ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"22" травня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/705/19
Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловська Ю.М.

при секретарі судового засідання: Горнович Л.О.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явились;

від відповідача: Рогозний І.М. (на підставі довіреності);

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Терра Річ (69014, м. Запоріжжя, вул. Миколи Краснова, 6);

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Модерн-Трейд (65007, м. Одеса, вул. Болгарська, 1);

про стягнення 2127,30 грн.

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 18.03.2019р. до Господарського суду Одеської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю „Терра Річ (вх. ГСОО №722/19) до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю „Модерн-Трейд, в якій позивач просив суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 42679,76 грн., з яких: 40552,46 грн. заборгованість за поставлений товар, 1545,13 грн. пеня, 405,52 грн. інфляційні та 176,65 грн. 3% річних, а також просив суд покласти на відповідача судові витрати у розмірі 1921,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки №ДП-17 від 17.09.2018р., а саме в частині повної та своєчасної сплати вартості поставленого товару, що стало підставою для нарахування пені на підставі п. 10.5 договору та здійснення нарахувань в порядку ст. 625 ЦК України.

Ухвалою господарського суду від 25.03.2019 року за даним позовом було відкрито провадження у справі № 916/705/19 за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 24.04.2019 року.

05.04.2019 року до суду від позивача надійшло клопотання вх. ГСОО №6668/19, згідно якого позивач, в зв`язку з неможливістю бути присутнім при розгляді справи, просив суд розглянути дану справу без участі представника ТОВ „Терра Річ. При цьому у даному клопотання позивачем зазначено, що заявлені позовні вимоги він підтримує та просить суд задовольнити.

12.04.2019 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву вх. ГСОО №7302/19, в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, згідно якого зазначив, що 10.04.2019 року відповідачем за платіжним дорученням № 46778 на суму 40552,46 грн. було погашено заборгованість перед позивачем, в зв`язку з чим провадження у даній справі просив суд закрити в частині основної заборгованості, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України. Водночас у відзиві на позов посилаючись на наявність підстав для закриття провадження у справі та можливість повернення в зв`язку з цим сплаченого позивачу судового збору відповідач зазначив, що прохання позивача про стягнення з відповідача судового збору у розмірі 1921,00 грн. є безпідставним

У судовому засіданні 24.04.2019 року судом в порядку ст. 216 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву у розгляді справи до 22.05.2019 року.

10.05.2019 року до суду від позивача надійшло клопотання вх. ГСОО №9038/19, згідно якого позивач просив суд, зокрема, закрити провадження у даній справі в частині позовних вимог про стягнення 40552,46 грн. у зв`язку з відсутністю предмету спору, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 1545,13 грн. пені, 405,52 грн. інфляційних та 176,65 грн. 3% річних задовольнити. Водночас, у вказаному клопотанні позивач просив суд стягнути з відповідача судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог, а частину судового збору у зв`язку з закриттям провадження у справі повернути про що винести відповідну ухвалу.

Ухвалою суду від 22.05.2019 року, приймаючи до уваги, що станом на 10.04.2019р. відповідачем у добровільному порядку сплачено 40552,46 грн. в якості плати за продукти харчування згідно договору №ДП-17, провадження у справі, з урахуванням здійсненої проплати, було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

У судовому засіданні від 22.05.2019 року представник відповідача проти задоволення позову заперечував.

Позивач у судове засідання від 22.05.2019 року не з`явився, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, враховуючи, наявне у матеріалах справи клопотання про розгляд данної справи без участі представника позивача та оскільки нез`явлення позивача не перешкоджає розгляду справи суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності представника ТОВ „Терра Річ.

В судовому засіданні 22.05.2019р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 27.05.2019р.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість доказів, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов таких висновків:

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Положеннями п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності зі статтею 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу. Аналогічні положення щодо договору поставки містяться і у ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України.

Як встановлено матеріалами справи, 17.09.2018 року між ТОВ „Терра Річ (постачальник) та ТОВ „Модерн-Трейд (покупець) укладено договір поставки № ДП-17, згідно умов якого постачальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, передати у власність покупцеві продукцію, визначену чинним договором (надалі товар), а покупець зобов`язався в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, приймати та оплачувати товар.

Відповідно до п.п. 2.1.1 договору, своєчасно своїми силами поставляти товар на умовах DDP (склад (магазин) Покупця), згідно із Міжнародними правилами щодо тлумачення термінів «INCOTERMS» (в редакції 2010 року), відповідно до замовлень покупця.

За умовами п.3.2 договору, поставка товару здійснюється на умовах доставки силами постачальника на склад (магазин) покупця відповідно до п.п. 2.1.1 договору. Поставка кожної партії здійснюється у встановлений в замовленні термін. При прийомі товару представник покупця повинен перевіряти і контролювати відповідність товару, який відвантажується, вимогам, що відображені в замовленні, і умовам цього договору.

Положеннями п. 3.4 договору визначено, передача товару здійснюється на підставі накладних або товарно-транспортних накладних в порядку, передбаченому цим договором, включаючи складання та передачу накладних за допомогою EDI. Покупець може письмово сповістити постачальника про зразки печатки (штампу), яким матеріально відповідальна особа, що приймає товар, буде завірятиме свій підпис на супровідних документах. Примірна форма повідомлення про зразки печатки (штампу) покупця наведена у додатку №1 до договору.

Відповідно до п. 3.6 договору, право власності на товар переходить до покупця з моменту фактичної передачі товару. Моментом фактичної передачі товару вважається дата підписання уповноваженими представниками сторін товарної накладної.

Умовами п. 6.1 договору встановлено, що поставка товару здійснюється у відповідності із цінами, які узгоджуються сторонами у специфікації/прайс-листу і відображаються в накладних на передачу товару.

Згідно п. 6.4 договору, товар, що поставляється покупцю за даним договором, підлягає оплаті: 14 календарних днів з моменту прийняття товару покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

За умовами п. 13.1 цей договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками обох сторін та скріплення його печатками, укладений строком до 31.12.2018р., і діє до виконання сторонами своїх зобов`язань за договором у повному обсязі.

На виконання умов договору № ДП-17 від 17.09.2018 року, позивачем було передано у власність відповідача товар на загальну суму 40552,46 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи видатковою накладною №1742 від 27.12.2018 року (а.с. 54). Отже, товар повинен бути оплачений відповідачем відповідно до умов п6.4 договору до 11.01.2019 року.

При цьому, позивач наполягає, що станом на 04.03.2019 року вартість отриманого товару за спірною накладною не була сплачена відповідачем.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч. 1 ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч.ч.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Так, із наявних в матеріалах справи первинних документів вбачається, що між сторонами у справі відбулись господарські операції з приводу поставки товару.

Відповідно до ст. 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

За результатами розгляду справи судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконав умови укладеного між сторонами договору №ДП-17 від 17.09.2018р., а саме за фактично отриманий товар за видатковою накладною №1742 від 27.12.2018 року, розрахувався лише під час розгляду справи, а саме 10.04.2019 року сплативши грошові кошти у сумі 40552,46 грн., згідно платіжного доручення №46778 від 08.04.2019 року (здійснення зазначеної проплати ніяким чином не заперечується сторонами у справі).

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

За умовами п. 10.5 договору, у разі порушення термінів оплати товару покупець зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на момент прострочення, від суми заборгованості за кожний календарний день прострочення.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання. Водночас вимогами п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із наслідків порушення зобов`язання є сплата неустойки (штрафу, пені), а відповідно до вимог ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно формули розрахунку пені, наведеної в листі Національного банку України №25-011/388-1707 від 12.03.1997р. на виконання Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, сума простроченого платежу помножена на розмір пені за кожен день прострочення у відсотках, розділена на сто та помножена на кількість днів прострочення платежу буде дорівнювати сумі пені за прострочення платежу.

Враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства, суд, перевіривши розрахунок пені у розмірі 1545,13 грн., що наведений у розрахунку позивача (а.с.56) обчислений виходячи із облікової ставки НБУ 18% за період з 11.01.2019р. по 04.03.2019р. вважає його вірним та таким, що підлягає задоволенню.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок позивача щодо сплати відповідачем інфляційних у розмірі 405,52 грн. нарахованих за січень 2019 року (а.с. 56) та 3% річних у розмірі 176,65 грн. нарахованих за період з 11.01.2019р. по 04.03.2019р. (а.с. 56) суд вважає їх вірними та такими, що підлягають задоволенню.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог ТОВ „Терра Річ та стягнення з відповідача пені у розмірі 1545,13 грн., інфляційних у розмірі 405,52 грн. та 3% річних у розмірі 176,65 грн.

З приводу викладених сторонами позицій щодо розподілу судового збору сплаченого позивачем при зверненні з даним позовом пропорційно задоволених вимог та повернення позивачу частини судового збору у зв`язку з закриттям провадження у справі в частині вимог про стягнення основного боргу суд зазначає таке.

Так, при зверненні з даним позовом позивачем сплачено 1921,00 грн. судового збору, що становить мінімальний розмір судового збору.

Згідно ч. 4 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

У відповідності до ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи, що за результатами справи судом встановлено, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, сума основного боргу була сплачена ним після відкриття провадження у справі, на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921,00 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Модерн-Трейд (65007, м. Одеса, вул. Болгарська, 1; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Терра Річ (69014, м. Запоріжжя, вул. Миколи Краснова, 6; ) 1545/одна тисяча п`ятсот сорок п`ять/грн. 13 коп. пені, 405/чотириста п`ять/грн. 52 коп.інфляційних, 176/сто сімдесят шість/грн. 65 коп. 3% річних та 1921/одна тисяча дев`ятсот двадцять одна/грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 27 травня 2019 р.

Суддя Ю.М. Невінгловська