ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
"20" травня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/365/18

Господарський суд Одеської області у складі:
Суддя Гут С.Ф.

При секретарі судового засідання Борисовій Н.В.

За участю представників сторін:
від позивача: Дем`янов В.Ю. - довіреність № 220/76/д від 11.01.19р.;

від відповідача-1: не з`явився

від відповідача-2: Свида К.В. - ордер № 474636 від 17.05.19р.;

розглянувши справу за позовом Міністерства оборони України до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси та Фермерського господарства "Веста-Юг" про визнання договору недійсним.

ВСТАНОВИВ:

27.02.2018р. Міністерство оборони України звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до відповідачів Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси (відповідач 1) та Фермерського господарства "Веста-Юг" (відповідач 2) про визнання недійсним договору №1 від 01.12.2016р. укладеного між відповідачами.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на завдання реалізацією вищезазначеного договору як майнової шкоди Міністерству оборони України, так і перешкоди в користуванні землями оборони за їх цільовим призначенням.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.03.2018р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та підготовче засідання призначити на "27" березня 2018 р. о 10:30 год.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 27.03.2018р. було відкладено підготовче засідання на 24.04.2018р. о 10:00 год. та продовжено відповідачам строк до 20.04.2018р. для подання відзиву на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст. 165 ГПК України.

11.04.2018р. до канцелярії господарського суду Одеської області від відповідача Фермерського господарства «Веста-Юг» було надано відзив на позову заяву за вх.№7896/18, відповідно до якого відповідач просить суд відмовити у задоволені позовних вимог, з підстав які викладені у відзиві.

24.04.2018р. до початку судового засідання представником відповідача-2 Фермерським господарством "Веста-Юг" до канцелярії господарського суду Одеської області було надано зустрічну позовну заяву (вх.ГСОО№803/18) до відповідачів Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси про стягнення заборгованості у розмірі 2 516 813,12 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 24.04.2018р. зустрічну позовну заяву (вх.ГСОО№803/18 від 24.04.2018р.) Фермерського господарства "Веста-Юг" до відповідачів Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси про стягнення заборгованості у розмірі 2 516 813,12 грн. було повернуто без розгляду в порядку ч.6 ст. 180 ГПК України.

24.04.2018р. до канцелярії господарського суду Одеської області від відповідача Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси було надано відзив на позову заяву за вх.№8464/18, відповідно до якого відповідач просить суд відмовити у задоволені позовних вимог, з підстав які викладені у відзиві.

03.05.2018р. до господарського суду Одеської області надійшла апеляційна скарга від від Фермерського господарства "Веста-Юг" на ухвалу господарського суду Одеської області про повернення зустрічної позовної заяви від 24.04.2018р. по справі № 916/365/18.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 05.05.2018р. провадження у справі №916/365/18 було зупинено до розгляду Одеським апеляційним господарським судом апеляційної скарги від Фермерського господарства "Веста-Юг" на ухвалу господарського суду Одеської області про повернення зустрічної позовної заяви від 24.04.2018р.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 02.07.2018р. апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фермерського господарства "Веста-Юг" на ухвалу господарського суду Одеської області про повернення зустрічної позовної заяви від 24.04.2018р. було закрито.

13.07.2018р. до господарського суду Одеської області із супровідним листом надійшли матеріали справи №916/365/18.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.07.2018р. провадження у справі було поновлено та призначено підготовче засідання на 07.08.2018р. о 12:40.

07.08.2018р. до початку судового засідання представником відповідача-2 Фермерським господарством "Веста-Юг" до канцелярії господарського суду Одеської області було надано заяву про зупинення провадження у справі (вх. 2-3984/18).

У судовому засіданні 07.08.2018р. було оголошено протокольну перерву до 09.08.2018р. о 10:30 год.

09.08.2018р. у підготовчому судовому засіданні представником Міністерства оборони України було надано пояснення за вх.№16105/18 щодо заяви про зупинення провадження у справі, відповідно до якої позивач заперечує проти зупинення провадження у справі, підстави викладені у поясненнях.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 09.08.2018р. заяву Фермерського господарства "Веста-Юг" про зупинення провадження по справі за вх. № 2-3984/18 від 07.08.2018р. було задоволено та провадження у справі №916/365/18 за позовом Міністерства оборони України до відповідачів: Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси (відповідач 1) та Фермерського господарства "Веста-Юг" (відповідач 2) було зупинено до набрання законної сили рішення по справі №815/1784/18.

15.04.2019р. надійшло клопотання за вх.ГСОО№2-1743/19 про поновлення провадження у справі №916/365/18 у зв`язку із набранням законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №815/1784/18.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.04.2019р. було поновлено провадження у справі із призначенням підготовчого засідання на 25.04.2019р. о 12:30 год.

24.04.2019р. до канцелярії господарського суду Одеської області від відповідача Фермерського господарства «Веста-Юг» надійшло клопотання за вх.№8167/19 про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.04.2019р. було закрито підготовче провадження у справі №916/365/18 із призначенням справи до судового розгляду по суті на 26.04.2019р. о 14:40 год.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.04.2019р. було відкладено судове засідання у зв`язку із нез`явленням представників відповідачів на 16.05.2019р. о 12:00 год.

10.05.2019р. до канцелярії господарського суду Одеської області від відповідача Фермерського господарства «Веста-Юг» надійшли письмові пояснення, відповідно до яких відповідач заперечує проти позову, з огляду на те, що Міністерство оборони України не є землекористувачем земельної ділянки та землевласником, тому оспорюваним договором не порушується і не можуть порушуватися його права та законні інтереси.

Крім того, відповідач Фермерське господарство «Веста-Юг» заперечує проти позову у зв`язку з тим, що Методичні рекомендації не є нормативним актом, а отже на думку відповідача не є обов`язковими для виконання, тому їх невиконання (недотримання їх положень) не має жодних правових наслідків.

16.05.2019р. у судовому засіданні було оголошено ухвалу (протокольну) про перерву у судовому засіданні до 20.05.2019р. о 10:00 год.

20.05.2019р. судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані сторонами докази, заслухавши пояснення учасників справи, суд встановив:
Відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії Б № 031728 від 1983 року Чабанській квартирно-експлуатаційній частині району, правонаступником якої на даний час є квартирно-експлуатаційний відділ міста Одеса, виконавчим комітетом Комінтернівської районної ради народних депутатів Одеської області у 1983 році були надані у постійне та безоплатне користування земельні ділянки загальною площею 4382,6 га, розташовані на території Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області, на яких, зокрема, розміщено «Чабанський» військовий полігон.

Відповідно до розпорядження заступника Міністра оборони СРСР з будівництва і розквартирування військ від 19.10.1991 №156/1/0300 станом на 15.12.1991 Чабанська квартирно-експлуатаційна частина району була перейменована на Чорноморську квартирно- експлуатаційну частину району (далі - Чорноморська КЕЧ). В грудні 2005 року Чорноморська КЕЧ району на підставі Директиви Міністерство оборони України Про проведення організаційних заходів у Збройних Силах України № Д-322/1/017 та наказу Начальника Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління від 17.11.2005 № 28 була ліквідована (розформована), анульовано, документи (ліквідаційний акт) здано до Галузевого державного архіву, а її правонаступником визначений Квартирно - експлуатаційний відділ м. Одеси.

01.12.2016р. між КЕВ м. Одеси та ФГ «Веста-Юг» був укладений договір № 1 «Про вирощування сільськогосподарських культур» (далі - Договір), згідно п. 1.1. якого, з метою залучення додаткових джерел фінансування для підтримання на належному рівні бойової та мобілізаційної готовності і життєдіяльності Збройних Сил України згідно зі ст. 2 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних силах України», ст. 4 Закону України «Про використання земель оборони», постанови Кабінету Міністрів України від 25.07.2000 № 1171 «Про затвердження Переліку видів господарської діяльності, здійснення якої дозволяється військовим частинам Збройних Сил», наказу головного КЕУ ЗСУ № 53 від 24.09.2013, затвердженого Міністром оборони України 25.09.2013 «Про використання земель оброни у сільськогосподарських цілях на полігонах ЗСУ», сторони домовилися про вирощування сільськогосподарських культур на земельних ділянках площею 2020,00га, які надані КЕВ м. Одеси в безстрокове користування згідно з Державним актом від 1983 серії Б № 031728, та можливостей ФГ «Веста-Юг» діяти, а саме: вирощування зернових, технічних та решти культур, не віднесених до інших класів рослинництва.

Відповідно до п. 1.2 Договору сторони домовились, що обробіток землі буде здійснюватись наступним чином: КЕВ м. Одеса бере на себе зобов`язання залучити площу земельної ділянки, яка надана йому в безстрокове користування, для вирощування сільськогосподарських культур, а ФГ «Веста-Юг», в свою чергу, бере в користування земельні ділянки та власними коштами проводить необхідний комплекс заходів по забезпеченню повного сільськогосподарського циклу вирощування сільськогосподарських культур.

Пунктом 3.1 Договору сторони погодили, що КЕВ м. Одеса зобов`язана залучити для вирощування сільськогосподарських культур, яке буде проводитись ФГ «Веста- Юг», земельні ділянки, що надані йому в безстрокове користування згідно Державного акту від 1983 року серії Б № 031728, з якої КЕВ м. Одеса може виділити для вирощування сільськогосподарських культур дві тисячі двадцять гектарів ріллі, терміном на шість сільськогосподарських років, тобто до 30.08.2022 року.

Згідно з пунктом 4.1 Договору ФГ «Веста-Юг» зобов`язане організувати господарську діяльність з використанням залучених земельних ділянок щодо вирощування сільськогосподарських культур; здійснювати виробничий процес, забезпечивши його необхідними машино-тракторними агрегатами, технічним обладнанням, інвентарем, паливно- мастильними матеріалами та відповідними спеціалістами і працівниками; вести бухгалтерський облік майна, цінностей, зобов`язань, в тому числі платіжних та інших операцій, пов`язаних з виконанням цього договору; нести витрати, що виникли під час виконання договору; здійснювати своєчасну підготовку грунту для проведення сільгоспробіт; проводити догляд за посівами сільгоспкультур(внесення мінералів, добрив та інших засобів захисту рослин) тощо.

У п. 5.1 Договору визначена ціна договору, за домовленістю сторін з розрахунку 8% від нормативної грошової оцінки 1 га сільськогосподарських угідь за даними Головного Управління Держгеокадастру в Одеській області по Комінтернівському району Одеської області, становить 5 190 586,82 гривень, у тому числі ПДВ в сумі 865 097,80 гривень, за один сільськогосподарський рік.

Згідно з встановленим пунктом 5.2 Договору порядком, розрахунки від вирощування сільськогосподарських культур проводяться шляхом перерахування Фермерським господарством «Веста-Юг» визначеної пунктом 5.1 суми щомісячно, не пізніше 25 числа місяця наступного за звітним, рівними платежами в сумі 432 548,90 гривень до спеціального фонду державного бюджету (на спеціальний реєстраційний рахунок КЕВ м. Одеса, що відкритий в органі Державного казначейства). При цьому ФГ «Веста-Юг» самостійно, на свій розсуд розпоряджається зібраним врожаєм в разі повного проведення оплати за договором.

Пунктом 5.3 Договору передбачено, сплата земельного податку здійснюється КЕВ м. Одеса в порядку, передбаченому чинним законодавством, а ФГ «Веста-Юг» щомісячно компенсує КЕВ м. Одеса сплачений земельний податок згідно площі земельної ділянки, залученої для вирощування сільськогосподарської продукції за цим договором, на підставі виставленого рахунку.

Пунктом 6.1 Договору встановлено покриття витрат і збитків за рахунок грошових коштів ФГ «Веста-Юг», набутих внаслідок вирощування сільськогосподарської продукції.

Відповідно до умов, визначених пунктом 9.1 Договору, договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін.

Проте, Міністерство оборони України вважає, що Договір №1 від 01.12.2016р. підлягає визнанню недійсним на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, як цивільно-правова угода, вчинена з порушенням норм чинного законодавства України.

Разом з тим, Міністерство оброни України посилаючись на те, що Договір було укладено з порушенням «Методичних рекомендацій та примірного договору, як додатку до Методичних рекомендацій, що були доведені до керівників квартирно-експлуатаційних підрозділів службовим листом начальника ГКЕУ ЗСУ від 13.09.2016 № 303/6/27/1380.

Враховуючи вищевикладене, Міністерство оборони України звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси та Фермерського господарства "Веста-Юг" про визнання недійсним Договору №1 від 01.12.2016, укладений між Квартирно-експлуатаційним відділом м. Одеси та фермерським господарством Веста-Юг про вирощування сільськогосподарських культур

Проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків:
Статтею 6 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах та відповідно до законів України.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України", військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Також, Міністерство оборони України, як центральний орган управління Збройних Сил України, здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування (ч. 2 ст. 2 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України").

Відповідно до вимог ст. 13 Земельного кодексу України, ст.ст. 9, 14 Закону України „Про збройні Сили України" землі, закріплені за військовими частинами та установами Збройних Сил України, є державною власністю та належать їм на праві оперативного управління, а вирішення питань щодо порядку надання Збройним Силам України в управління об`єктів державної власності, зокрема земельних ділянок, відноситься до повноважень Кабінету Міністрів України.

Статтею 14 Закону України Про Збройні Сили України передбачено, що Збройні Сили України можуть здійснювати господарську діяльність згідно із законом. Особливості правового режиму майна Збройних Сил України визначаються відповідним законом.

Згідно зі статтею 77 Земельного кодексу України, землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно законодавства України. Землі оборони можуть перебувати у державній та комунальній власності. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.

Закон України Про використання земель оборони від 27.11.2003 № 1345-ІУ закріпив можливість використання земель оборони в господарських цілях шляхом надання військовими частинами (за погодженням з органами місцевого самоврядування або місцевими органами виконавчої влади) дозволів фізичним і юридичним особам вирощувати сільськогосподарські культури, випасати худобу та заготовляти сіно на землях, наданим їм у постійне користування. Згідно зі ст. 1 Закону № 1345-ІУ, землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України.

За змістом частини 1 статті 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою здійснюється шляхом реалізації таких правомочностей як право володіння та користування земельною ділянкою; права землекористувачів передбачено статтею 95 Земельного кодексу України.

Разом з тим, право постійного користування виникає після одержання землекористувачем документа, що посвідчує таке право, та його державної реєстрації (стаття 125 Земельного кодексу України).

В свою чергу правом оперативного управління (в тому числі землею, як активом, закріпленим за військовою частиною) за змістом статті 137 Господарського кодексу України визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується та розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна.

Відповідно до ст. 3 Закону України Про Збройні Сили України та п.1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №671, п. 44 Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями (далі - Положення) і Керівництва з обліку земель (земельних ділянок) в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України, затверджених наказом Міністра оборони України №483 від 22.12.1997, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, яке зокрема, здійснює в установленому порядку відчуження військового майна, передачу його до сфери управління центральних чи місцевих органів виконавчої влади, інших органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядним установам та організаціям, які провадять діяльність в інтересах національної безпеки і оборони, та в комунальну власність, готує пропозиції щодо зміни цільового призначення земельних ділянок Збройних Сил України, надає згоду на вилучення земельних ділянок, які не використовуються Збройними Силами України. Як центральний орган виконавчої влади Міністерство оборони України є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Наказом начальника Головного КЕУ ЗСУ № 53 від 24.09.2013, затвердженого Міністром оборони України 25.09.2013 «Про використання земель оборони у сільськогосподарських цілях на полігонах ЗСУ», з метою залучення додаткових джерел фінансування передбачено укладання договорів про вирощування сільськогосподарських культур КЕВ. КЕЧ районів, які мають відповідне свідоцтво щодо надання послуг з вирощування сільськогосподарської продукції.

Згідно з п. 2.2 наказу Міністра оборони України № 448 від 03.07.2013 «Про затвердження Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України», Головне КЕУ ЗС України є органом військового управління і призначене для реалізації у ЗС України державної, військово-технічної політики з питань квартирно-експлуатаційного забезпечення ЗС України, розвитку системи технічної експлуатації фондів військових містечок з метою підтримання військ у стані високої бойової та мобілізаційної готовності. Головне КЕУ ЗС України організовує роботу, пов`язану з будівництвом військових об`єктів, експлуатацією і ремонтом фондів військових містечок,

забезпечує використання земельних ділянок.

Головне КЕУ ЗСУ за своїм Положенням, затвердженим наказом Міністра оборони України № 448 від 29.08.2016р. відповідно до наданих повноважень, зокрема, здійснює керівництво фінансово- господарською діяльністю функціонально підпорядкованих йому установ (організацій), здійснює облік земель оборони та контроль за їх цільовим використанням, а також наділено іншими повноваженнями відносно земель оборони; підпорядковується заступнику Міністра оборони України згідно з розподілом повноважень.

Діловодство у Збройних Силах України здійснюється у відповідності до Інструкції, затвердженої наказом НГШ ЗСУ № 124 від 07.04.2017 (попередньо діяв наказ № 777 від 21.11.2012), якими встановлені види службових документів та порядок їх оформлення, в тому числі, наказ, директива, розпорядження, доручення, протокол, положення, інструкція, доповідь, донесення, план, акт, службовий лист, методичні рекомендації, доповідна, тощо.

У зв`язку з необхідністю залучення додаткових джерел надходження коштів до державного бюджету від укладання підпорядкованими Міністерству оборони України підрозділами договорів про спільний обробіток землі, були розроблені Методичні рекомендації.

Пункт 1 Методичних рекомендацій передбачає, що ці Методичні рекомендації визначають умови та процедуру укладання договорів спільної обробки землі з вирощування сільськогосподарських культур на земельних ділянках землекористувачів Міністерства оборони України.

Пунктом 3 Методичних рекомендацій встановлено, що вирощування сільськогосподарських культур на земельних ділянках землекористувачів МО України здійснюється на конкурсних засадах. Укладання Договору здійснюється після проведення відповідного конкурсу.

Пунктом 4 Методичних рекомендацій зазначено, що конкурсна комісія утворюється начальником КЕВ на підставі погодженого Генеральним штабом ЗС України переліку земельних ділянок землекористувачів МОУ, на яких можливе ведення господарської діяльності з вирощування сільськогосподарських культур, за дорученням начальника Головного КЕУ ЗСУ.

Відповідно до підпункту 23 пункту 4 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від № 671 (у редакції у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 № 730, далі - Положення № 671), визначено, що Міністерство оборони України забезпечує життєдіяльність Збройних Сил, їх функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність, підготовку до виконання покладених на них завдань, застосування, комплектування особовим складом та його підготовку, постачання озброєння та військової техніки, підтримання справності, технічної придатності, проведення ремонту та модернізації зазначеного озброєння і техніки, матеріальних, фінансових, інших ресурсів та майна згідно з потребами, визначеними Генеральним штабом Збройних Сил у межах коштів, передбачених державним бюджетом, і здійснює контроль за їх ефективним використанням, організовує виконання робіт і надання послуг в інтересах Збройних Сил.

Розробка Методичних рекомендацій та їх затвердження спричинені необхідністю залучення додаткових джерел надходження коштів від укладання підпорядкованими Міністерству оборони України підрозділами договорів про спільний обробіток землі.

Отримані за умовами таких договорів кошти сприяють наповненню спеціального фонду Міноборони, здійсненню будівництва житла для військовослужбовців та матеріально-технічного забезпечення військових частин в зоні проведення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації.

Тобто, Методичні рекомендації сприяють виконанню завдань Міністерства оборони України, вирішенню питань щодо забезпечення Збройних Сил України матеріально-технічними ресурсами, а також реалізації прав військовослужбовців під час проведення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях.

Відповідно до наказу Міністерства оборони України від 09.04.2016 № 190 "Питання Міністерства оборони України" (в редакції наказу Міністерства оборони України від 09.06.2016 № 296) затверджено Схему підпорядкування структурних підрозділів Міністерства оборони України та Збройних Сил України, згідно з якою діяльність ГКЕУ ЗСУ спрямовується та координується заступником Міноборони України.

Таким чином, до повноважень заступника Міноборони України належали спрямовання та координація діяльності ГКЕУ ЗСУ.

За таких обставин, суд зазначає, що дії заступника Міністра оборони України генерал- лейтенанта Павловського Ігоря Валентиновича щодо затвердження Методичних рекомендацій були спрямовані на виконання доручення Міністра оборони України від 14.09.2016 № 11268/з/9.

Відповідно до статті 1, частини другої статті 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» від 21.09.1999 № 1075-ХІУ (далі - Закон № 1075-ХІУ) військове майно це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про використання земель оборони» від 27.11.2003 № 1345-ІУ (далі - Закон № 1345-1V) землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України (далі - військові частини).

Згідно статті 1 Закон України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» від 21.09.1999 № 1076-ХІУ (далі - Закон № 1076-ХІУ) господарська діяльність у Збройних Силах України - це специфічна діяльність військових частин, закладів, установ та організацій Збройних Сил України (далі - військові частини), пов`язана із забезпеченням їх повсякденної життєдіяльності і яка передбачає ведення підсобного господарства, виробництво продукції, виконання робіт і надання послуг, передачу в оренду рухомого та нерухомого військового майна (за винятком озброєння, боєприпасів, бойової та спеціальної техніки) в межах і порядку, визначених цим Законом.

Господарська діяльність у Збройних Силах України здійснюється з метою одержання додаткових джерел фінансування життєдіяльності військ (сил) для підтримання на належному рівні їх бойової та мобілізаційної готовності. Господарська діяльність у Збройних Силах України не повинна негативно позначатися на їх боєготовності та боєздатності. Не допускається залучення військовослужбовців до виробництва продукції, виконання робіт і надання послуг, не передбачених цим Законом.

Статтею 4 Закону № 1345-ІУ передбачено, що військові частини за погодженням з органами місцевого самоврядування або місцевими органами виконавчої влади і в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, можуть дозволяти фізичним і юридичним особам вирощувати сільськогосподарські культури, випасати худобу та заготовляти сіно на землях, наданих їм у постійне користування.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що для цілей одержання додаткових джерел фінансування життєдіяльності військ (сил) для підтримання на належному рівні їх бойової та мобілізаційної готовності, військові частини вправі здійснювати господарську діяльність шляхом укладення з фізичними і юридичними особами відповідних договорів з вирощування сільськогосподарських культур на земельних ділянках, наданих військовим частинам.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону № 1075-ХІУ з моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 15 Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 серпня 2000 року № 1225 (далі - Положення № 1225) передбачено, що порядок зберігання, використання і технічного обслуговування військового майна визначається статутами Збройних Сил, цим Положенням, нормативно-правовими актами і нормативними документами Міноборони та документацією заводів- виробників.

Статтею 10 Закону України «Про Збройні Сили України» від 06.12.1991 № 1934-ХІІ (далі - Закон № 1934-Х1І) передбачено, що Міністерство оборони України забезпечує життєдіяльність Збройних Сил України, їх функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність, підготовку до виконання покладених на них завдань, застосування, комплектування особовим складом та його підготовку, постачання озброєння та військової техніки, підтримання справності, технічної придатності та модернізації зазначеного озброєння і техніки, матеріальних, фінансових, інших ресурсів та майна згідно з потребами, визначеними Генеральним штабом Збройних Сил України в межах коштів, передбачених Державним бюджетом України, і здійснює контроль за їх ефективним використанням, організовує виконання робіт і надання послуг в інтересах Збройних Сил України

Відповідно до частини першої статті 3, частини першої статті 4 Закону № 1075-ХІV, військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті).

Військові частини ведуть облік закріпленого за ними майна у кількісних, якісних, обліково-номерних та вартісних показниках і враховують по відповідних службах - продовольчій, речовій, квартирно- експлуатаційній, пально-мастильних матеріалів тощо.

У відповідності до Положення про Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України на від 29.08.2016 № 448 (далі - Положення), Головне управління відповідно до наданих повноважень, зокрема, здійснює керівництво фінансово-господарською діяльністю функціонально підпорядкованих йому установ (організацій), здійснює облік земель оборони та контроль за їх цільовим використанням, а також наділено іншими повноваженнями відносно земель оборони.

Пункт 1 Положення визначає, що Головне управління підпорядковується заступнику Міністра оборони України згідно з розподілом повноважень.

А тому, у період підготовки Методичних рекомендацій та направлення їх на адресу підпорядкованих підрозділів ГКЕУ ЗСУ підпорядковувалось заступнику Міністра оборони України генерал- лейтенанту Павловському І.В.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з абз. З и. 2.1.4. Інструкції з діловодства в Міністерстві оборони України та Генеральному штабі Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 21.11.2012 № 777, яка діяла на час розробки та доведення до підпорядкованих підрозділів оспорюваних позивачем рекомендацій, в апараті Міністерства оборони та в Генеральному штабі використовуються такі види службових документів (далі - документи): наказ, директива, розпорядження, доручення, резолюція, рішення, протокол, положення, порадник, інструкція, правила, план, звіт, доповідь, донесення, довіреність (доручення), акт, звуко- та відеозаписи, програма, алгоритм, заявка, телеграма, телефонограма, факсограма, службовий лист, довідка, методичні рекомендації, доповідна та пояснювальна записки, припис, посвідчення про відрядження, відпускний квиток, графік відпусток та інші розроблені в установленому порядку документи.

Відповідно до статті 14 Закону України "Про Збройні Сили України", земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими, частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління.

У відповідності до ст. 15 Закону України "Про Збройні Сили України", фінансування Збройних Сил України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Фінансування Сил спеціальних операцій Збройних Сил України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, які виділяються Міністерству оборони України окремим рядком на утримання Сил спеціальних операцій Збройних Сил України.

Таким чином, розроблення Методичних рекомендацій не у формі нормативно-правового акту, видання якого належить до компетенції Міністерства оборони України (вони не затверджені наказом, не введені в дію директивою тощо) для створення єдиного підходу до організації роботи вирощування сільськогосподарської продукції на відповідних земельних ділянках та з метою надходження коштів до спеціального фонду бюджету Міністерства оборони України не суперечить визначеному Законом України "Про використання земель оборони" цільовому призначенню земель оборони.

Отже, начальник Головного управління під час розроблення проекту Методичних рекомендацій діяв у спосіб та в порядку, визначеними чинним законодавством України.

Також позивач зазначає, що відповідно до ст. 4 Закону України „Про використання земель оборони військові частини за погодженням з органами місцевого самоврядування або місцевими органами виконавчої влади і в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, можуть дозволяти фізичним і юридичним особам вирощувати сільськогосподарські культури, випасати худобу та заготовляти сіно на землях, наданих їм у постійне користування. При цьому, чинним на момент укладання оскаржуваного Договору законодавством було передбачено, що військові частини мають, за наявності погодження відповідного органу, уповноваженого від імені держави на розпорядження цією землю, право надавати дозвіл фізичним та юридичним особам на вирощування сільськогосподарських культур за земельних ділянках, що належать до категорії земель оборони.

Проте, як на час та укладання оскаржуваного Договору, так і на даний час, Кабінетом Міністрів України не визначено порядок (механізм) надання військовим частинами дозволу фізичним і юридичним особам вирощувати сільськогосподарські культури, випасати худобу та заготовляти сіно на землях, наданих їм у постійне користування. За таких обставин, позивач вважає, що КЕВ м. Одеса без достатніх правових підстав та обсягу повноважень уклала спірний договір.

Як вбачається зі змісту Договору №1 від 01.12.2016р. то вказаний договір за своєю правовою природою є договором про спільну діяльність.

На підставі загального аналізу глави 77 Цивільного кодексу України (спільна діяльність) та умов договору, укладеного між сторонами у справі, господарський суд встановив, що за своєю правовою природою вчинений правочин підпадає під ознаки договору про спільну діяльність.

Відповідно до частини 1 статті 1130 цього Кодексу за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові.

Згідно з частиною 2 статті 1131 Кодексу умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Таким чином, укладаючи договір про спільну діяльність, учасник договору повинен бути наділений розпорядчими речовими правами щодо об`єктів, виділених для спільної діяльності.

На відміну від будь-яких інших зобов`язань, в яких інтереси сторін є протилежними і відбувається перехід майна (права на майно) або результату роботи (послуги) від однієї сторони до іншої, при цьому, одна сторона має на меті продати (передати в користування) майно (результат роботи, послуги) та отримати за це певну грошову суму, а інша - набути майно (право на майно), отримати результат роботи, послугу тощо, в правовідносинах спільної діяльності взаємні права і обов`язки сторін опосередковані необхідністю досягнення загальної мети, тобто сторони мають загальний інтерес. Як зазначено судом та вбачається з умов спірного договору про вирощування сільськогосподарських культур із застосуванням інноваційних технологій, цей договір містить всі ознаки спільної діяльності.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 статті 207 Господарського кодексу України передбачено самостійні окремі підстави недійсності господарського зобов`язання; може бути визнано недійсним повністю або в частині господарське зобов`язання, що: 1) не відповідає вимогам закону, 2) вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави або суспільства, 3) укладено учасниками господарських правовідносин з порушенням хоча б одним з них спеціальної компетенції (спеціальної правосуб`єктності).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

За приписами статті 3 цього Закону об`єктами управління державної власності є: майно, яке передане казенним підприємствам в оперативне управління; майно, яке передане державним комерційним підприємствам (далі - державні підприємства), установам та організаціям; майно, яке передане державним господарським об`єднанням; корпоративні права, що належать державі у статутних капіталах господарських організацій (далі - корпоративні права держави); державне майно, що забезпечує діяльність Президента України, Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України; державне майно, передане в оренду, лізинг, концесію; державне майно, що перебуває на балансі господарських організацій і не увійшло до їх статутних капіталів або залишилося після ліквідації підприємств та організацій; державне майно, передане в безстрокове безоплатне користування Національній академії наук України, галузевим академіям наук; безхазяйне та конфісковане майно, що переходить у державну власність за рішенням суду.

Статтею 5 Закону унормовано, що Кабінет Міністрів України є суб`єктом управління, що визначає об`єкти управління державної власності, стосовно яких виконує функції з управління, а також об`єкти управління державної власності, повноваження з управління якими передаються іншим суб`єктам управління, визначеним цим Законом.

Здійснюючи управління об`єктами державної власності, Кабінет Міністрів України, зокрема, визначає порядок укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також: господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном (частина 2 вказаної статті).

Відповідно до пункту 20 частини 1 статті 6 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань погоджують підприємствам, установам, організаціям, що належать до сфери їх управління, а також господарським товариствам, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, повноваження з управління корпоративними правами держави яких він здійснює, договори про спільну діяльність, договори комісії, доручення та управління майном, зміни до них та контролюють виконання умов цих договорів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 №296 затверджено Порядок укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном, який визначив механізм і процедуру укладення такими підприємствами договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном.

Відповідно до пункту 2 зазначеного Порядку суб`єкт господарювання, що виявив намір укласти договір, подає центральному органові виконавчої влади, до сфери управління якого він належить, іншому суб`єкту управління об`єктами державної власності, зокрема Національній або галузевій академії наук (далі - орган управління), звернення щодо погодження укладення договору разом з відповідними документами.

Орган управління готує протягом місяця з дня надходження від суб`єкта господарювання звернення щодо погодження укладення договору за погодженням з Мінекономрозвитку, Мінфіном, Фондом державного майна та Мін`юстом відповідний проект рішення Кабінету Міністрів України (пункт 3 Порядку).

Відповідно до пункту 4 Порядку орган управління подає в установленому порядку на розгляд Кабінету Міністрів України узгоджений проект рішення щодо погодження укладення договору разом з документами, зазначеними в абзацах четвертому - шостому пункту 3 цього Порядку. У разі прийняття Кабінетом Міністрів України рішення про погодження укладення договору орган управління здійснює заходи щодо забезпечення його укладення суб`єктом господарювання відповідно до вимог законодавства (пункт 5 Порядку).

Таким чином, встановлення зазначеними законодавчими приписами особливого порядку укладення певних видів господарських договорів з державними підприємствами, свідчить про відповідний обов`язок сторін бути обізнаним з його положеннями та неухильно його дотримуватися.

Нормативно-правовим актом, що деталізує правовий титул земель оборони, є Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями, а також Керівництво з обліку земель (земельних ділянок) в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України, затверджені наказом Міністра оборони України від 22.12.1997 року № 483.

Згідно з пунктами 36, 38 цього Положення військові частини, безпосередні землекористувачі, повинні використовувати земельні ділянки тільки за цільовим призначенням, яке визначене рішенням про надання в користування Збройним Силам України цих ділянок. Ділянки, території, що тимчасово не використовуються, полігонів, танкодромів, стрільбищ та інших об`єктів Збройних Сил України, придатних для сінокосіння, випасу скоту та посіву сільськогосподарських культур, дозволяється передавати у тимчасове використання (але не у збиток бойовій підготовці та при умові забезпечення збереження державної таємниці) військовим радгоспам, а також іншим сільськогосподарським підприємствам.

Передача земель в тимчасове користування відбувається з погодження: заступників Міністра оборони України - командувачів видів Збройних Сил України, начальників управлінь центрального апарату Міністерства оборони України - щодо земель спеціальних об`єктів центрального підпорядкування; командуючих військами військових округів, Північного оперативно-територіального командування - щодо земель для об`єктів окружного, Північного оперативно-територіального командування підпорядкування. Передача земель в тимчасове користування оформлюється рішенням сільської, селищної чи міської рад (пункти 39, 40 Порядку).

Враховуючи укладення спірного договору з порушенням вимог законодавства, що відповідно до приписів статей 203, 215 Цивільного кодексу України, є підставою для визнання його недійсним, суд вважає задовольнити позовні вимоги Міністерства оборони України повністю.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.13, 20 73, 74, 76, 86, 126, 129, 165, 232, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов Міністерства оборони України до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси та Фермерського господарства "Веста-Юг" про визнання договору недійсним задовольнити.

2.Визнати недійсним Договір №1 від 01.12.2016р., укладений між Квартирно-експлуатаційним відділом м. Одеси (65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 13, ) та Фермерським господарством «Веста-Юг» (66442, Одеська область, Ананьївський район, с. Волинське, вул. Перемоги, 8, ) про вирощування сільськогосподарських культур.

3.Стягнути з Фермерського господарства «Веста-Юг» (66442, Одеська область, Ананьївський район, с. Волинське, вул. Перемоги,8, ) на користь Міністерства оборони України ( 03168, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 6, код ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 762/ одна тисяча сімсот шістдесят дві / грн. 00 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Наказ видати в порядку ст.327 ГПК України
Повне рішення складено 30 травня 2019 р.

Суддя С.Ф. Гут