СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" червня 2019 р. Справа № 922/2591/18

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Геза Т.Д., суддя Лакіза В.В., суддя Шутенко І.А.

Секретар судового засідання Соляник Н.В.

за участю:
від позивача не з`явився
від відповідача Іванов І.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 м. Харків (вх.№1081 Х/2)

на рішення господарського суду Харківської області від 14.01.2019 у справі №922/2591/18 (суддя Жельне С.Ч., ухвалене в м. Харків об 11:03 годині, повний текст складено 21.01.2019),

за позовом: Військової частини НОМЕР_2 м. Харків

до: Військової частини НОМЕР_1 , м. Харків

про стягнення коштів у сумі 35935,44 грн.

У судовому засіданні 15.05.2019 оголошено перерву до 05.06.2019 о 14:15 годині.

ВСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_2 (позивач) звернулася до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача - Військової частини НОМЕР_1 заборгованість у розмірі 35 935,44 грн.

В обґрунтування позовних вимог Військова частина НОМЕР_2 посилалася на те, що наказом начальника Харківського гарнізону від 26.01.2015 №11, Харківський зональний відділ військової служби правопорядку, в структурі якого знаходиться гауптвахта Харківського гарнізону, зараховано на продовольче забезпечення військової частини НОМЕР_2 , ряд військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 в період з 08.04.2015 по 17.02.2017 відбували покарання на гауптвахті Харківського гарнізону. Військовою частиною НОМЕР_1 здійснено відшкодування витрат за харчування зазначених осіб у сумі 391,65 грн. Позивач вважає, що за відповідачем обліковується заборгованість у сумі 35935,44 грн. за понесені військовою частиною НОМЕР_2 витрати за харчування військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 .

В якості правових підстав для стягнення заборгованості позивач зазначив норми ст.ст. 15, 526, 692 ЦК України, ст. 193 ГК України.

Відповідач у відзиві на позовну заяву посилався на те, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду в частині позовних вимог. Однак клопотань або заяв про застосування приписів ст. 257 ЦК України (позовна давність) відповідач до суду не надав.

Рішенням господарського суду Харківської області від 14.01.2019 у справі № 922/2591/18 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_1 , код в ЄДРПО НОМЕР_3 ) на користь Військової частини НОМЕР_2 (адреса: АДРЕСА_2 , код в ЄДРПО НОМЕР_4 ) 35 935 грн. 44 коп. заборгованості, 1762 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що факт відбування покарання військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою особового складу військової частини НОМЕР_1 , що відбували покарання на гауптвахті Харківського гарнізону в період з 08.04.2015 року по 17.02.2017 року, копією з журналу обліку заарештованих щодо утримання на гауптвахті, відповідними судовими рішеннями та витягами із наказу начальника Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку.

Суд першої інстанції послався на те, що відповідач, здійснюючи на користь позивача часткову оплату послуг, власними конклюдентними діями визнав існування в нього зобов`язань щодо оплати послуг та підтвердив наявність заборгованості за харчування військової частини НОМЕР_1 , які відбували покарання на гауптвахті Харківського гарнізону.

Суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідачем, в порушення своїх зобов`язань, не відшкодовано витрати за харчування військовослужбовців, які відбували покарання на гауптвахті Харківського гарнізону, тому наявні підстави для задоволення позову у повному обсязі.

Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення господарського суду Харківської області від 14.01.2019 у справі № 922/2591/18, в якій просила його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Апелянт зазначає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку з їх недоведеністю.

Апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано, що військовослужбовці ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Бритік взагалі покарання не відбували, не були засудженими, а перебували на гауптвахті у зв`язку з застосуванням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. На думку відповідача, позивач намагається також стягнути кошти за особу ( ОСОБА_3 ), яка більшу частину перебування на гауптвахті вже не була військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , при цьому сума відшкодування за цю особу складає майже половину заявленої до стягнення суми.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції порушив норми ст.ст. 74, 76 ГПК України, оскільки в матеріалах справи відсутні: докази, які свідчать про перебування зазначених у довідці-розрахунку вартості наданих послуг за харчування особового складу військової частини НОМЕР_1 ; докази забезпечення харчуванням зазначених військовослужбовців; докази на підтвердження суми, заявленої до стягнення. Твердження суду першої інстанції про ненадання відповідачем контр розрахунку апелянт вважає необґрунтованим, оскільки відповідачем заперечується необхідність відшкодування.

Військова частина НОМЕР_1 посилається також на те, що протягом 2015-2016 років від Військової частини НОМЕР_2 не надходило жодних претензій та інших звернень щодо наявності заборгованостей або необхідності її відшкодування. Крім того, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 року №426, військовою частиною, на продовольчому забезпеченні якої знаходиться гауптвахта, для відшкодування витрат за харчування оформлюється рахунок та акт на відшкодування витрат на тримання військовослужбовців, військовозобов`язаних інших формувань, який направляється у відповідну військову частину, однак відповідач не отримував відповідний рахунок

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.04.2019 сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Геза Т.Д., суддя Мартюхіна Н.О., суддя Шутенко І.А.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.04.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення господарського суду Харківської області від 14.01.2019 у справі №922/2591/18, розгляд справи призначено на 15.05.2019.

У судовому засіданні 15.05.2019 оголошено перерву до 05.06.2019.

Про дату, час та місце судового засідання учасники справи повідомлені належним чином.

У зв`язку з відпусткою судді-члена колегії Мартюхіної Н.О., протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.06.2019 сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Геза Т.Д., суддя Лакіза В.В., суддя Шутенко І.А.

Стаття 269 ГПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Фіксація судових засідань апеляційної інстанції здійснювалась за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно вимог ст.ст.222, 223 та п.17.7 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України в порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.270 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши суддю-доповідача, присутнього у судових засіданнях представника апелянта, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення з урахуванням повноважень, визначених в ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія встановила.

Наказом начальника Харківського гарнізону від 26.01.2015 року №11, зобов`язано зарахувати та документально оформити зарахування на продовольче забезпечення військової частини НОМЕР_2 військовослужбовців Харківського зонального відділлу військової служби правопорядку у кількості 112 осіб.

Згідно з п. 9 Розділу VIII Наказу Міністерства оборони України №656 Про затвердження Інструкції про порядок і умови тримання засуджених, узятих під варту та затриманих військовослужбовців, засуджені військовослужбовці забезпечуються харчуванням за нормою № 1 - загальновійськова відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року № 426 "Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та Державної служби спеціального звязку та захисту інформації, поліцейських, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції Державної фіскальної служби, осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту" через військову частину (установу), до якої прикріплена на продовольче забезпечення гауптвахта.

Добова відомість зарахування та зняття засуджених, узятих під варту та затриманих військовослужбовців на продовольче (з продовольчого) забезпечення (додаток 27) щодня подається начальником гауптвахти у військову частину (установу), на продовольчому забезпеченні якої знаходиться гауптвахта. При цьому у цих відомостях окремим рядком зазначається кількість військовослужбовців інших військових формувань, які харчуються за плату.

На продовольче забезпечення засуджені військовослужбовці, які тримаються на гауптвахті, зараховуються наказом командира (начальника) військової частини (установи), на продовольчому забезпеченні якої знаходиться гауптвахта, у встановленому порядку.

Військовою частиною (установою), на продовольчому забезпеченні якої знаходиться гауптвахта, для відшкодування витрат за харчування та тримання засуджених військовослужбовців інших військових формувань, які відбувають покарання на гауптвахті, у двох примірниках оформлюються рахунок та акт на відшкодування витрат на тримання військовослужбовців, військовозобов`язаних інших військових формувань (далі - Акт) на підставі розрахунків відповідних служб. Цей рахунок та Акт надсилаються у військову частину відповідного військового формування, в якій проходить (проходив) військову службу засуджений військовослужбовець, для проведення оплати (два примірники Акта, скріплені гербовою печаткою військової частини іншого військового формування, повертаються до військової частини, на продовольчому забезпеченні якої знаходиться гауптвахта).

Військова частина іншого військового формування у 10-денний строк з дня надходження рахунка на підставі складеного Акта перераховує кошти військовій частині, на забезпеченні якої знаходиться гауптвахта. Отримані кошти за відшкодування витрат на харчування та тримання засуджених військовослужбовців військова частина перераховує в повному обсязі на відповідний рахунок Міністерства оборони України.

Відповідно до п. д ч. 1 примітки до норми № 1 - загальновійськова, Постанови Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року № 426 "Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, поліцейських, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції Державної фіскальної служби, осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту", відшкодування витрат за харчування військовослужбовців інших військових формувань, які засуджені до арешту і відбувають покарання на гауптвахті, здійснюється у десятиденний строк з дня надходження рахунків від Міноборони.

Статтями 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України, на які йдеться посилання у позовній заяві, передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно із п. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд, відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України , оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За змістом ст. ст. 4, 5 Господарського процесуального кодексу України, ст.15 Цивільного кодексу України та ст.20 Господарського кодексу України правомірність і обґрунтованість задоволення позовних вимог вимагає наявності та доведеності наступної сукупності елементів: наявність у Позивача захищуваного суб`єктивного права/охоронюваного законом інтересу, порушення (невизнання або оспорювання) такого права/інтересу з боку визначеного Відповідача та належність (адекватність характеру порушення та відповідність вимогам діючого законодавства) застосованого способу судового захисту. Відсутність або недоведеність будь-якого із вказаних елементів, що становлять предмет доказування для Позивача, унеможливлює задоволення позову.

Враховуючи правило розподілу тягаря доказування між сторонами, позивач повинен довести належними та допустимими доказами наявність заборгованості відповідача у розмірі 35934,44 грн. за надані послуги із харчування особового складу військової частини НОМЕР_1 , що відбували покарання на гауптвахті Харківського гарнізону.

Позивач посилався на те, що в період з 08.04.2015 по 17.02.2017 ряд військовослужбовців, які перелічені у довідці щодо особового складу військової частини НОМЕР_1 , відбували покарання на гауптвахті Харківського гарнізону (т.1, а.с.17-20).

Відповідач, в порушення своїх зобов`язань, не відшкодував витрати на харчування військовослужбовців військовій частині НОМЕР_1 , які відбували покарання на гауптвахті Харківського гарнізону.

Позивач у позові посилався на те, що 03.10.2017 на адресу військової частини НОМЕР_1 направлено претензію №425 щодо відшкодування витрат за харчування, до якої додано довідку-розрахунок та акт відшкодування витрат з харчування.

В матеріалах справи відсутня претензія №425 від 03.10.2017, на яку йдеться посилання у позові.

У відповідь на претензію Військової частини НОМЕР_2 від 03.10.2017 року за № 425 (лист за вих.722-12299від 13.10.2017), відповідач повідомив про відшкодування витрат за харчування військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , які відбували покарання на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_1 , за 2017 рік відповідно до договору надання послуг від 02.10.2017 №377-17 у розмірі 391,65 грн. та неможливість здійснення повної оплати (т.1, а.с.17).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в матеріалах справи відсутній договір надання послуг від 02.10.2017 №377-17, на який йдеться посилання у відповіді на претензію.

Суму заборгованості, яку позивач заявив до стягнення, розрахована на підставі доданої до позовної заяви довідки-розрахунку вартості наданих послуг із харчування особового складу військової частини НОМЕР_1 , що відбували покарання на гауптвахті Харківського гарнізону у період з 08.04.2015 по 17.02.2017, із зазначенням прізвища, ім`я та по-батькові кожного військовослужбовця у загальній кількості 57 осіб.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач обгрунтовував свої вимоги наявністю у відповідача зобов`язання сплатити заявлену у позові суму, розраховану за період з 08.04.2015 по 17.02.2017, відповідно до приписів ст. 692 ЦК України.

Статтею 692 ЦК України регулюються договірні зобов`язання щодо оплати товару, які виникають на підставі договору купівлі-продажу.

Судова колегія апеляційної інстанції встановила, що позивачем до матеріалів справи не додано доказів, які підтверджують, що за період з 08.04.2015 по 17.02.2017 між військовою частиною НОМЕР_2 та військовою частиною НОМЕР_1 укладалися будь-які договори, в тому числі, і щодо предмету позову.

У наданій до позовної заяви довідці щодо особового складу військової частини НОМЕР_1 (містяться відомості про особу заарештованого та термін дії арешту), та довідці-розрахунку вартості наданих послуг із харчування особового складу військової частини НОМЕР_1 відображені відомості, які є суперечливими. Зокрема, щодо солдата ОСОБА_3 (термін арешту 5 діб, дата початку покарання 15.06.2016, дата закінчення покарання 15.03.2017, кількість днів перебування на гауптвахті 273, сума (з ПДВ) 16945,68 грн.).

Разом з тим, відповідно до наявного в матеріалах справи витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 10.10.2016 №369-ос, солдата ОСОБА_3 звільнено з військової служби, виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення та направлено на військовий облік до Куп`янського РВК (т.1, а.с.39).

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності підстав для включення солдата ОСОБА_3 до вищезазначеної довідки щодо особового складу військової частини НОМЕР_1 та розрахунку позовної суми.

Крім того, у вищезазначених довідках відомості щодо старшого солдата ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 ) дублюються та є аналогічними.

Судом встановлено, що відповідач заперечував щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що ряд військовослужбовців не рахувався у списках військової частини НОМЕР_1 та не направлялися військовою частиною НОМЕР_1 на гауптвахту, що підтверджував доданими до матеріалів справи довідкою від 13.11.2018 заступника начальника відділу Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 та довідкою від 13.11.2018 начальника відділу організації повсякденної діяльності штабу Військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_6 .

З наявної у матеріалах справи довідки від 13.11.2018, підписаної начальником відділу організації повсякденної діяльності штабу Військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_7 (т.1, а.с.41), вбачається, що за результатами проведеного аналізу відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_3 в період з квітня 2015 року по лютий 2017 року встановлено, що військовою частиною НОМЕР_1 до гауптвахти Харківського гарнізону не направлялись наступні військовослужбовці:

- ОСОБА_8 ,

- ОСОБА_9 ,

- ОСОБА_10 ,

- ОСОБА_11 ,

- ОСОБА_12 ,

- ОСОБА_13 ,

- ОСОБА_14 ,

- ОСОБА_15 ,

- ОСОБА_4 ,

- ОСОБА_3 ,

- ОСОБА_16 ,

- ОСОБА_17 ,

- ОСОБА_18 .

Відповідно до довідки від 13.11.2018, підписаної заступником начальника відділу Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 (т.1, а.с.40), за результатами проведеного аналізу відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_3 в період з квітня 2015 року по лютий 2017 року встановлено, що в списках особового складу військової частини не значились військовослужбовці:

- ОСОБА_19 ,

- ОСОБА_8 ,

- ОСОБА_20 ,

- ОСОБА_9 ,

- ОСОБА_17 ,

- ОСОБА_18 ,

- ОСОБА_15 .

Позивач надав до суду першої інстанції копії документів, які, на його думку, підтверджують відбування покарання військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , а саме:

- журнал обліку заарештованих щодо утримання на гауптвахті ОСОБА_19 та ОСОБА_4 ;

- постанову Вовчанського районного суду Харківської області щодо арешту ОСОБА_21 ;

- ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова щодо арешту ОСОБА_11 ;

- постанову Дзержинського районного суду м. Харкова щодо арешту ОСОБА_9 ;

- постанову Куп`янського міськрайонного суду Харківської області щодо арешту ОСОБА_20 та витяг з наказу;

- постанову Золочівського районного суду Харківської області щодо арешту ОСОБА_13 ;

- постанову Ленінського районного суду м. Харкова щодо арешту ОСОБА_8 ;

- витяги з наказу на ОСОБА_17 (підстава: постанова Вовчанського районного суду Харківської області у справі №617/624/16-ц), ОСОБА_16 (підстава: постанова Краматорського районного суду Донецької області у справі №234/8204/16-п), ОСОБА_4 , ОСОБА_22 (підстава: постанова Золочівського районного суду Харківської області у справі №622/663/16-п), ОСОБА_23 (підстава: постанова Вовчанського районного суду Харківської області у справі №617/1631/15), ОСОБА_14 (підстава: постанова Золочівського районного суду Харківської області у справі №622/985/15-п), ОСОБА_12 (підстава: постанова Дзержинського районного суду м. Харкова у справі №638/9890/15-п), ОСОБА_18 (підстава: вирок Білопільського районного суду Сумської області у справі №573/2120/15-к).

У вищенаведених постановах та ухвалах судів загальної юрисдикції та витягах з наказу щодо вище перелічених осіб зазначено наступне:

ОСОБА_9 молодший інспектор прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 »;

ОСОБА_11 начальник відділу прикордонної служби «Куп`янськ»;

Сизонов В.Ю. молодший інспектор прикордонної служби І категорії дизометрист відділення ІПС ВПС «Куп`янськ»;

ОСОБА_13 кулеметник 2-го відділення застави швидкого реагування "Цапівка";

ОСОБА_21 та ОСОБА_8 в/ч НОМЕР_1 .

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що:

ОСОБА_17 молодший інспектор прикордонної служби 2 категорії ВПС «Жовтневе» (постанова Вовчанського районного суду Харківської області у справі №617/624/16-ц);

ОСОБА_16 - в/ч НОМЕР_5 (постанова Краматорського районного суду Донецької області у справі №234/8204/16-п);

ОСОБА_22 - ВПС «Тимофіївка» (постанова Золочівського районного суду Харківської області у справі №622/663/16-п);

ОСОБА_23 - в/ч НОМЕР_1 (постанова Вовчанського районного суду Харківської області у справі №617/1631/15);

ОСОБА_14 - інспектор прикордонної служби 1-го відділення 2-ої прикордонної застави ПКШР "Цапівка" (постанова Золочівського районного суду Харківської області у справі №622/985/15-п);

ОСОБА_12 кулеметник відділення БТР Харківського прикордонного загону (постанова Дзержинського районного суду м. Харкова у справі №638/9890/15-п);

ОСОБА_18 в/ч НОМЕР_6 (вирок Білопільського районного суду Сумської області у справі №573/2120/15-к).

Тобто, з вищенаведеного вбачається, що на продовольче (котлове) забезпечення при військовій частині НОМЕР_2 військовою частиною НОМЕР_1 направлено лише 3 військовослужбовця з перелічених за період з 08.04.2015 по 17.02.2017.

Відповідно до п. 3. Розділу ІV Порядку направлення та прийняття заарештованих військовослужбовців на гауптвахту інструкції про порядок і умови утримання військовослужбовців, заарештованих в адміністративному порядку встановлено, що арийняття заарештованих військовослужбовців на гауптвахту здійснює начальник гауптвахти, а за його відсутності - начальник чергової зміни охорони і конвоювання. Начальник гауптвахти, а за його відсутності начальник чергової зміни охорони і конвоювання під час приймання заарештованих військовослужбовців: записує необхідні дані до книги обліку заарештованих військовослужбовців (додаток 7) та іменного списку заарештованих військовослужбовців (додаток 8).

Пунктом 2 розділу VII Порядку прийняття військовослужбовців на гауптвахту Інструкції про порядок і умови тримання засуджених, узятих під варту та затриманих військовослужбовців встановлено, що прийняття засуджених, узятих під варту та затриманих військовослужбовців на гауптвахту здійснює начальник гауптвахти, а за його відсутності - начальник чергової зміни. Начальник гауптвахти, а за його відсутності - начальник чергової зміни під час приймання засуджених, узятих під варту та затриманих військовослужбовців: записує необхідні дані до книги обліку засуджених, узятих під варту та затриманих військовослужбовців (додаток 17) та іменного списку засуджених, узятих під варту та затриманих військовослужбовців (додаток 18).

Журнал обліку заарештованих щодо утримання на гауптвахті, наданий позивачем до матеріалів справи, містить інформацію лише щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_19 , які фактично були направлені військовою частиною НОМЕР_1 на продовольче забезпечення при військовій частині НОМЕР_2 для відбування покарання на гауптвахті Харківського гарнізону.

В матеріалах справи відсутні докази, що вказані у переліку до позовної заяви військовослужбовці 55 осіб, зараховані до особового складу військової частини НОМЕР_1 та направлялися військовою частиною НОМЕР_1 на продовольче забезпечення при військовій частині НОМЕР_2 у період з 08.04.2015 по 17.02.2017 для відбування покарання на гауптвахті Харківського гарнізону.

Позивач не надав належних та допустимих доказів, на підставі яких здійснено розрахунок суми позову (т.1, а.с.21).

Судова колегія апеляційної інстанції, враховуючи, що матеріали справи не містять обґрунтувань та методики проведення здійсненого розрахунку, позбавлена можливості дійти до висновку про його обґрунтованість та точність, оскільки він ґрунтується на припущеннях, які не підтверджені відповідними доказами.

За таких обставин, заборгованість у розмірі 35934,44 грн. не знайшла свого підтвердження в матеріалах справи.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Судове рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Матеріали справи свідчать про те, що приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд не дослідив всебічно, повно і об`єктивно матеріали справи в їх сукупності та не надав оцінку наявним в матеріалах справи доказам.

Посилання суду першої інстанції як на підставу для задоволення позовних вимог на те, що з відповіді на претензію (вих.722-12299 від 13.10.2017) вбачається, що відповідач, здійснюючи на користь позивача часткову оплату послуг, власними конклюдентними діями визнав існування в нього зобов`язань щодо оплати послуг, є необґрунтованими, зважаючи на наступне.

Відповідь на претензію від 03.10.2017 №425 не містить інформації про розмір заборгованості; про осіб, які відбували покарання на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Разом з тим, з відповіді на претензію вбачається, що період, за який позивач просив сплатити заборгованість 2017 рік на підставі договору надання послуг від 02.10.2017 №377-17, натомість у позові військова частина НОМЕР_2 посилалася на наявність заборгованості за період з 08.04.2015 по 17.02.2017 роки.

Отже, позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що у Військової частини НОМЕР_1 наявна заборгованість перед Військовою частиною НОМЕР_2 у сумі 35935,44 грн. за харчування 57 зазначених у розрахунку військовослужбовців, які перебували на гауптвахті Харківського гарнізону, за період з 08.04.2015 по 17.02.2017 роки, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 м. Харків на рішення господарського суду Харківської області від 14.01.2019 у справі №922/2591/18 є обґрунтованими, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Пунктом 2 частини 1 ст. 275 визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення господарського суду Харківської області від 14.01.2019 у справі №922/2591/18 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на позивача, оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення господарського суду Харківської області від 14.01.2019 у справі №922/2591/18 задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 14.01.2019 у справі №922/2591/18 скасувати.

Прийняти нове рішення.

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_2 (адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 2643, 00 грн.

Господарському суду Харківської області видати відповідний наказ

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок та строки оскарження постанови передбачені статтями 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 06.06.2019

Головуючий суддя Т.Д. Геза

Суддя В.В. Лакіза

Суддя І.А. Шутенко