ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
___________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2019 р. Справа №921/1077/15-г/7

Місто Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бонк Т.Б.

суддів Бойко С.М.

Якімець Г.Г.

секретар судового засідання Борщ І.О.

за участю представників: не з`явилися.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Фізичної особи - підприємця Трофимець Ігора Анатолійовича, м. Тернопіль б/н від 11.03.2019

на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 25.02.2019 (повний текст ухвали складено 01.03.2019, головуючий суддя М.С. Стадник, судді: Н.О.Андрусик, С.Г.Стопник)

за скаргою Фізичної особи - підприємця Красновського Віталія Васильовича б/н від 19.12.2018 (з урахуванням заяви від 20.02.2019) на дії Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області

у справі № 921/1077/15-г/7

за позовом: Фізичної особи - підприємця Трофимець Ігора Анатолійовича, м.Тернопіль

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Красновського Віталія Васильовича, м.Тернопіль

про стягнення 2 512 113,50 грн.

та за зустрічним позовом: Фізичної особи - підприємця Красновського Віталія Васильовича, м.Тернопіль

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Трофимець Ігора Анатолійовича, м.Тернопіль

про визнання договору про узгодження та реструктуризацію заборгованості від 26.03.2013 недійсним

ВСТАНОВИВ:

короткий зміст вимог позову та рішення суду першої інстанції:

Фізична особа-підприємець Красновський Віталій Васильович звернувся зі скаргою від 19.12.2018р., у якій просив: 1) визнати дії Тернопільського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області щодо оцінки майна - неправомірними та визнати недійсними висновок фізичної особи-підприємця Чимбура Богдана Степановича про вартість об`єкту оцінки - нежитлового приміщення підвалу загальною площею 95,1 м.кв., що знаходиться в місті Тернопіль , бул. Шевченка, 19 , та належить Красновському Віталію Васильовичу , станом на 30.11.2018р., без урахування ПДВ у розмірі 1 682 030,00 грн..

Фізична особа-підприємець Красновський Віталій Васильович подав до суду першої інстанції 20.02.2019р. заяву про уточнення предмету та вимог скарги №б/н від 20.02.2019р. з доказами направлення її копії іншим учасникам судового процесу, де просить вважати пункт 2 вимог в наступній редакції: "- визнати протиправними дії Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області щодо оцінки майна нежитлового приміщення підвалу загальною площею 95,1 м. кв., що знаходиться в місті Тернопіль , бул. Шевченка, 19 ; - визнати недійсною - скасувати оцінку майна нежитлового приміщення підвалу загальною площею 95,1 м. кв., що знаходиться в місті Тернопіль, бул. Шевченка, 19".

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 25.02.2019 скаргу Фізичної особи-підприємця Красновського Віталія Васильовича №б/н від 19.12.2018р. (з урахуванням заяви від 20.02.2019р.) на дії Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області у справі №921/1077/15-г/7 - задоволено. Визнано протиправними дії Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області щодо оцінки майна нежитлового приміщення підвалу загальною площею 95,1 м. кв., що знаходиться в місті Тернопіль, бул. Шевченка, 19 . Визнано недійсною - скасовано оцінку майна нежитлового приміщення підвалу загальною площею 95,1 м. кв., що знаходиться в місті Тернопіль, бул. Шевченка, 19,

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що із даних звіту та матеріалів виконавчого провадження випливає, що оцінювачем проведена оцінка майна станом на 30.11.2018р. без його особистого огляду, із застосуванням даних про майно восьми місячної давності станом на 27.03.2018р., тоді як законодавство зобов`язує оцінити майно за результатами його огляду станом на дату оцінки. Зазначаючи у Звіті про надану інформацію замовником оцінки (державним виконавцем) та отриманої інформації в процесі оцінки щодо відсутності змін у фізичних характеристиках майна, які могли б вплинути на вартість, оцінювачем не зазначено джерел такої інформації, враховуючи, що таку можна здобути тільки у процесі огляду приміщень, який оформляється відповідним актом. Суд першої інстанції також зазначив, що Державний виконавець не виконав вимоги передбаченої Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" щодо забезпечення доступу суб`єкта оціночної діяльності до майна, яке підлягало оцінці, тобто ним порушено процедуру визначення вартості арештованого майна, у зв`язку з чим така проведена без його повного та об`єктивного огляду оцінювачем, без отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно, та документів, що його характеризують.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:

в апеляційній скарзі скаржник ФОП Трофимець І.А. просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні скарги на дії державного виконавця у повному обсязі, мотивуючи це тим, що звіт про оцінку майна станом на дату оцінки майна - 30.11.2018 є доопрацюванням (актуалізацією) попереднього звіту про оцінку майна та є його невід`ємною частиною, а тому посилання оцінювача на Постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання від 27.03.2018р. та на огляд майна, проведений на підставі цієї постанови - є законним. Звертає увагу на те, що національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» встановлює первинну оцінку майна та її доопрацювання (актуалізацію) як єдиний та цілісний процес оцінки майна, то відповідно повторний огляд майна є необов`язковий.

У відзиві на апеляційну скаргу ФОП Красновський В.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. Зазначає, що як вбачається із резолютивної частини постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні ВП №51748885 від 25.10.2018 державний виконавець зобов`язав суб`єкта оціночної діяльності надати висновок, звіт про оцінку майна. Тобто, в постанові державного виконавця від 25.10.2019 жодним чином не йшлося про здійснення доопрацювання (актуалізацію) звіту про оцінку майна від 27.03.2018. Крім того, зі змісту звіту про оцінку вартості майна від 30.10.2018 не вбачається, що суб`єкт оціночної діяльності здійснював доопрацювання (актуалізацію) звіту про оцінку майна від 27.03.2018. Проте, у розділі 1 «Загальні положення» Звіту про оцінку вартості майна вказано, що він (звіт) складений у повній формі. За таких обставин вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що у відповідності до п.п. 50, 51, 56 Національного стандарту №1, підготовці та проведенню незалежної експертизи майна повинно було передувати ознайомлення з об`єктом оцінки, зокрема, шляхом доступу до нього. Фактичне ознайомлення з майном, яке є предметом оцінки, можливе при доступі оцінювача до цього майна. Зважаючи на характер об`єкта оцінки майна нежитлового приміщення загальною площею 95,1 м. кв., розташованого за адресою: м. Тернопіль, вул. Т.Шевченка, 19 , ознайомлення з таким майном потребувало доступу до нього, який мав забезпечити замовник - у даному випадку державний виконавець. Крім того, відповідно до постанови виконавця від 25.10.2018 об`єктом оцінки є «нежиле приміщення для влаштування постійно діючої виставки-продажу етнографічний дворик "Коловорот", мала архітектурна форма за адресою: м. Тернопіль, вул. Шевченка, 19», тоді як у Звіті надається оцінка «нежитлового приміщення загальною площею 95.1 м. кв., розташованого за адресою: м. Тернопіль, вул. Шевченка, 19», що відповідає даним Звіту від 27.03.2018, при цьому, будь-яких висновків щодо малих архітектурних форм предмета оцінки Звіт не містить. Вважає, що оцінювач допустив порушення встановленого законодавством порядку визначення оцінки майна, стверджуючи, що оцінювання проведено у відповідності з вимогами діючих національних стандартів оцінки.

У судове засідання не з`явилися представники учасників справи, хоча учасники справи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Від Красновського В.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з розірванням угоди про надання правової допомоги зі своїм адвокатом.

Згідно ч.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно ст. 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Враховуючи встановлені строки розгляду справи, те, що явка представників сторін не визнавалася судом обов`язковою у даній справі, апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності представників учасників справи, на підставі наявних у справі доказів.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну правову оцінку доводам та запереченням сторін, які містяться в апеляційній скарзі, відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін з огляду на наступне.

Згідно встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин, і визначених відповідно до них правовідносин, вбачається, що :

- рішенням Господарського суду Тернопільської області від 25.05.2016р., яке набрало законної сили 13.06.2016р., стягнуто з Фізичної особи-підприємця (ФОП) Красновського Віталія Васильовича на користь Фізичної особи - підприємця Трофимець Ігора Анатолійовича 1 385 806,70 грн. боргу та 20 787,10 грн. судового збору.

На виконання рішення суду видано 19.07.2016р. наказ про його примусове виконання.

Старшим державним виконавцем Тернопільського міського відділу ДВС Кущаком В.Б., за заявою стягувача, прийнято 25.07.2016р. постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №51748885 з примусового виконання наказу №921/1077/15-г/7 від 19.07.2016р.

Старшим державним виконавцем Тернопільського міського відділу ДВС Кущаком В.Б. винесено 16.11.2016р. постанову у ВП №51748885 про опис та арешт майна (коштів) боржника, якою описано та накладено арешт на майно боржника, а саме: приміщення загальною площею: 95,1 м. кв., нежитлове приміщення загальною площею 73,1 м. кв., коридор пл. 5,3 м. кв., туалет площею 1,8 м. кв., туалет площею 1,8 м. кв., кімната персоналу площею 4,3 м. кв., коридор площею 4,1 м. кв., кабінет площею 4,7 м. кв., загальна площа становить 95,1 м. кв., та призначено зберігачем майна - Красновського Віталія Васильовича .

Старшим державним виконавцем Тернопільського міського відділу ДВС Савчук А.О. винесено 12.02.2018р. та 27.03.2018р. постанови у ВП №51748885 про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні - Чимбур Богдана Степановича , який має сертифікат, виданий 22.07.2016р. за №557/16 Фондом Державного майна України (строк дії: 22.07.2019р.), та зобов`язано останнього надати письмовий висновок, звіт про оцінку майна (акт оцінки майна), а саме: "приміщення загальною площею 95,1 м. кв., що знаходиться за адресою: місто Тернопіль, бульвар Шевченка , 19».

Державним виконавцем Тернопільського міського відділу ДВС Савчук А.О. разом із суб`єктом оціночної діяльності Чимбур Б.С. здійснено вихід за адресою: місто Тернопіль, бульвар Шевченка, 19 , боржником Красновським В.В. надано нежитлове приміщення (підвал) для огляду, та здійснено світлини даного приміщення, про що складено акт від 27.03.2018р.

Суб`єктом оціночної діяльності Чимбур Б.С. надано 23.04.2018р. Висновок про вартість об`єкту оцінки - нежитлового приміщення загальною площею 95,1 м.кв., власником якого є Красновський Віталій Васильович , розташованого за адресою: місто Тернопіль, бульвар Шевченка,19 . Згідно зазначеного висновку, ринкова вартість майна на дату оцінки - 27.03.2018р. становить 1 150 230,00 грн. без ПДВ. Стисла характеристика об`єкта: об`єктом оцінки є нежитлові приміщення підвалу загальною площею - 95,1 м.кв., що знаходяться в місті Тернопіль, бульвар Шевченка в центральній частині міста. Власність - приватна. Мета оцінки - визначення вартості для цілей виконавчого провадження (а.с. 65-66 Т.3).

У зв`язку із закінченням шестимісячного строку дії звіту про оцінку майна станом на 27.03.2018р., відповідно до ч. 6 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження", старшим державним виконавцем Тернопільського міського відділу ДВС Савчук А.О. винесено 25.10.2018р. постанову у ВП №51748885 про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні Чимбур Богдана Степановича, та зобов`язано останнього надати письмовий висновок, звіт про оцінку майна (акт оцінки майна), а саме: "нежиле приміщення для влаштування постійно діючої виставки-продажу етнографічний дворик "Коловорот", мала архітектурна форма за адресою: місто Тернопіль, бульвар Шевченка, 19 (а.с. 61-62, Т.3).

Суб`єктом оціночної діяльності Чимбур Б.С. надано 03.12.2018р. Висновок про вартість об`єкту оцінки - нежитлового підвального приміщення загальною площею 95,1 м.кв., власником якого є Красновський Віталій Васильович , розташованого за адресою: місто Тернопіль, бульвар Шевченка, 19 . Згідно зазначеного висновку, ринкова вартість майна на дату оцінки - 30.11.2018р. становить 1 682 030,00 грн. без ПДВ.

Старшим державним виконавцем Савчук А.О. направлено 05.12.2018р. стягувачу та боржнику повідомлення №57450 від 03.12.2018р. про результати визначення вартості майна з додатком (копія висновку про вартість майна) та повідомлено сторони про можливість оскарження таких, що підтверджується фіскальним чеком та списком згрупованих поштових відправлень, які ними отримані.

Як встановлено, не погоджуючись з оцінкою майна, скаржник подав скаргу про скасування такої.

Норми права, на які покликалися суди.

Згідно ст.ст. 18, 326 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 339 ГПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно ч. 5 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження", у разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення.

Згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 10 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що одним із заходів примусового виконання рішень є звернення стягнення на майно боржника.

Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (ч. 1 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до ч. 3 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження", у разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання.

У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна (ч. 4 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно ч. 6 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження", звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні є дійсним протягом шести місяців з дня його підписання суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно. Якщо строк дійсності звіту про оцінку майна закінчився після передачі майна на реалізацію, повторна оцінка такого майна не проводиться.

Відповідно до абз. 1 ст. 9 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України.

Згідно з абз. 6 ст. 9 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Відповідно до п. 1 Національного стандарту №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003р. №1440, Національний стандарт №1 є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав (далі - майно) суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна.

Пунктом 50 Національного стандарту №1 передбачено, що проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема, ознайомлення з об`єктом оцінки, характерними умовами угоди, для укладення якої проводиться оцінка.

Згідно п. 51 Національного стандарту №1, незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки; ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

Відповідно до п. 56 Національного стандарту №1, звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен, серед іншого, містити письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість.

Статтею 11 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" визначено, що замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення оцінки.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх, викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні, залучати в установленому порядку працівників поліції, накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Згідно 4 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

З наведених норм слідує, що не зважаючи на вибір експертом підходів, методів оцінки майна, підготовці та проведенню незалежної експертизи майна повинно передувати ознайомлення з об`єктом оцінки, зокрема, шляхом доступу до нього. Норми вищезазначеного законодавства містять застереження тільки щодо випадків, згідно яких огляд приміщень не може бути здійснено особисто оцінювачем, при цьому останній надає відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки.

Фактичне ознайомлення з майном, яка є предметом оцінки, можливе при доступі оцінювача до цього майна. Зважаючи на характер об`єкта оцінки майна - нежитлового приміщення заг. площею 95,1 м. кв., розташованого за адресою: місто Тернопіль, бульвар Шевченка, 19 , ознайомлення з таким майном не може відбутися без огляду на дату оцінки та відповідно потребує доступу до нього, який має забезпечити замовник - у даному випадку державний виконавець.

Відповідно до Звіту про оцінку майна станом на 30.11.2018р., такий виконаний на підставі постанови від 27.03.2018р. та за результатами особистого обстеження оцінювачем станом на 27.03.2018р., а не на виконання постанови від 25.10.2018р., посилання на яку у звіті відсутні, а саме:

- п. 1.1 "Стислий опис основних фактів, ідентифікація об`єкту оцінки" - Оцінювач працював на основі документації, наданої Замовником, а також особистого обстеження об`єкту оцінки, проведеного раніше, зокрема, постанова про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні ВП №51748885 від 27.03.2018р.;

- пп. 2, 7 п. 1.4 "Основні припущення і обмеження" - оцінювач виходить з позиції, що початкові дані є якісними і повними для проведення оціночних процедур. Результат оцінки повністю залежить від адекватності і точності наданої Замовником інформації. Обстеження об`єкту було проведено раніше, з отриманої інформації в процесі оцінки відомо, що змін у фізичних характеристиках об`єкту, які могли б вплинути на вартість, не відбулося;

- п. 2.2 "Загальна характеристика об`єкту оцінки" - величина фізичного зносу визначалася експертно в укрупненій формі з урахуванням зовнішнього обстеження і таблиці укрупненої оцінки фізичного стану житлових будинків Правила визначення фізичного зносу житлових будинків СОУ ЖКУ 75.11-35077234 Стандарт житлово-комунального господарства України;

- п. 6.1 "Визначення вартості оцінюваного об`єкту порівняльним підходом" - оцінювані приміщення мають задовільний стан всіх конструктивних елементів, рівень оздоблення прирівнюється до рівня "Стандарт";

- п. 7 "Узгодження результатів. Висновки" - вартість оцінюваного майна - нежитлового приміщення загальною площею 95,1 м. кв., власник - Красновський Віталій Васильович , розташованого за адресою: Місто Тернопіль , бульвар Шевченка, 19 , на дату оцінки - 30 листопада 2018р., визначена із застосуванням порівняльного підходу, становить 1 682 030 грн., без ПДВ;

Отже, із даних звіту та матеріалів виконавчого провадження випливає, що оцінювачем проведена оцінка майна станом на 30.11.2018р. без його особистого огляду, із застосуванням даних про майно восьмимісячної давності станом на 27.03.2018р., тоді як законодавство зобов`язує оцінити майно за результатами його огляду станом на дату оцінки.

Зазначаючи у Звіті про надану інформацію замовником оцінки (державним виконавцем) та отриманої інформації в процесі оцінки щодо відсутності змін у фізичних характеристиках майна, які могли б вплинути на вартість, оцінювачем не зазначено джерел такої інформації, враховуючи, що таку можна здобути тільки у процесі огляду приміщень, який оформляється відповідним актом.

Як не заперечується державним виконавцем, такий огляд повторно і ним не здійснювався, оскільки, за його поясненнями, боржник не забезпечив доступ до майна на його вимогу, про що ним складено акт від 28.09.2018р.

Наданий державним виконавцем акт від 28.09.2018р. про незабезпечення Красновським В.В. доступу до об`єкта оцінки, та фіскальний чек із списком згрупованих поштових відправлень від 07.09.2018р., на підтвердження направлення боржнику вимоги державного виконавця про вчинення виконавчої дії та необхідність надання доступу до приміщення, не є належними доказами вжиття заходів щодо забезпечення доступу державного виконавця / суб`єкта оціночної діяльності до об`єкта оцінки.

Слід зазначити, що ні оцінювачем, ні державним виконавцем не вчинено жодних дій щодо проведення особистого огляду об`єкта оцінки станом на 30.11.2018р. (звернення до замовника про забезпечення доступу до об`єкта оцінки та його відповідь, акт про незабезпечення доступу до об`єкта тощо), а тому застереження у Звіті про використання даних оцінки за 27.03.2018р. не ґрунтуються на чинному законодавстві.

Крім того, відповідно до постанови виконавця від 25.10.2018р. об`єктом оцінки є "нежиле приміщення для влаштування постійно діючої виставки-продажу етнографічний дворик "Коловорот", мала архітектурна форма за адресою: місто Тернопіль, бульвар Шевченка, 19 , тоді як у Звіті надається оцінка "нежитлового приміщення загальною площею 95,1 м. кв., розташованого за адресою: місто Тернопіль, бульвар Шевченка, 19 , що відповідає даним Звіту від 27.03.2018р., при цьому, будь-яких висновків щодо малих архітектурних форм предмета оцінки Звіт не містить.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при таких обставинах, державний виконавець не виконав вимоги передбаченої Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" щодо забезпечення доступу суб`єкта оціночної діяльності до майна, яке підлягало оцінці, тобто ним порушено процедуру визначення вартості арештованого майна, у зв`язку з чим така проведена без його повного та об`єктивного огляду оцінювачем, без отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно, та документів, що його характеризують.

У процесі розгляду скарги державний виконавець не надав доказів, що підтверджують дотримання ним встановленого чинним законодавством порядку визначення вартості арештованого майна.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Подані сторонами докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми (ст. ст. 76-79 ГПК України).

Згідно із ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінка майна боржника за своєю суттю є процесуальною дією державного виконавця, незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності) здійснювала відповідні дії. Таким чином, відповідальність за наявність недоліків у проведенні оцінки у виконавчому провадженні покладається на державного виконавця, яким було призначено таку оцінку (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 08.10.2018р. у справі № 910/10063/16).

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що наведені скаржником доводи щодо визнання протиправними дій державного виконавця та визнання недійсною - скасування оцінки майна є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

В апеляційній скарзі апелянт покликається на неврахування судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали пункту 58 Національного стандарту № 1.

Згідно п. 58 Національного стандарту № 1 58. доопрацювання (актуалізація) оцінки майна може здійснюватися у разі закінчення строку дії звіту про оцінку майна

та висновку про вартість майна, встановленого законодавством, або на вимогу замовника оцінки, коли істотних змін в умовах функціонування та фізичному стані об`єкта оцінки, а також стані ринку подібного майна від дати оцінки до дати оцінки, на яку

передбачається здійснення доопрацювання (актуалізація), не відбулося. Доопрацювання (актуалізацію) оцінки майна та з цією метою складення у стислій формі звіту про оцінку майна здійснює оцінювач та суб`єкт оціночної діяльності, які складали у повній формі звіт

про оцінку цього майна. У цьому разі попередній звіт про оцінку майна, складений у повній формі, розглядається як невід`ємна частина звіту про оцінку майна у стислій формі. З метою доопрацювання (актуалізації) оцінки із замовником укладається новий договір на виконання робіт з доопрацювання (актуалізації) оцінки майна, якщо можливість її проведення не була передбачена у договорі на проведення оцінки майна.

Згідно п.57 Національного стандарту № 1 звіт про оцінку майна дозволяється складати у стислій формі у разі доопрацювання (актуалізації) оцінки об`єкта оцінки на

нову дату оцінки, а також в інших випадках, визначених відповідними національними стандартами.

Як правильно встановив суд першої інстанції, до матеріалів справи не надано доказів того, що станом на призначення та проведення нової оцінки майна не відбулося істотних змін в фізичному стані об`єкта оцінки, що б дозволяло провести доопрацювання оцінки без безпосереднього огляду об`єкта оцінки.

Крім того, за своєю формою обидва Звіти є ідентичними, в новому звіті, складено станом на 30.11.2018р, відсутні будь-які помітки чи докази того, що такий є доопрацюванням попереднього чи є невід`ємною частиною попереднього повного Звіту, чи що такий викладено у стислій формі. Навпаки, стосовно форми Звіту оцінювачем зазначено - «повний звіт» (станом на 30.11.2018). (а.с. 22 зворот, Т.4). Відтак, зі змісту Звіту станом на 30.11.2018 дійсно не вбачається , що суб`єкт оціночної діяльності здійснював доопрацювання попереднього звіту про оцінку майна.

Також апеляційний суд поділяє зауваження суду першої інстанції стосовно того, що відповідно до постанови виконавця від 25.10.2018р. об`єктом оцінки є "нежиле приміщення для влаштування постійно діючої виставки-продажу етнографічний дворик "Коловорот", мала архітектурна форма за адресою: місто Тернопіль, бульвар Шевченка, 19 , тоді як у Звіті надається оцінка "нежитлового приміщення загальною площею 95,1 м. кв., розташованого за адресою: місто Тернопіль , бульвар Шевченка, 19 , що відповідає даним Звіту від 27.03.2018р., при цьому, будь-яких висновків щодо малих архітектурних форм предмета оцінки Звіт не містить.

Крім того, з вищенаведеного також вбачається, що у постановах державного виконавця про призначення суб`єкта оціночної діяльності від 27.03.2018р. та 25.10.2018 відрізняються найменування об`єкта оцінки, що також свідчить про те, що Звіт станом на 30.11.2018р. об`єктивно не може бути доповненням попереднього Звіту, строк дії якого пройшов, оскільки наявні відмінності в найменуванні (статусі) об`єкта оцінки.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що ухвала Господарського суду Тернопільської області від 25.02.2019 у справі №921/1077/15-г/7 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення. Водночас, доводи відзиву є обґрунтованими та таким була надана відповідна оцінка судом апеляційної інстанції у мотивувальній частині постанови.

Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.1 ст.74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Пунктами 1,2 ст.86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює судового рішення, та не ухвалює нового судового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 275, 276, 282, 342, 343 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1.Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Трофимець Ігора Анатолійовича, м.Тернопіль, б/ н від 11.03.2019 - залишити без задоволення.

2.Ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 25.02.2019р. у справі №921/1077/15-г/7 - залишити без змін.

3.Судовий збір за перегляд справи в суді апеляційної інстанції - покласти на скаржника.

4.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів відповідно до ст.ст. 286 - 289 ГПК України.

Головуючий (суддя-доповідач): Т.Б. Бонк

Судді С.М. Бойко

Г.Г. Якімець

Повний текст складено та підписано - 31.05.2019р.