ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року Справа № 902/1107/17

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Маціщук А.В. , суддя Петухов М.Г.

секретар судового засідання Ткач Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Лайк Сіті" на рішення Господарського суду Вінницької області від 21.06.2018 р. у справі № 902/1107/17 (суддя Банасько О.О., повний текст рішення складено 02.07.2018р.)

за первісним позовом Заступника Генерального прокурора України (м.Київ) в інтересах держави в особі публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (м.Київ)

до товариства з обмеженою відповідальністю "Лайк Сіті" (м.Калинівка, Калинівський район, Вінницька область)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Міністерство фінансів України (м.Київ)

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: товариство з обмеженою відповідальністю "Церіс" (м.Дніпро); товариство з обмеженою відповідальністю "Фаборіс" (м.Дніпро); товариство з обмеженою відповідальністю "Реал-Стандарт" (м.Дніпро); товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестгруп" (смт Ювілейне, Дніпропетровський район, Дніпропетровська область); товариство з обмеженою відповідальністю Юнікс" (м.Дніпро); Trade Point Agro Limited, London, United Kingdom; Teamtrend Limited, London , Great Britian, Національний банк України (м.Київ)

про стягнення 4 839 029 737 грн. 30 коп. та розірвання кредитного договору

та за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Лайк Сіті" (м.Калинівка, Калинівський район, Вінницька область)

до публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (м.Київ) в інтересах якого виступає Генеральна прокуратура України (м.Київ)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача за зустрічним позовом (ПАТ КБ "Приватбанк"): Міністерство фінансів України (м.Київ)

про визнання недійсними умов договору

за участю представників сторін:

прокурор - Марщівська О.П.;

позивача (за первісним позовом) - не з`явився;

відповідача (за первісним позовом) - Горобець Д.Г.;

третіх осіб - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Заступник Генерального прокурора України звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовом в інтересах держави в особі публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до товариства з обмеженою відповідальністю "Лайк Сіті" про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4Л16089Г від 20.10.2016 р. в розмірі 4 839 029 737, 30 грн. та розірвання кредитного договору.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору № 4Л16089Г від 20.10.2016 р.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Лайк Сіті" звернулося до Господарського суду Вінницької області із зустрічною позовною заявою до публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про визнання недійсними умов кредитного договору № 4Л16089Г від 20.10.2016 р.

Зустрічний позов обґрунтований тим, що абз. 2 п. А. 3., п. 2.3.2. а), б), в), г), п. 6.2. кредитного договору суперечать вимогам законодавства, моральним засадам, загальним принципам цивільного законодавства, оскільки оспорюванні положення договору надають банку право самостійно, на власний розсуд, змінювати його умови стосовно дострокового повернення кредиту, змінювати чи розірвати договір в односторонньому порядку, що позбавляє позичальника права висловити свою позицію щодо таких змін, чим ставить його у несправедливе відносно банку становище.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 21.06.2018р. у справі № 906/1107/17 первісний позов прокурора залишено без розгляду; відмовлено в поверненні з бюджету прокурору судового збору в розмірі 241 600 грн., сплаченого за подання первісного позову. В задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

Суд першої інстанції, оцінивши подану прокуратурою заяву, дійшов висновку залишити первісний позов без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 226 ГПК України. Окрім того, дослідивши зміст вищевказаних пунктів кредитного договору вимогам чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність вимог позивача про визнання недійсними умов договору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, товариство з обмеженою відповідальністю "Лайк Сіті" звернулося до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції в частині первісного позову змінити шляхом виключення з його мотивувальної частини абзаців 5, 6, 7, 8 сторінки 20, абзаців 1, 2, 3, 4, 6 сторінки 21, абзацу 6 сторінки 10, абзацу 2 сторінки 13, абзацу 5 сторінки 21 та скасувати в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення зустрічного позову у повному обсязі.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, що суд першої інстанції вийшов за межі вирішення питання про прийняття заяви прокурора про залишення позову без розгляду та фактично вдався до аналізу первісного позову по суті, відобразивши у тексті рішення висновки, які ґрунтуються не на дослідженні доказів чи встановленні фактичних обставин справи, які були предметом судового розгляду, а виключно на припущеннях суду.

Окрім того, як вказує скаржник, в його діях відсутні ознаки зловживання процесуальними правами, оскільки для кваліфікації ознак зловживання процесуальними правами має бути наявна умова очевидності та/або систематичності дій особи, які спрямовані, зокрема, на затягування судового процесу.

Дії скаржника не суперечать завданню господарського судочинства, оскільки подання клопотань до суду першої інстанції спрямовані на забезпечення дотримання судом процесуальних норм з метою ухвалення обґрунтованого, законного судового рішення.

Щодо зустрічного позову скаржник вважає, що оспорювані пункти кредитного договору, які передбачають право банку, без згоди позичальника, на власний розсуд змінювати умови договору не відповідають та суперечать вимогам цивільного законодавства, зокрема законодавчо встановленим загальнообов`язковим принципам свободи договору, добросовісності, розумності та справедливості, які гарантовані статтями 3, 6, 627 ЦК України. Також умови кредитного договору надають банку право на зміну чи розірвання його в односторонньому порядку, що всупереч принципу добросовісності призвело до зловживання банком цим правом.

Генеральна прокуратура України надіслала до суду відзив на апеляційну скаргу (вх. №27411/18 від 29.08.2018 р.), в якому просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що доводи скаржника щодо здійснення судом першої інстанції аналізу первісного позову по суті позовних вимог та встановлення фактичних обставин справи, які ґрунтуються на припущеннях суду, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи. Щодо твердження скаржника про безпідставну відмову в задоволенні зустрічного позову, прокурор вказує, що договір був підписаний відповідачем без будь-яких зауважень і заперечень, що свідчить про погодження з усіма його умовами та спростовує доводи позивача за зустрічним позовом про порушення принципу свободи договору. Прокурор звертає увагу суду на те, що умовами кредитного договору передбачена можливість зміни його умов та розірвання за умови недобросовісності дій позичальника, тому банком було згідно договору змінено термін повернення кредиту, про що заздалегідь повідомлено позичальника. Таким чином, умови кредитного договору не суперечать нормам чинного законодавства та добровільно погоджені сторонами договору.

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" надіслало до суду письмові пояснення (вх. №28808/18 від 10.09.2018 р.), в яких вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим та таким, що прийняте у відповідності до вимог чинного законодавства.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 13.08.2018р. скаржнику поновлено строк на апеляційне оскарження рішення суду, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою, призначено справу до розгляду на 19.09.2018р. об 11:00 год.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 19.09.2018р. розгляд справи відкладено на 24.10.2018 р. об 10:00 год.

Відповідно до абз. 3 п. 3 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно указу Президента України №454/2017 від 29.12.2017р. Рівненський апеляційний господарський суд ліквідовано та створено Північно-західний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Вінницьку, Волинську, Житомирську, Рівненську та Хмельницьку області, з місцезнаходженням у місті Рівному.

Частиною 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

05.10.2018р. в газеті "Голос України" опубліковано оголошення про початок роботи Північно-західного апеляційного господарського суду.

Відповідно до наказу керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду №992 від 01.10.2018р. "Про комісію для передачі судових справ та матеріалів" згідно акта здачі судових справ від 03.10.2018р. до Північно-західного апеляційного господарського суду передана справа №902/1107/17 за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Лайк Сіті" на рішення Господарського суду Вінницької області від 21.06.2018 р.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.10.2018р. для розгляду апеляційної скарги визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Маціщук А.В., суддя Петухов М.Г.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.10.2018 р. прийнято до провадження апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Лайк Сіті" на рішення Господарського суду Вінницької області від 21.06.2018 р. у справі №902/1107/17 та призначено судове засідання на 14.11.2018 р. об 14:30 год. Зобов`язано скаржника подати до суду нотаріально засвідчений переклад на англійську мову ухвали Рівненського апеляційного господарського суду про відкриття апеляційного провадження від 13.08.2018р. у справі №902/1107/17 - у 3-ох примірниках; нотаріально засвідчений переклад на англійську мову апеляційної скарги від 24.07.2018р. на рішення Господарського суду Вінницької області від 21.06.2018р. у справі № 902/1107/17 - у 3-ох примірниках; завірену копію документу, який підтверджує право перекладача займатися перекладацькою діяльністю.

На виконання вимог ухвали суду від 17.10.2018 р., ТОВ "Лайк Сіті" надіслало до суду лист (вх. №2518/18 від 05.11.2018 р.) в додатках до якого долучено витребовувані ухвалою суду від 17.10.2018 р. документи.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.11.2018 р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 15.05.2019р. об 14:30 год. (резервна дата судового засідання 29.05.2019р. об 14:30 год.); зобов`язано ТОВ "Лайк Сіті" до 26.11.2018р. подати до суду: нотаріально засвідчений переклад на англійську мову ухвали Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.11.2018р. у справі №902/1107/17 - у 3-ох примірниках; завірену копію документу, який підтверджує право перекладача займатися перекладацькою діяльністю.

На виконання вимог ухвали суду від 14.11.2018 р., ТОВ "Лайк Сіті" надіслало до суду клопотання (вх. № 6749/18 від 29.11.2018 р.) в додатках до якого долучено витребовувані ухвалою суду від 14.11.2018 р. документи.

У зв`язку із відпусткою судді - члена колегії Маціщук А.В. судове засідання у справі 15.05.2019 р. об 14:30 год. не відбулося, тому суд ухвалою від 21.05.2019 р. повідомив сторін, що судове засідання у справі відбудеться 29.05.2019р. об 14:30 год., тобто згідно резервної дати, визначеної в ухвалі суду від 14.11.2018 р.

В судовому засіданні 29.05.2019 р. представник відповідача (за первісним позовом) підтримав доводи апеляційної скарги, просить її задоволити, а рішення суду першої інстанції в частині первісного позову змінити шляхом виключення з його мотивувальної частини абзаців 5, 6, 7, 8, 9 сторінки 20, абзаців 1, 2, 3, 4, 6 сторінки 21, абзацу 6 сторінки 10, абзацу 2 сторінки 13, абзацу 5 сторінки 21 та скасувати в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення зустрічного позову у повному обсязі.

Зазначив, що в резолютивній частині апеляційної скарги помилково не вказано про те, щоб змінити рішення суду шляхом виключення з його мотивувальної частини також абзацу 9 сторінки 20 рішення суду,хоч зміст цього абзацу в прохальній частині апеляційної скарги процитовано . Просить суд виключити також абзац 9 сторінки 20 рішення.

Прокурор в судовому засіданні 29.05.2019 р. заперечив проти доводів апеляційної скарги, просить відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач (за первісним позовом) та треті особи не забезпечили явку повноважних представників в судове засідання, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Факт належного повідомлення позивача та третіх осіб (Національного банку України, Міністерства фінансів України) підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

При цьому, адресовані третім особам - ТОВ "Інвестгруп", ТОВ "Фаборіс", ТОВ "Юнікс", ТОВ "Церіс", ТОВ "Реал-Стадарт" ухвали повернуті поштовим відділенням на адресу суду з відмітками "адресат вибув" та "за закінченням терміну зберігання".

Поряд з цим, ухвали суду та апеляційна скарга, адресовані третім особам - Trade Point Agro Limited та Teamtrend Limited на адресу суду повернулися з відміткою: "adressee gone away", тобто "адресат вибув".

З урахуванням неявки в судове засідання зазначених третіх осіб, серед яких Trade Point Agro Limited та Teamtrend Limited є нерезидентами, суд враховує наступне.

Відповідно до п. 8 роз`яснення президії Вищого арбітражного суду України від 31.05.2002 р. № 04-5/608 "Про деякі питання практики розгляду справ за участю іноземних підприємств і організацій" зазначено, що при вирішенні питання забезпечення своєчасного повідомлення у належній формі іноземних учасників судового процесу про час і місце розгляду справи, господарському суду слід враховувати таке.

Відповідно до ст. 268 ГПК України про дату, час та місце розгляду справи повідомляються учасники справи, якщо справа відповідно до цього Кодексу розглядається з їх повідомленням.

У справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи (ч. 1 ст. 41 ГПК України).

Згідно ст. 365 ГПК України іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

У відповідності до ч. 1 ст. 367 ГПК України у разі якщо в процесі розгляду справи господарському суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, господарський суд може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Так, порядок передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном регулюється Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, до якої Україна приєдналася 19.10.2000 р., прийнявши відповідний нормативний акт - Закон України "Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах".

Відповідно до позовної заяви та апеляційної скарги місцезнаходженням іноземних осіб є: Trade Point Agro Limited (869 High Road, London, 128 QA,United Kingdom); Тeamtrend Limited (Moss House, 15-16, Brooks Mews, Maifair, London, WIK 4 DS, England and Wales, Great Britian). Тобто, зазначені іноземні особи знаходяться на території Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії - країн-учасниць Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних та комерційних справах.

Згідно ст. 1 Конвенції, ця Конвенція застосовується у цивільних та комерційних справах щодо всіх випадків, коли існує потреба в передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном. Ця Конвенція не застосовується, якщо адреса особи, якій необхідно вручити документ, невідома.

Відповідно до п."а" ст.10 Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, якщо запитувана Держава не заперечує, то ця Конвенція не обмежує можливості надсилати судові документи безпосередньо поштою особам, які перебувають за кордоном.

Беручи до уваги застереження кран-учасниць Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних та комерційних справах (джерело - офіційний сайт Постійного бюро Гаазької конференції з міжнародного приватного права www.hcch.net), колегія суддів направлено третім особам - Trade Point Agro Limited, London, United Kingdom; Teamtrend Limited, London, Great Britian, процесуальні документи та апеляційну скаргу з перекладом відповідного документа англійською мовою безпосередньо поштою.

Пунктом 6 Закону України "Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах" від 19.10.2000 р. № 2052-III встановлено, що, якщо виконано всі умови, зазначені у частині другій статті 15 Конвенції, суддя незалежно від положень частини першої статті 15 Конвенції може винести рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку документів.

Відповідно до частини 2 статті 15 зазначеної Конвенції кожна Договірна Держава може заявити, що суддя незалежно від положень частини першої цієї статті може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку, в разі коли виконані всі нижчеперелічені умови:

a) документ передано одним із способів, передбачених цією Конвенцією;

b) з дати направлення документа сплинув строк, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців;

c) не отримано будь-якого підтвердження незважаючи на всі розумні зусилля для отримання його через компетентні органи запитуваної Держави.

Таким чином, суд може постановити рішення, у разі закінчення строку з дати направлення документа, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців.

З огляду на приписи ч. 3 ст. 3 ГПК України та ст. 3 Закону України "Про міжнародне приватне право", господарський суд повинен виходити з правил, встановлених у міжнародному договорі, тобто застосовувати щонайменше шестимісячний строк з моменту порушення провадження у справі.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення третіх осіб належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останніх в судове засідання для реалізації ними права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Суд констатує, що третіми особами, які є нерезидентами, як і рештою третіх осіб не подано клопотання, заяви, телеграми, в тому числі щодо перенесення розгляду справи, її відкладення чи неможливості забезпечити участь в судовому засіданні свого представника. При цьому, суд відзначає, згідно із п. 3 резолютивної частини ухвали суду від 14.11.2018 р. повідомлено сторін та третіх осіб про те, що їх явка в судове засідання не є обов`язковою.

Окрім того, відповідно до ч.ч. 1, 3, 6-8 ст. 120 ГПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Суд викликає або повідомляє експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає. Якщо учасник судового процесу повідомляє суду номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або іншу аналогічну інформацію, він повинен поінформувати суд про їх зміну під час розгляду справи. Положення частини сьомої цієї статті застосовуються також у разі відсутності заяви про зміну номерів телефонів і факсів, адреси електронної пошти, які учасник судового процесу повідомив суду.

Згідно із п.п. 4, 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За змістом пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 р. № 270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причин невручення. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Враховуючи те, що суд здійснив повідомлення третіх осіб у спосіб визначений процесуальним законодавством, в тому числі третіх осіб - Trade Point Agro Limited та Teamtrend Limited, які є нерезидентами у спосіб передбачений Конвенцією із забезпеченням перекладу судових документів, суд вважає, що вжив всіх розумних зусиль для вручення повідомлення.

Таким чином, з огляду на перебування в провадженні даної справи більше шести місяців, наявність доказів передання процесуальних документів у спосіб передбачений Конвенцією, суд вважає можливим розглянути апеляційну скаргу за наявними у справі матеріалами.

При цьому судом враховується, що подальше відкладення або оголошення перерви з мотивів учасників судового процесу зумовило б необхідність повторного визначення нової дати засідання (резервної дати) з великим інтервалом, перекладу відповідної ухвали та її подальше надсилання у порядку визначеному Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965 р., що мало б наслідком збільшення строку розгляду спору.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, заслухавши пояснення прокурора та представника відповідача (за первісним позовом), колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як встановлено апеляційним судом, 20.10.2016 р. між публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" та товариством з обмеженою відповідальністю "Лайк Сіті" укладено кредитний договір № 4Л16089Г (а. с. 43-45, т. 1).

Згідно із п. А. 2 договору, ліміт цього кредитного договору 4 300 000 000 грн. на наступні цілі - фінансування поточної діяльності. У разі виникнення заборгованості позичальника перед банком з відшкодування витрат згідно із п. 2.2.13 ліміт цього договору збільшується на відповідну суму заборгованості на цілі з відшкодування витрат згідно із п. 2.1.5.

Відповідно до п. А. 3 договору, термін повернення кредиту: дати згідно з графіком зменшення поточного ліміту п. А 2.1., яким встановлено ліміт до 28.10.2024 р. Повернення кредиту вважається здійсненим у встановлений термін, якщо різниця, на яку поточна заборгованість перевищує суму поточного ліміту на зазначену дату згідно з графіком, надійшла на рахунок у банку не пізніше дати, встановленої графіком зменшення поточного ліміту. Сплата різниці на яку поточна заборгованість перевищує суму встановленого поточного ліміту, трактується як повернення кредиту. Згідно ст.ст. 212, 651 ЦК України при порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених договором і непогашенні всієї заборгованості за даним договором на протязі 90 днів з моменту порушення будь-якого із зобов`язань, банк на свій розсуд, починаючи з 91-го дня порушення будь-якого із зобов`язань має право змінити умови договору, встановивши інший термін повернення кредиту. При цьому банк направляє позичальнику письмове повідомлення із зазначенням строку/терміну повернення кредиту. При неповерненні заборгованості за договором у строк/термін, зазначений у повідомленні, вся заборгованість, починаючи з наступного дня терміну/строку, зазначеному у повідомленні вважається простроченою.

За користування кредитом позичальник сплачує відсотки за фіксованою ставкою в розмірі 10,5 % річних. При порушенні позичальником будь-якого із зобов`язань з погашення/повернення кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом за фіксованою ставкою в розмірі 21,0 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості. Сплата відсотків здійснюється позичальником щоквартально (у грудні, червні, вересні) в період з 25 числа місяця по останній день місяця, а також в дату встановлення нульового поточного ліміту, зазначеному у п. 2.1. (п.п. А. 6, А. 7, А. 8 договору).

У відповідності до п. 1.1. договору, банк за наявності вільних коштів зобов`язується надати позичальнику кредит у формі згідно із п. А. 1 з лімітом на цілі зазначені у п. А. 2, не пізніше 5-ти днів з моменту, зазначеного у третьому абзаці п. 2.1.2., в обмін на зобов`язання позичальника щодо повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, у визначені цим договором терміни. Якість послуг повинна відповідати законодавству України, нормативним актам НБУ, що регулюють кредитні правовідносини.

Термін повернення кредиту зазначений у п. А. 3 (п. 1.2. договору).

Згідно п. 2.1.2. договору зобов`язується надати кредит шляхом перерахування кредитних коштів на підставі розрахункових документів позичальника у межах суми, визначеної у п. 1.1., а також за умовами виконання позичальником зобов`язань, передбачених у п.п. 2.2.1, 2.2.11. Для одержання кредиту (або його частини) позичальник зобов`язується не пізніше дати планованого одержання кредиту надати до банку попередню вимогу у довільній формі з зазначенням суми кредиту і терміну його надання. Зобов`язання з видачі кредиту або його частини згідно з кредитним договором виникають у банку у день надання позичальником розрахункових документів на використання кредиту межах зазначених у них сум у порядку, передбаченому п. 2.4.2.

Відповідно до п.п. 2.2.1. 2.2.3. договору, позичальник зобов`язується використовувати кредит на цілі зазначені у п. 1.1.1 договору; сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до п.п. 4.1., 4.2., 4.3., 4.4. договору; повернути кредит в дату/строки, встановлені п.п. 1.2., 2.3.2., 2.2.14; у випадку, якщо заборгованість за кредитом перевищує суму встановленого поточного ліміту згідно графіку зменшення поточного ліміту (п. А. 2.1.) для поточного періоду користування кредитом, позичальник погасити різницю в день її виникнення.

Згідно п. 2.3.2. договору, банк має право у разі настання будь-якої з наступних подій, зокрема, порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених умовами договору, в т.ч. при порушені цільового використання кредиту; у разі прострочення позичальником зобов`язань з погашення/повернення боргу за будь-яким кредитом, укладеним між позичальником і банком, понад 30 календарних днів банк на свій розсуд має право:

а) змінити умови договору вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за договором у повному обсязі шляхом відправлення повідомлення. При цьому згідно зі ст.ст. 212, 611, 651 ЦК України, по зобов`язаннях, терміни виконання яких не наступили, терміни вважаються такими, що наступили, у зазначену в повідомленні дату. У цю дату позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту у повному обсязі, відсотки за фактичний термін його користування, повністю виконати інші зобов`язання за договором;

або:

б) розірвати договір у судовому порядку. При цьому в останній день дії договору позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту у повному обсязі, відсотки за фактичний термін його користування, повністю виконати інші зобов`язання за договором;

або:

в) згідно зі ст. 651 ЦК України, ст. 188 ГК України здійснити однобічне розірвання договору з відправленням позичальнику повідомлення. У зазначену у повідомленні дату договір вважається розірваним. При цьому в останній день дії договору позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту у повному обсязі, відсотки за фактичний термін його користування, повністю виконати інші зобов`язання за договором. Однобічна відмова від договору не звільняє позичальника від відповідальності за порушення зобов`язань;

або:

г) достроково за договором та/або іншими кредитними договорами, укладеними з позичальником, стягнути борг позичальника та/або достроково погасити борг позичальника за рахунок реалізації предмета застави.

Відповідно до п.п. 5.1., 5.2. договору при порушені позичальником будь-якого із зобов`язань по сплаті відсотків за користування кредитом передбачених п.п. 2.2.2., 4.1., 4.2., 4.3., строків/термінів повернення/погашення кредиту, передбачених п..п. 1.2., 2.2.2, 2.3.2, 2.2.14. позичальник сплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, яка розраховується у відсотках річних від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Сплата пені здійснюється у гривні.

У разі порушення позичальником будь-якого з зобов`язань, передбачених п.п. 2.2.7, 2.2.9., 2.2.10., 7.1. позичальник виплачує банку за кожний випадок порушення штраф у розмірі 2 % від суми отриманого кредиту. Сплата штрафу здійснюється у гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, штраф сплачується у гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату сплати.

Договір в частині п. 4.4. набирає чинності з моменту підписання і скріплення печатками сторін, в інших частинах з моменту надання позичальником розрахункових документів на використання кредиту в межах зазначених у них сум, і діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобов`язань сторонами за цим договором (п. 6.1. договору).

Умовами п. 6.2. договору сторонами погоджено, що договір може бути змінений або розірваний за ініціативою однієї із сторін у встановленому законом і цим договором порядку.

Письмовим повідомленням вих. № Е.65.0.0.0/3-106706 від 07.09.2017р., публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" проінформовано товариство з обмеженою відповідальністю "Лайк Сіті" про одностороннє розірвання з 25.09.2017 р. кредитного договору № 4Л16089Г від 20.10.2016 р. у зв`язку з простроченням останнім зобов`язань щодо своєчасної сплати відсотків, що зобов`язує ТОВ "Лайк Сіті" відповідно до підпункту в) пункту 2.3.2. кредитного договору у вказану дату повернути банку суму кредиту у повному обсязі, відсотки за фактичний термін його користування, повністю виконати інші зобов`язання за договором (а.с. 50, т. 1).

Крім того у справі наявні договори застави майнових прав та договори поруки укладені між ПАТ КБ "Приватбанк" та ТОВ "Лайк Сіті", договори застави майнових прав укладені між ПАТ КБ "Приватбанк" та ТОВ "Реал-Стандарт", ТОВ "Інвестгруп", ТОВ "Церіс", ТОВ "Юнікс", ТОВ "Фаборіс", контракт на поставку товару № TR-170614/3 від 17.06.2014 р. укладений між ТОВ "Реал-Стандарт" та компанією Teamtrend Limited, контракт на поставку товару № ТТ-050814/2 від 05.08.2014 р. укладений між ТОВ "Церіс" та компанією Teamtrend Limited, контракт на поставку товару № 240714ТU/1 від 24.07.2014 р. укладений між ТОВ "Юнікс" та компанією Teamtrend Limited, контракт на поставку товару № ТІ-170714-2 від 17.07.2014 р. укладений між ТОВ "Інвестгруп" та компанією Teamtrend Limited, контракт на поставку товару № PT-23/06 від 23.06.2014 р. укладений між ТОВ "Фаборіс" та фірмою "Trade Point Agro Limited" (а.с. 51-115, т. 1).

Також в матеріалах справи містяться надані відповідачем за первісним позовом платіжні доручення та банківські виписки стосовно сплати відсотків та заборгованості за кредитним договором, журнал проводок, карточка рахунку: 60 та платіжні доручення долучені ТОВ "Лайк Сіті" супровідним листом вих. № 57 від 21.06.2018 р. (а.с. 201-222, т. 1, а.с. 182-199, т. 2).

Окрім того, до матеріалів справи долучено адресовані Генеральній прокуратурі України листи Міністерства фінансів України вих. № 14010-09-6/8399 від 27.03.2018 р. та публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" вих. № 20.1.0.0.0/7-217195 від 20.04.2018 р. та вих. № 20.1.0.0.0/7-220230 від 27.04.2018 р. щодо ситуації яка склалася навколо ПАТ КБ "Приватбанк" (а.с. 2-4, 33-37, т. 6).

Предметом первісного позову є вимога прокурора в інтересах позивача про стягнення з відповідача 4 839 029 737, 30 грн. та розірвання кредитного договору № 4Л16089Г від 20.10.2016р.

Як встановлено апеляційним судом, Генеральна прокуратура України у поданій до суду першої інстанції заяві (вх. № 02-1-34/4381/18 від 31.05.2018 р.) просила суд залишити первісну позовну заяву без розгляду.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 21.06.2018р. у даній справі, первісний позов було залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

Предметом апеляційного оскарження є рішення суду, зокрема, в частині залишення первісного позову без розгляду та виключення з його мотивувальної частини абзаців 5, 6, 7, 8, 9 сторінки 20, абзаців 1, 2, 3, 4, 6 сторінки 21, абзацу 6 сторінки 10, абзацу 2 сторінки 13, абзацу 5 сторінки 21.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку даним доводам скаржника в їх сукупності, колегія суддів зазначає, що за приписами ч.ч. 1, 4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.2 ст. 14 ГПК України).

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 226 ГПК України, суд залишає позов без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Про залишення позову без розгляду постановляється ухвала, в якій вирішуються питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з бюджету. Ухвалу про залишення позову без розгляду може бути оскаржено.

До предмета дослідження при вирішенні судом питання про прийняття чи відхилення заяви про залишення позову без розгляду відноситься з`ясування наступних обставин: 1) право сторони на подання такої заяви (його процесуальний статус, особа має бути позивачем у справі): 2) повноваження особи, яка підписала таку заяву; 3) подача такої заяви до початку розгляду справи по суті.

Залишення судом позовної заяви без розгляду є одним з різновидів закінчення провадження у справі без ухвалення рішення по суті позовних вимог, у зв`язку з наявністю чи виникненням обставин, які визначено законом, що не перешкоджає наступному зверненню до суду із вимогою між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Підстави для залишення заяви без розгляду свідчать про недотримання позивачем процесуального порядку подання позову, а також поведінку сторін, яка свідчить або припускає їхнє небажання продовжувати судовий процес.

Статтею 234 ГПК України визначено, що ухвала, що викладається окремим документом, складається зокрема з описової частини із зазначенням суті клопотання та імені (найменування) особи, яка його заявила, чи іншого питання, що вирішується ухвалою; мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу; висновків суду.

Розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення.

Питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення визначені статтею 237 ГПК України, а саме при ухваленні рішення суд має вирішити чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

З аналізу наведених норм вбачається, що ухвала є одним із видів судового рішення та виноситься у випадках, коли спір не вирішується по суті, в той час, як висновки щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову суд може зробити виключно під час розгляду спору по суті та прийняття відповідного рішення.

Як встановлено апеляційним судом, в абзацах 5, 6, 7, 8, 9 сторінки 20, абзацах 1, 2, 3, 4, 6 сторінки 21 рішення суду зазначено:

"Крім того, при задоволенні заяви прокурора про залишення первісного позову без розгляду судом враховано, що подальший розгляд судом даної справи матиме можливі негативні наслідки для економіки держави в цілому враховуючи зміст адресованих Генеральній прокуратурі України листів Міністерства фінансів України вих. № 14010-09-6/8399 від 27.03.2018 р. та Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" вих. № 20.1.0.0.0/7-217195 від 20.04.2018 p. та вих. № 20.1.0.0.0/7-220230 від 27.04.2018 р. щодо ситуації, яка склалася навколо ПАТ КБ "Приватбанк" в яких повідомлено, що Банком відповідно до внутрішніх процедур у вересні-жовтні 2017р. були підготовлені позови про стягнення заборгованості по трансформованим кредитам 36-ти позичальників. Проте у зв`язку із порушенням провадження у Високому Суді Англії та Уельсу за заявою Банку, в тому числі з підстав видачі трансформованих кредитів 36-ти позичальникам, а також з метою уникнення юрисдикційного ризику при розгляді позову в іноземному суді, Банком була призупинена подача позовів в українські суди та направлені в установленому порядку заяви про повернення судового збору щодо решти не пред`явлених позовів.

При цьому у 5-ти поданих Генеральною прокуратурою України в інтересах держави позовних заявах про стягнення заборгованості з позичальників за трансформованими кредитами Міністерство фінансів України залучено в якості третьої особи на стороні позивача, в тому числі у справі № 902/1107/17.

Також у зазначених листах вказано, що Банк докладає усіх необхідних зусиль згідно із чинним законодавством та внутрішніми банківським наказами з метою встановлення осіб, відповідальних за завдання збитків Банку з використанням шахрайської схеми та притягнення їх до відповідальності згідно із чинним законодавством шляхом порушення проваджень проти них у Високому Суді Англії та Уельсу.

Ураховуючи те, що у позичальників за трансформованим кредитами відсутні ліквідні активи, ними не ведеться господарська діяльність з метою отримання прибутку (у цих підприємств єдиний засновник, який одночасно є директором, статутний капітал не більше 1000,00 грн.), а також зважаючи на недоліки наданого забезпечення щодо виданих кредитів, на думку Міністерства фінансів України, стягнення боргу з цих осіб за рішенням національних судів не є найефективнішим захистом інтересів Банку навряд чи призведе до стягнення будь-яких коштів.

Натомість ефективним є саме комплексний розгляд у Високому Суді Англії та Уельсу шахрайської схеми виводу за межі України грошових коштів під виглядом кредитів, в якому будуть задіяні та притягнуті до відповідальності компанії - постачальники та фізичні особи (колишні кінцеві бенефіціарні власники), які мають активи в Європі та завдяки яким можна буде відновити фінансовий стан Банку шляхом повернення виданих коштів".

Таким чином вжиття подальших заходів проти позичальників за трансформованими кредитами в українських судах на даному етапі є недоцільним, оскільки такі дії можуть ускладнити підтримання позову у Високому Суді Англії та Уельсу, в зв`язку з чим ініціатива Генеральної прокуратури України щодо звернення в інтересах Банку з 5 позовними заявами про стягнення заборгованості з позичальників за трансформованими кредитами та розірвання кредитних договорів за якими господарськими судами відкриті провадження у справах №902/1107/17, 908/2501/17, 906/1102/17, 912/3665/17, 906/1101/17 не підтримується Банком, а також Міністерством фінансів України.

Також при розгляді клопотання прокурора та позивача за первісним позовом судом взято до уваги той факт, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 14.12.2017 р. та Статуту ТОВ "Лайк Сіті" розмір статутного капіталу ТОВ "Лак Сіті", який являється позичальником за договором, становить 1000 грн. 00 коп. (а.с. 165, т. 1; а. с. 193, т. 2).

В той же час Генеральною прокуратурою України в інтересах держави в особі ПАТ КБ "Приватбанк" заявлено до стягнення 4 839 029 731 грн. 30 коп. заборгованості за кредитним договором № 4Л16089Г від 20.10.2016р.

Таким чином, наявні достатні підстави вважати, що навіть у випадку позитивного вирішення первісного позову про стягнення з ТОВ "Лайк Сіті" заборгованості за кредитним договором не матиме за своїм наслідком ефективного захисту порушених прав держави, яка являється власником 100 % акцій ПАТ КБ "Приватбанк", а відтак можлива ситуація за якої наявність судового рішення у справі за своїм наслідком не призведе до відновлення порушених прав за захистом яких відбулось звернення з даним позовом до суду.

З урахуванням викладеного вище, залишення первісного позову без розгляду у зв`язку з поданою заявою прокурора право на звернення з якою до початку розгляду справи гарантовано приписами процесуального законодавства, яка підтримана позивачем за первісним позовом згідно позиції якого останній не підтримує здійснення провадження за даним позовом зазначаючи про ефективність саме комплексного розгляду у Високому Суді Англії та Уельсу схеми виводу за межі України грошових коштів під виглядом кредитів є таким, що сприятиме реальному відновленню порушених прав держави Україна".

Аналізуючи вищевказане, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції в мотивувальній частині свого рішення робить висновки щодо підставності/безпідставності позовних вимог, надаючи оцінку доказам у справі, зокрема, листу Міністерства фінансів України вих. № 14010-09-6/8399 від 27.03.2018 р.

Таким чином, враховуючи те, що суд першої інстанції фактично вийшов за межі розгляду заяви прокурора про залишення позову без розгляду, у мотивувальній частині рішення зазначив про фактичні обставини, які встановлені судом з посиланням на доказ у справі, на підставі якого встановив відповідні обставини та здійснив оцінку даного доказу щодо наявності чи відсутності підстав для його задоволення, не давши можливості відповідачу за первсним позовом спростувати даний доказ , суд апеляційної інстанції приходить до висновку змінити рішення суду першої інстанції шляхом виключення з його мотивувальної частини абзаців 5, 6, 7, 8, 9 сторінки 20 рішення суду, оскільки залишаючи позов без розгляду, суд фактично зробив висновки по суті пернвісних позовних вимог.

Окрім того, скаржник просить виключити з мотивувальної частини рішення абзац 6 сторінки 10, абзац 2 сторінки 13, абзац 5 сторінки 21 рішення суду, в яких зазначено наступне:

"Надавши оцінку вказаним клопотанням відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним) "Лайк Сіті", суд дійшов висновку про їх відхилення як необґрунтованих та безпідставних, та таких, що спрямовані на штучне затягування судового процесу, що не узгоджується та суперечить ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Наявна сукупність наведених вище обставин переконливо свідчить про намагання представника ТОВ "Лайк Сіті" будь-яким чином здійснити затягування розгляду справи, що розцінюється судом як зловживання процесуальними правами та суперечить завданню господарського судочинства, зокрема, справедливому, неупередженому та своєчасному вирішенню судом спору.

Вказані обставини у своїй сукупності, на думку суду, є підґрунтям спонукальних дій відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) спрямованих на максимальне затягування розгляду справи, зокрема, заявлення відводу поза межами строку наданого учаснику процесу для звернення з відповідною заявою, здійснення перекладу з наявністю недоліків, пред`явлення зустрічного позову, що спричинило як наслідок відкладення розгляду справи для здійснення перекладу зустрічного позову, надходження в день судового засідання призначеного для розгляду справи по суті позовної заяви третьої особи з самостійними вимогами, прийняття якої до розгляду могло мати наслідком розгляду справи спочатку згідно із ч. 4 ст. 49 ГПК України тощо".

Аналізуючи вищевказане, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції в рішенні робить висновки про те, що представник відповідача (за первісним позовом) заявивши відвід поза межами процесульного строку, здійснивши переклад документів з наявністю недоліків, пред"явивши зустрічний позов тощо, намагається затягнути судовий процес, що розцінено судом як зловживання процесуальними правами, що суперечить завданню господарського судочинства.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 43 ГПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - винесення законного та обґрунтованого рішення, а також створення особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб.

Господарський процесуальний обов`язок сторони - це належна поведінка сторони в господарському судочинстві, що вимагається та забезпечується процесуальним законом, а також кореспондує суб`єктивному процесуальному праву суду.

Процесуальні права надані законом тим особам, які беруть участь у процесі для сприяння суду при розгляді справ, для сприяння їх правильному вирішенню, і кожного разу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, для затягування розгляду, для створення перешкод опоненту) вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним.

Стаття 42 ГПК України наділяє учасників справи певними правами, зокрема правом подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

Як встановлено апеляційним судом, 22.01.2018 р. ТОВ "Лайк Сіті" подало до суду першої інстанції заяву б/н про здійснення колегіального розгляду даної справи. Дана заява не була вирішена до 21 червня 2018 р.

Розглянувши в судовому засіданні 21.06.2018 р., в порядку ч. 1 ст. 207 ГПК України, заяву ТОВ "Лайк Сіті" про здійснення колегіального розгляду даної справи, суд першої інстанції дійшов висновку про її відхилення ,зважаючи на відсутність підстав, які надавали суду вважати, що даний спір за своєю складністю потребує колегіального розгляду даної справи, про що постановлено ухвалу, занесену до протоколу судового засідання.

Також з рішення суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції встановлено, що представником відповідача (за первісним позовом) в судовому засіданні 21.06.2018р. заявлялося усне клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні для подання суду заяви про відвід судді Банаська О.О. від розгляду справи з підстав переходу судом до розгляду справи по суті за відсутності доказів належного повідомлення третіх осіб - нерезидентів про час та місце розгляду справи.

Окрім того, представником скаржника після висловлення процесуальних позицій учасників справи перед виходом суду до нарадчої кімнати подано суду заяву про відвід судді Банаська О.О. від розгляду справи з мотивів, наведених заявником в судовому засіданні та доповнених іншими обставинами, за результатом процесуальної оцінки якої судом після виходу з нарадчої кімнати залишено останню без розгляду, про що постановлено відповідну ухвалу у вигляді окремого процесуального документа.

Щодо невірного перекладу процесуальних документів.

Як встановлено апеляційним судом, суд першої інстанції своїми ухвалами від 14.12.2017р., від 26.12.2017 р. та від 22.01.2018р., зобов`язував прокурора та позивача надати суду нотаріально засвідчений переклад на англійську мову ухвал суду, позовної заяви, зустрічної позовної заяви, прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів у 4-ох примірниках (для повідомлення відповідача про час і місце розгляду судом справи в порядку визначеним міжнародним законодавством) та завірену копію документу, який підтверджує право перекладача займатися перекладацькою діяльністю.

Беручи до уваги викладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції зобов`язав саме прокурора і позивача здійснити переклад на англійську мову вище вказаних документів, а здійснення відповідачем даних дій не можна розцінити як затягування розгляду справи. Окрім того, недоліки в перекладі даних документів не могли залежати від скаржника, оскільки він самостійно не здійснював їх переклад, дані дії вчинялися перекладачем; відповідачем додано суду документ, який підтверджує право перекладача займатися перекладацькою діяльністю.

Також висновки суду першої інстанції, що пред`явлення зустрічного позову спричинило відкладення розгляду справи для здійснення перекладу зустрічного позову, судом апеляційної інстанції вважаються такими, що суперечить ст. 180 ГПК України, якою визначено право сторони подати зустрічний позов, а необхідність перекладу зустрічного позову була зумовлена лише наявністю осіб - нерезидентів у складі учасників даного провадження.

Окрім того, статтею 35 ГПК України визначені підстави для відводу (самовідводу) судді. За наявності вказаних підстав, Господарський процесуальний кодекс України наділяє процесуальною можливістю сторін, які беруть участь у справі, заявити відвід судді.

Згідно ст. 38 ГПК України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Таким чином, подання заяви про відвід судді не є зловживанням процесуальними правами, а є гарантованим правом сторони, яке передбачене ст. 42, 35, 38 ГПК України. При цьому, суд звертає увагу на те, що для кваліфікації ознак зловживання процесуальними правами має бути наявна умова очевидності та/або систематичності дій особи, які спрямовані, зокрема, на затягування судового процесу, такими є дії, які суперечать завданню господарського судочинства.

В свою чергу, клопотання та заяви відповідача (за первісним позовом) не суперечать завданню господарського судочинства, а спрямовані на забезпечення дотримання судом процесуальних норм. У зв`язку з цими обставинами не можна кваліфікувати за критерієм відсутності серйозного законного інтересу, тобто легітимного прагнення до отримання певних переваг, передбачених процесуальним законом подання відповідачем (за зустрічним позовом) вищевказаних клопотань та заяв.

Отже, враховуючи те, що в діях представника скаржника відсутні ознаки зловживання процесуальними правами, та їх не можна розцінити як затягування розгляду справи в суді першої інстанції, суд приходить до висновку змінити рішення суду першої інстанції шляхом виключення з його мотивувальної частини абзацу 6 сторінки 10, абзацу 2 сторінки 13, абзацу 5 сторінки 21 рішення суду.

Щодо вимог скаржника в частині відмови в задоволенні зустрічного позову та прийняття в цій частині нового рішення про задоволення зустрічного позову у повному обсязі, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Статтею 20 ГК України визначено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 1 ст.203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Статтею 204 ЦК України встановлено принцип презумпції правомірності правочину відповідно до якого, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Вирішуючи спір про визнання правочину недійсним, суду належить встановити наявність саме тих обставин, з якими закон пов`язує недійсність правочинів, зокрема: відповідність змісту правочину вимогам Цивільного кодексу України іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; правоздатність сторін правочину; свободу волевиявлення учасників правочину та відповідність волевиявлення їх внутрішній волі; спрямованість правочину на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Звертаючись до суду,Позивач (за зустрічним позовом) стверджує, що абз. 2 п. А. 3., п. 2.3.2. а), б), в), г), п. 6.2. кредитного договору № 4Л16089Г від 20.10.2016 р. суперечать вимогам ст.ст. 509, 627 ЦК України, положенням Господарського кодексу України, моральним засадам, загальним принципам цивільного законодавства, зокрема принципам свободи договору, розумності та справедливості гарантованими ст.ст. 3, 6, 627 ЦК України.

Позивач (за зустрічним позовом) зазначає, що оспорюванні положення договору надають банку право самостійно, на власний розсуд, змінювати його умови стосовно дострокового повернення кредиту, змінювати чи розірвати договір в односторонньому порядку, що позбавляє позичальника права висловити свою позицію щодо таких змін, чим ставить його у несправедливе відносно банку становище.

Досліджуючи зміст укладеного між сторонами договору № 4Л16089Г від 20.10.2016 р., судом встановлено, що даний правочин за своєю правовою природою є договором кредиту.

За приписами ч. 2 ст. 345 ГК України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов`язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України).

У відповідності до п. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Порядок виконання та припинення зобов`язання регулюється ГК України і ЦК України.

Згідно зі ст.526 ЦК України, ст.193 ГК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.530 ЦК України зобов`язання має бути виконане у встановлений строк (термін).

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Згідно із п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

За змістом ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України.

Зокрема, ч. 1 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною 2 вказаної статі встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Системний аналіз змісту наведених норм свідчить, що надане позикодавцю право на дострокове повернення кредиту є імперативно встановленим законодавством та реалізація останнього жодним чином не обмежена позицією позичальника на його вчинення, враховуючи перебування даного права в прямій залежності від виконання позичальником своїх договірних зобов`язань щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків.

Вказане право є засобом забезпечення дотримання балансу сторін договору кредиту (позики) за умовами якого належне виконання позичальником договору кредиту не наділяє позикодавця таким правом, тоді як його порушення надає позичальнику право на дострокове повернення кредиту.

Таким чином, визначене п. 2.3.2. договору право позикодавця на зміну дати повернення кредиту та як наслідок дострокове повернення кредиту у випадку порушення позичальником договірних зобов`язань стосовно погашення заборгованості є таким, що кореспондується та узгоджується із нормами чинного законодавства.

Крім того, відповідає вимогам законодавства визначене спірними умовами договором право позикодавця на односторонню зміну умов договору та право на розірвання договору в односторонньому порядку.

Згідно із статтею 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною щодо якої невідомо настане вона чи ні (відкладальна обставина). Особи, які вчиняють правочин мають право обумовити припинення прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (скасувальна обставина). Якщо настанню обставини недобросовісно перешкоджала сторона, якій це невигідно, обставина вважається такою, що настала. Якщо настанню обставини недобросовісно сприяла сторона, якій це вигідно, обставина вважається такою, що не настала.

Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 651 ЦК України визначено підстави для зміни або розірвання договору.

Так, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ч.ч. 2, 3 ст. 651 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ГК України господарське зобов`язання може бути розірвано сторонами відповідно до правил, встановлених ст. 188 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1-4 ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Отже, нормами чинного законодавства передбачено право односторонньої зміни умов договору, розірвання договору за умови встановлення такого права договором або законом.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані вищенаведеними нормами та умовами договору позикодавцю права, як і визначення в договорі згідно із ст. 212 ЦК України відкладальної обставини не є свавільними, такими згідно яких банк може ними скористатися в будь-який час залежно від своєї волі, позаяк зазначена свобода розсуду на реалізацію зазначених прав в обсягах визначених договором та законодавством наявна у нього лише за умови порушення позичальником зобов`язань узгоджених умовами договору, що є умовами дотримання балансу інтересів сторін та є втіленням загальних засад цивільного законодавства таких як добросовісність, розумність та справедливість.

Право на розірвання договору шляхом односторонньої відмови від нього не є абсолютним та є таким, що кореспондується із принципами обов`язковості виконання договору для сторін, а також недопустимості односторонньої відмови від зобов`язання. В даному випадку зі сторони позикодавця виконання свого обов`язку щодо надання кредиту, тоді як зі сторони позичальника - повернення кредитних коштів у встановленому договором розмірі та строки.

Разом з тим, відповідність зазначених пунктів договору вимогам чинного законодавства підтверджуються самим позичальником, враховуючи здійснення ним проплат за договором, в тому числі й після звернення останнього з даним зустрічним позовом до суду про визнання недійсними абз. 2 п. А. 3., п. 2.3.2. а), б), в) та п. 6.2. договору.

Окрім того, статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

При цьому сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. В той же час, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (ч. 3 ст. 6 ЦК України).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем (за зустрічним позовом) не надано суду доказів того, що умови договору не були погоджені сторонами, волевиявлення сторін не було вільним та не відповідало їх внутрішній волі. Навпаки у тексті зустрічного позову останнім підтверджено укладення (підписання) кредитного договору із використанням електронного цифрового підпису (печатки) з посиленим сертифікатом ключа Акредитованого центру Сертифікації ключів ПАТ КБ "Приватбанк" (а.с. 166, т. 2).

Крім того, позивач (за зустрічним позовом) на момент укладання договору не заявляв додаткових вимог щодо умов договору та в подальшому вчиняв дії щодо його виконання, в тому числі після звернення із зустрічним позовом до суду, чим підтвердив узгодженням із законодавством оскаржуваних пунктів договору.

При цьому, договір містить повну інформацію щодо умов кредитування: предмет договору, строк кредитування, процентну ставку за користування кредитом, строки платежів, а також права та обов`язки сторін, порядок розрахунків, відповідальність за порушення зобов`язань тощо.

Відтак, наведені вище обставини в своїй сукупності переконливо свідчать про дотримання сторонами при підписані та погодженні оспорюваних пунктів договору всіх загальних вимог, додержання яких є необхідним для дійсності правочину у розумінні статті 203 ЦК України.

При цьому, доводи позивача (за первісним позовом) стосовно порушення оскаржуваним пунктами договору його прав не знайшли свого підтвердження та спростовуються встановленими вище обставинами справи, оскільки ґрунтуються виключно на суб`єктивному трактуванні змісту договору та чинних норм права.

Посилання позивача (за первісним позовом) на практику Верховного Суду України в постановах у справі № 6-3020цс15 від 11.05.2016 р. та № 6-40цс13 від 11.09.2013 р., судом першої інстанції вірно не взято до уваги, оскільки наданий банком кредит не є споживчим та сторони у договорі є юридичні особи, в зв`язку з чим норми ЗУ "Про захист прав споживачів" на правовідносини сторін у даній справі не розповсюджуються.

Також посилання позивача (за первісним позовом) на практику Верховного Суду України в постанові від 21.10.2014 р. у справі № 26/327, судом першої інстанції вірно не взято до уваги з огляду на відмінність підстав позову у згаданій справі (невідповідність принципам розумності та справедливості умов угоди стосовно визначення завищеної ставки відсотків, укладення даної угоди особою, яка не мала на те відповідних повноважень) з підставами позову у даній справі (положення договору надають банку право самостійно, на власний розсуд, змінювати умови укладеного між сторонами договору стосовно дострокового повернення кредиту, зміни чи розірвання договору в односторонньому порядку, що позбавляє позичальника права висловити свою позицію щодо таких змін, чим ставить його у несправедливе відносно банку становище).

Крім того безпідставним є посилання позивача за зустрічним позовом на те, що приписами ст. 525 ЦК України, ст. 188 ГК України заборонено односторонню зміну умов договору, позаяк вказаним нормами передбачено виняток із правила, зокрема, якщо інше не передбачено законом або договором, що має місце у даній справі - сторонами вказане погоджено в договорі.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відповідність оспорюваних пунктів договору вимогам чинного законодавства України та відсутність підстав для задоволення зустрічного позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно ч. 4 ст. 277 ГПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної (або) резолютивної частини.

За таких обставин, апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю "Лайк Сіті" підлягає частковому задоволенню, а на рішення Господарського суду Вінницької області від 21.06.2018 р. у справі № 902/1107/17 - зміні в частині залишення первісного позову без розгляду шляхом виключення з його мотивувальної частини вищевказаних абзаців рішення суду.

В частині визнання недійсним пунктів договору , апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на прокуратуру згідно ст. 129, 282 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275-277, 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Лайк Сіті" на рішення Господарського суду Вінницької області від 21.06.2018 р. у справі № 902/1107/17 - задоволити частково.

2. Рішення Господарського суду Вінницької області від 21.06.2018р. у справі №902/1107/17 змінити в частині залишення первісного позову без розгляду шляхом виключення з його мотивувальної частини наступних абзаців:

- абзаців 5, 6, 7, 8, 9 сторінки 20 рішення суду:

"Крім того, при задоволенні заяви прокурора про залишення первісного позову без розгляду судом враховано, що подальший розгляд судом даної справи матиме можливі негативні наслідки для економіки держави в цілому враховуючи зміст адресованих Генеральній прокуратурі України листів Міністерства фінансів України вих. № 14010-09-6/8399 від 27.03.2018 р. та Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" вих. № 20.1.0.0.0/7-217195 від 20.04.2018 p. та вих. № 20.1.0.0.0/7-220230 від 27.04.2018 р. щодо ситуації, яка склалася навколо ПАТ КБ "Приватбанк" в яких повідомлено, що Банком відповідно до внутрішніх процедур у вересні-жовтні 2017р. були підготовлені позови про стягнення заборгованості по трансформованим кредитам З6-ти позичальників. Проте у зв`язку із порушенням провадження у Високому Суді Англії та Уельсу за заявою Банку, в тому числі з підстав видачі трансформованих кредитів З6-ти позичальникам, а також з метою уникнення юрисдикційного ризику при розгляді позову в іноземному суді, Банком була призупинена подача позовів в українські суди та направлені в установленому порядку заяви про повернення судового збору щодо решти не пред`явлених позовів.

При цьому у 5-ти поданих Генеральною прокуратурою України в інтересах держави позовних заявах про стягнення заборгованості з позичальників за трансформованими кредитами Міністерство фінансів України залучено в якості третьої особи на стороні позивача, в тому числі у справі № 902/1107/17.

Також у зазначених листах вказано, що Банк докладає усіх необхідних зусиль згідно із чинним законодавством та внутрішніми банківським наказами з метою встановлення осіб, відповідальних за завдання збитків Банку з використанням шахрайської схеми та притягнення їх до відповідальності згідно із чинним законодавством шляхом порушення проваджень проти них у Високому Суді Англії та Уельсу.

Ураховуючи те, що у позичальників за трансформованим кредитами відсутні ліквідні активи, ними не ведеться господарська діяльність з метою отримання прибутку (у цих підприємств єдиний засновник, який одночасно є директором, статутний капітал не більше 1000,00 грн.), а також зважаючи на недоліки наданого забезпечення щодо виданих кредитів, на думку Міністерства фінансів України, стягнення боргу з цих осіб за рішенням національних судів не є найефективнішим захистом інтересів Банку навряд чи призведе до стягнення будь-яких коштів.

Натомість ефективним є саме комплексний розгляд у Високому Суді Англії та Уельсу шахрайської схеми виводу за межі України грошових коштів під виглядом кредитів, в якому будуть задіяні та притягнуті до відповідальності компанії - постачальники та фізичні особи (колишні кінцеві бенефіціарні власники), які мають активи в Європі та завдяки яким можна буде відновити фінансовий стан Банку шляхом повернення виданих коштів.

- абзаців 1, 2, 3, 4, 6 сторінки 21 рішення суду:

Таким чином вжиття подальших заходів проти позичальників за трансформованими кредитами в українських судах на даному етапі є недоцільним, оскільки такі дії можуть ускладнити підтримання позову у Високому Суді Англії та Уельсу, в зв`язку з чим ініціатива Генеральної прокуратури України щодо звернення в інтересах Банку з 5 позовними заявами про стягнення заборгованості з позичальників за трансформованими кредитами та розірвання кредитних договорів за якими господарськими судами відкриті провадження у справах №902/1107/17, 908/2501/17, 906/1102/17, 912/3665/17, 906/1101/17 не підтримується Банком, а також Міністерством фінансів України.

Також при розгляді клопотання прокурора та позивача за первісним позовом судом взято до уваги той факт, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 14.12.2017 р. та Статуту ТОВ "Лайк Сіті" розмір статутного капіталу ТОВ "Лак Сіті", який являється позичальником за договором, становить 1000 грн. 00 коп. (а.с. 165, т. 1; а. с. 193, т. 2).

В той же час Генеральною прокуратурою України в інтересах держави в особі ПАТ КБ "Приватбанк" заявлено до стягнення 4 839 029 731 грн. 30 коп. заборгованості за кредитним договором № 4Л16089Г від 20.10.2016р.

Таким чином, наявні достатні підстави вважати, що навіть у випадку позитивного вирішення первісного позову про стягнення з ТОВ "Лайк Сіті" заборгованості за кредитним договором не матиме за своїм наслідком ефективного захисту порушених прав держави, яка являється власником 100 % акцій ПАТ КБ "Приватбанк", а відтак можлива ситуація за якої наявність судового рішення у справі за своїм наслідком не призведе до відновлення порушених прав за захистом яких відбулось звернення з даним позовом до суду.

З урахуванням викладеного вище, залишення первісного позову без розгляду у зв`язку з поданою заявою прокурора право на звернення з якою до початку розгляду справи гарантовано приписами процесуального законодавства, яка підтримана позивачем за первісним позовом згідно позиції якого останній не підтримує здійснення провадження за даним позовом зазначаючи про ефективність саме комплексного розгляду у Високому Суді Англії та Уельсу схеми виводу за межі України грошових коштів під виглядом кредитів є таким, що сприятиме реальному відновленню порушених прав держави Україна".

- абзацу 6 сторінки 10, абзацу 2 сторінки 13, абзацу 5 сторінки 21 рішення суду:

"Надавши оцінку вказаним клопотанням відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним) "Лайк Сіті", суд дійшов висновку про їх відхилення як необґрунтованих та безпідставних, та таких, що спрямовані на штучне затягування судового процесу, що не узгоджується та суперечить ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Наявна сукупність наведених вище обставин переконливо свідчить про намагання представника ТОВ "Лайк Сіті" будь-яким чином здійснити затягування розгляду справи, що розцінюється судом як зловживання процесуальними правами та суперечить завданню господарського судочинства, зокрема, справедливому, неупередженому та своєчасному вирішенню судом спору.

Вказані обставини у своїй сукупності, на думку суду, є підґрунтям спонукальних дій відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) спрямованих на максимальне затягування розгляду справи, зокрема, заявлення відводу поза межами строку наданого учаснику процесу для звернення з відповідною заявою, здійснення перекладу з наявністю недоліків, пред`явлення зустрічного позову, що спричинило як наслідок відкладення розгляду справи для здійснення перекладу зустрічного позову, надходження в день судового засідання призначеного для розгляду справи по суті позовної заяви третьої особи з самостійними вимогами, прийняття якої до розгляду могло мати наслідком розгляду справи спочатку згідно із ч. 4 ст. 49 ГПК України тощо"

В решті рішення Господарського суду Вінницької області від 21.06.2018 р. у справі №902/1107/17 залишити без змін.

3. Стягнути з Генеральної прокурори України (01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Лайк Сіті" (22400, Вінницька обл., Калинівський р-н., м. Калинівка, вул. Грушевського, 5) 2 643 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Господарському суду Вінницької області видати судовий наказ.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

6. Справу повернути Господарському суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений 03 червня 2019 р.

Головуючий суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Маціщук А.В.

Суддя Петухов М.Г.