначено ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду .

Статтею 853 ЦК України встановлено, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Згідно з ст.854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Частиною 4 ст. 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами.

Положеннями статей 525, 526, 530 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Аналогічне положення містить ст.193 ГК України, де зазначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ст. 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

За приписами ст. 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Аналізуючи зміст договору №53 від 29.10.2014 судом першої інстанції правомірно встановлено, що сторони узгодили та визначили ціну усіх робіт по відновленню зношених верхніх шарів асфальтобетонного покриття на автомобільній дорозі державного значення М19 (ділянка км 357+625 - км. 357+940 ), погодили предмет та строк дії цього договору. Наведений правочин не містить ознак нікчемності, не визнавався недійсним в судовому порядку, отже його умови є обов`язковими для обох учасників цього спору.

Як стверджує позивач, на виконання умов договору №53 від 29.10.2014 ним виконано роботи з відновлення зношених верхніх шарів асфальтобетоного покриття на автомобільній дорозі державного значення М19 Доманове (на Брест) -Ковель-Чернівці-Тереблече (на Бухарест) км. 357+625 - км. 357+940 на загальну суму 868 051,00 грн, проте відповідач дані роботи не оплатив.

У відзиві на позовну заяву та у судовому засіданні відповідачем не заперечувався факт виконання ПП ПВКП "УКРЄВРОБУД 2013" робіт, що зазначені у позовній заяві, однак відповідач вказав на те, що виконані роботи не приймались замовником із-за неякісного виконання робіт.

У клопотанні позивача за №09/25-7 від 25.09.2018 (вх. №17742) зазначено, що ним отримано лист №493/4989 від 07.09.2018 з Покровського відділення Нікопольського відділу поліції ГУНП у Дніпропетровській області, в якому вказано про те, що виявлено документи, які належать ПП ПВКП "УКРЄВРОБУД 2013", серед яких є:

1. Оригінал листа №281/0212 від 02.12.2014 ПП ПВКП "УКРЄВРОБУД 2013" на адресу Служби автомобільних доріг у Тернопільській області, в якому вказано про повторне надання відповідачу двох екземплярів актів приймання виконаних будівельних робіт за формою №КБ-2в, підписаних представником позивача, та двох екземплярів довідок про вартість виконаних робіт та витрат за формою №КБ-2, підписаних представником позивача, про виконання робіт з відновлення зношених верхніх шарів асфальтобетонного покриття на автомобільній дорозі державного значення М19 Доманове (на Брест) -Ковель-Чернівці-Тереблече (на Бухарест) км. 357+625 - км. 357+940 згідно умов договору №53 від 29.10.2014 на загальну суму 868 051,00 грн.

2. Оригінал опису вкладення в цінний лист від 04.12.2014 №107.

3. Оригінал квитанції від 04.12.2014 №107.

08.06.2018 позивачем надіслано відповідачу претензію № 06/08-11 з вимогою щодо погашення заборгованості, про що свідчать фіскальний чек з описом вкладення. Вказана претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Вищенаведені обставини стали підставою для звернення ПП ПВКП "УКРЄВРОБУД 2013" 02.07.2018 до суду з позовної заявою, в якій заявлено вимоги до Служби автомобільних доріг у Тернопільській області про стягнення 868 051,00 грн за виконані роботи з відновлення зношених верхніх шарів асфальтобетонного покриття на автомобільній дорозі державного значення М19 Доманове (на Брест)-Ковель-Чернівці-Тереблече (на Бухарест) км. 357+625 - км. 357+940 в Тернопільській області згідно умов Договору №53 від 29.10.2014.

Частиною 4 ст.882 ЦК України встановлено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами.

В силу приписів ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами передбачено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88.

Згідно пунктів 2.1, 2.4, 2.5 Положення визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Використання при оформленні первинних документів факсимільного відтворення підпису допускається у порядку, встановленому законом, іншими актами цивільного законодавства. Повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.07.2013 № 293 "Про прийняття національного стандарту ДСТУ Б Д.1.1-1:2013" встановлені типові форми документів, необхідних для передання - приймання робіт: 1) "Акт приймання виконаних підрядних робіт" (ф. № КБ-2в); 2) "Довідка про вартість виконаних підрядних робіт" (ф. № КБ-3).

Листом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України №12/19-3-9-14- 295 від 16.03.2010 роз`яснено, що зазначені типові форми підлягають обов`язковому застосуванню при проведенні взаєморозрахунків за виконані роботи між замовниками та виконавцями робіт з будівництва, що здійснюється за рахунок бюджетних коштів та коштів підприємств, установ і організацій державної власності.

Документальним підтвердженням виконання сторонами умов договору є належним чином оформлені первинні документи.

Вказані документи в силу вимог законодавства повинні містити інформацію про вартість виконаних робіт, зданих замовнику, а також про витрати, пов`язані з виконанням цього обсягу робіт.

Таким чином, виходячи з аналізу наведених норм, виконання підрядних робіт оформлюється сторонами шляхом підписання документів, які підтверджують факт виконаних, прийнятих та оплачених робіт.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 03.10.2018 у справі № 922/509/17.

Тобто з первинних документів, якими є акти та довідки (КБ 2, КБ 3) має чітко вбачатись на виконання якого правочину вони сформовані та виконання підрядних робіт і їх вартість за яким правочином вони підтверджують.

Пунктом 9.3 договору №53 від 29.10.2014 сторони узгодили, що акти виконаних робіт готує підрядник, підписує та надає їх замовнику. Роботи вважаються виконаними, коли вони прийняті замовником.

Як вбачається із матеріалів справи, на адресу Служби автомобільних доріг у Тернопільській області ПП ПВКП "УКРЄВРОБУД 2013" направлявся лист №288/0212 від 02.12.2014 (а.с.131-133,т.1), в якому вказано про повторне надання відповідачу двох екземплярів актів приймання виконаних будівельних робіт за формою №КБ-2в, підписаних представником позивача та двох екземплярів довідок про вартість виконаних робіт та витрат за формою №КБ-3, підписаних представником позивача, про виконання робіт з відновлення зношених верхніх шарів асфальтобетонного покриття на автомобільній дорозі державного значення М19 Доманове (на Брест) - Ковель-Чернівці-Тереблече (на Бухарест) км 357+625 - км. 357+940 згідно умов договору №53 від 29.10.2014 на загальну суму 868 051,00 грн. Надсилання відповідачу зазначеного листа підтверджується описом вкладення в цінний лист від 04.12.2014 №107 та квитанцією від 04.12.2014 №107.

Відповідно до п.9.4 договору №53 від 29.10.2014 сторони узгодили, що підрядник разом з представником замовника звіряє акти з фактично виконаними роботами. Питання щодо несвоєчасного підписання актів, а також претензії щодо визначених обсягів виконаних робіт вирішуються у встановленому законодавством порядку.

Замовник здійснює розрахунки за виконані роботи підрядником по мірі надходження коштів на відповідний казначейський рахунок замовника, при відсутності затримки здійснення видатків обслуговуючим банком, на підставі "Актів приймання виконаних підрядних робіт" (форма №КБ-2в) та "Довідок про вартість виконаних підрядних робіт" (форма №КБ 3) (п. 9.2 договору №53 від 29.10.2014).

Визначальними обставинами для настання обов`язку замовника оплатити виконані підрядником роботи в даному випадку є надання підрядником акту виконаних робіт для прийняття замовнику, відсутність будь-яких зауважень зі сторони останнього та, відповідно, прийняття виконаних робіт шляхом підписання акту з боку замовника.

Згідно даних листа Служби автомобільних доріг у Тернопільській області №09-3/93 від 01.02.2017, на виконання взятих на себе договірних зобов`язань ПП ПВК "УКРЄВРОБУД 2013" у визначений п. 2.1. договору строк виконало підрядні роботи на загальну суму 868 051,00 грн., про що складено Акт №3, який у листопаді 2014 року надано замовнику з метою прийняття робіт та його підписання, а також у грудні 2014 року Акт виконаних робіт №3 та Довідку про вартість виконаних робіт надіслано Службі повторно. Однак, дані документи не підписані відповідачем.

Також, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про виявлені та заявлені у зв`язку з цим претензії щодо якості чи обсягу виконаних робіт на момент отримання замовником Акту приймання виконаних робіт №3.

Посилання скаржника на відсутність у Служби автомобільних доріг у Тернопільській області актів прийняття робіт, виконаних за договором №53 від 29.10.2014 не відповідає встановленим обставинам, оскільки такі спростовуються наявними у справі вищезазначеними доказами.

Відповідно до ст.853 ЦК України підрядник не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання замовника до підписання акта виконаних робіт, а має лише констатувати факт відмови від підписання акта.

У свою чергу, обов`язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт) законом покладено саме на замовника.

Такий висновок щодо застосування норм права, викладений у постановах Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 910/16804/17 та від 04.06.2018 у справі №908/3519/16.

Отже, в даному випадку відповідач зволікав з підписанням акту приймання-передачі виконаних робіт без зазначення причин.

Згідно зі ст.849 ЦК України замовник має право у будь-який час перевіряти хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника.

Умовами п.13.1 договору №53 від 29.10.2014 також передбачено право замовника у будь-який час перевіряти хід і якість робіт, не втручаючись у господарську діяльність підрядника; здійснювати контроль за якістю та кількістю матеріальних ресурсів, устаткування, техніки, як до моменту їх використання для виконання робіт, так і в процесі виконання робіт, відповідно до діючих норм та правил (п.п.5.2, 7.1 договору).

Враховуючи правило розподілу тягаря доказування між сторонами, позивач для покладення на відповідача обов`язку з оплати повинен довести, що відповідач недобросовісно ухиляється від виконання обов`язку з прийняття виконаних за договором підряду робіт, оскільки Цивільний кодекс України закріплює презумпцію добросовісності і розумності дій особи, яка здійснює власне право, якщо інше не встановлено судом (ч.5 ст.12 ЦК України).

З огляду на встановлені обставини справи, суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку, що вчинення підрядником дій, обумовлених договором щодо оформлення Акту виконаних робіт за договором №53 та його передачі замовнику, відсутності вмотивованої відмови останнього від прийняття робіт та підписання Акту, відсутність претензій, зауважень щодо обсягу, якості виконаних робіт, суд констатує, що замовник (відповідач), в порушення вимог статей 853, 882 ЦК України, безпідставно ухилився від прийняття робіт, адже не заявив про виявлені недоліки чи інші порушення, які унеможливили їх прийняття, а отже зобов`язаний оплатити роботи, виконані за договором підряду.

Щодо посилання відповідача на Акт контрольних обмірів та обстежень фактично виконаних робіт від 23.05.2016 та висновку будівельно-технічної експертизи №705/16-22 від 15.11.2016 судова колегія зазначає, що після отримання від підрядника акту приймання виконаних будівельних робіт Службою автомобільних робіт у Тернопільській області не надано вмотивованої відмови від приймання робіт за договором від 29.10.2014, не складено дефектних актів з переліком необхідних доробок (недоробок), дефектів та строків їх виконання та не заявлено жодних претензій щодо наявності недоліків, розбіжностей, тощо у роботах. Відповідачем належними та допустимими доказами не підтверджено, що у зв`язку з неякісним виконанням робіт об`єкт не використовується за призначенням. За таких обставин, роботи мали б бути прийняті, а у підрядника відсутні причини вважати свій обов`язок невиконаним.

Крім того, в ході розгляду справи в суді першої інстанції судом досліджено матеріали кримінального провадження за №0002351 надані Слідчим управлінням Головного управління національної поліції в Тернопільській області (супровідним листом №16615/9/2-2018 (вх.№23423).

Як вбачається із Висновку ТВ КНДІСЕ експертів за результатами проведеної комісійної будівельно-технічної експертизи №705/16-22 від 15.11.2016 контрольні обміри та шурфування дорожнього покриття експертами не здійснювалося саме на автодорозі, що була предметом виконання робіт по договору № 53 від 29.10.2014.

Окрім того в матеріалах справи відсутні та не надані такі відповідачем докази існування розбіжностей між якістю (обсягом) підрядних робіт, передбачених договором та фактично виконаних робіт, визначених в акті приймання робіт. Визначення розміру завищення робіт експертами у висновках щодо часткового виконання позивачем робіт на ділянці автошляху 357+625 - км. 357+940 км встановлено сукупно по восьми договорах, що не дає можливості встановити та визначити чи по договору № 53 така вартість взагалі і в якому розмірі була завищена.

Судом першої інстанції правомірно визначено безпідставним і таким, що не узгоджується з характером спірних правовідносин сторін посилання відповідача на норми статті 48 Бюджетного кодексу України, згідно з якою виконання відповідачем зобов`язання, обумовленого в пунктах 9.2, 9.5 договору від 29.10.2014 можливо лише за умов наявності фактичних надходжень коштів (відкритих асигнувань, виділених коштів).

Згідно з ч.1 ст.96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Статтями 525, 526 ЦК України і ст.193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання.

Служба автомобільних доріг у Тернопільській області відповідно до Положення про Службу, затвердженого наказом Державного агентства автомобільних доріг України №194 від 01.07.2016, є юридичною особою, яка має самостійний баланс, рахунки в банківських установах, є одержувачем бюджетних коштів, що спрямовуються на розвиток мережі автомобільних доріг загального користування, здійснює фінансування робіт з будівництва, ремонту, реконструкції та утримання мережі автомобільних доріг загального користування, мостів, будівель та інших штучних споруд згідно із законодавством.

Наявність чи відсутність бюджетного фінансування не залежить від волі та дій позивача, що порушує його право на отримання коштів за виконані роботи за договором.

Окрім цього, за змістом ч.2 ст.617 ЦК України, ч.2 ст.218 ГК України та рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність державної організації, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов`язання, про що, зокрема, зазначено у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 у справі №922/541/17, від 03.04.2018 у справі №924/29/17, від 03.04.2018 у справі №908/1076/17, від 11.04.2018 у справі №915/13/17, від 12.04.2018 у справі №924/22/17.

З огляду на викладене правомірним є висновок суду першої інстанції, що чинне законодавство України не містить будь-яких особливих вимог до договорів, які укладаються суб`єктами підприємницької діяльності з установами, які фінансуються з бюджету; виконання зобов`язання, що виникло на підставі договору повинно здійснюватися на загальних підставах.

Укладений між сторонами правочин було укладено та виконано 02.12.2014, тобто протягом одного бюджетного періоду, а тому замовник, укладаючи договір № 53 володів обсягом (розміром) виділених йому бюджетних коштів на ремонт автодоріг в Тернопільській області у 2014 році.

Згідно з ст.617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання.

Вищенаведеними обставинами спростовуються посилання відповідача на неприйняття робіт та непідписання актів, а також доводи відповідача про те, що роботи зазначені в Акті виконаних будівельних робіт не приймались у зв`язку із відсутністю бюджетного фінансування.

Скаржником не спростовано належними та допустимими доказами, твердження позивача про те, що Акт № 3 підписано на виконання саме договору від 29.10.2014. Посилання скаржника на те, що роботи його контрагентом фактично виконувалися на умовах договору від 21.10.2014 матеріалами справи не підтверджуються.

Отже, враховуючи наведене апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачем належними та допустимими доказами доведено та не спростовано скаржником, що сума основної заборгованості відповідача перед позивачем станом на час звернення із позовом та вирішення даного спору становить 868 051,00 грн. Скаржником не надано суду достатніх доказів в спростування позовних вимог щодо стягнення боргу, у тому числі доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів).

При розгляді справи в суді першої інстанції, відповідач у своєму відзиві на позовну заяву (а.с.54-58,т.1) просив застосувати наслідки спливу строків позовної давності.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

Як зазначив Конституційний Суд України, строки звернення до суду як складова механізму реалізації права на судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників правовідносин (абзац п`ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012).

Загальні положення щодо позовної давності та порядку її обчислення, що підлягають застосуванню під час вирішення спорів між сторонами, визначені у главі 19 ЦК України.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

За змістом частини першої ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Судами встановлено, що право позивача порушене.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Початок перебігу позовної давності обчислюється за правилами ст. 261 ЦК України, частина перша якої пов`язує його з днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 ГПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

При цьому, за змістом зазначеної норми (ст. 261 ЦК України) законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Якщо встановити день, коли особа довідалась про порушення права або про особу, яка його порушила, неможливо, або наявні докази того, що особа не знала про порушення права, хоч за наявних умов повинна була знати про це, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа повинна була довідатися про порушення свого права.

Під можливістю довідатись про порушення права або про особу, яка його порушила, в цьому випадку слід розуміти передбачувану неминучість інформування особи про такі обставини, або існування в особи певних зобов`язань, як міри належної поведінки, в результаті виконання яких вона мала б змогу дізнатись про відповідні протиправні дії та того, хто їх вчинив.

Отже, за змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Позивач обґрунтовує поважність причин пропуску строку позовної давності тим, що первинні документи, а саме акта приймання-передачі виконаних робіт №3 (ф.КБ-2В) та довідка про вартість виконаних робіт (ф.КБ-3), які стосуються виконання робіт за договором №53 від 29.10.2014 були викрадені, а тому позивач не мав змоги звернутися з даним позовом. Однак, апеляційний господарський суд визнає такі причини неповажними з огляду на те, що позивач надіслав ці документи відповідачу. Окрім того, наведені позивачем причини не впливають на можливість позивача довідатися про порушення свого права.

Апеляційним господарським судом встановлено, що позивачу стало відомо про порушення свого права з моменту надіслання супровідного листа №284/0212 від 02.12.2014 (а.с.131-133,т.1) яким відповідачу надано два примірники для підписання та прийняття робіт акта приймання-передачі виконаних робіт №3 (ф. №КБ-2в) на суму 868 051,00 грн. та довідки про вартість виконаних робіт (ф. №КБ-3), тобто 04.12.2014. Натомість з даним позовом позивач звернувся до суду 02.07.2018, тобто з пропуском трьохрічного строку на звернення до суду.

Отже, звернувшись до господарського суду з позовом у даній справі, позивачем пропущено строк позовної давності, а наведені причини щодо викрадення первинних документів, які стосуються виконання робіт за договором №53 від 29.10.2014, якими позивач обґрунтовує поважність пропуску строку позовної давності є неповажними, а тому висновки місцевого господарського суду не відповідають обставинам справи.

Господарський суд першої інстанції зазначених вимог не врахував і не встановив момент, коли позивач міг довідатися про порушення свого права з урахуванням тих правовідносин, які склалися між сторонами та виходячи з об`єктивних обставин по справі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовують встановлені місцевим господарським судом обставини по справі та здійснені на підставі них висновки, а тому апеляційна скарга Служби автомобільних доріг у Тернопільській області підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Тернопільської області від 22.12.2018 - скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову із застосуванням строку позовної давності.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи задоволення апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов до висновку про стягнення з позивача на користь відповідача судового збору в розмірі 19 531,50 грн.

Керуючись ст. ст. 236, 269, 270, 275, 277, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Служби автомобільних доріг у Тернопільській області за №08-2/54 від 17.01.2019 задоволити.

Рішення господарського суду Тернопільської області від 22.12.2018 у справі №921/256/18 скасувати.

Відмовити в задоволенні позову Приватного підприємства «Приватне виробничо-комерційне підприємство «Укрєвробуд 2013» до Служби автомобільних доріг у Тернопільській області про стягнення 868 051,00 грн.

Стягнути з Приватного підприємства «Приватне виробничо-комерційне підприємство «Укрєвробуд 2013» на користь Служби автомобільних доріг у Тернопільській області 19 531,50 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Місцевому господарському суду видати наказ в порядку ст. 327 ГПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий-суддя: Бойко С.М.

Судді: Мирутенко О.Л.

Якімець Г.Г.

Повний текст постанови підписано 31.05.2019.