ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2019 р. Справа№ 910/13695/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Коробенка Г.П.

Кравчука Г.А.

при секретарі Вага В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Колосюк В.А. за довіреністю від 23.03.2019;

від відповідача: Курдалевська О.В. за ордером від 19.11.2018;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2019 (повне рішення складено 14.03.2019)

у справі №910/13695/18 (суддя Удалова О.Г.)

за позовом публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"

до Київської міської організації товариства сприяння обороні України

про стягнення 445 039,07 грн.,

УСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" (далі - позивач) звернулось у Господарський суд міста Києва з позовом до Київської міської організації товариства сприяння обороні України (далі - відповідач) та просило стягнути з відповідача 445 039,07 грн., з яких: 88521,84грн. - заборгованість по сплаті орендних платежів; 13 588,66 грн. - індекс інфляції за весь час прострочення; 13 589,25 грн. - пеня за період прострочення; 4 069,53 грн. - 3% річних від простроченої суми заборгованості та 329 339,32 грн. - неустойка у розмірі подвійної плати за користування обладнання (з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем, як орендарем, умов договорів № б/н від 01.04.2016 в частині своєчасної оплати та повернення вчасно позивачу, як орендодавцю, обладнання.

Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, відповідач посилався на те, що укладені між сторонами договори оренди припинили свою дію 30.06.2016 та не були пролонговані на наступний календарний місяць в порядку, визначеному договором. Позивач, на думку відповідача, навмисно затягував процес повернення обладнання, оскільки перебував у процесі ліквідації та не міг організувати вивіз обладнання та знайти місце для його зберігання. В описі вивозу майна згідно договорів оренди обладнання № б/н від 01.04.2016, складеному сторонами 05.12.2017, чітко зазначено про те, що орендодавцем не було своєчасно прийняте обладнання, що свідчить про відсутність підстав для стягнення неустойки

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки суд прийшов до необґрунтованого висновку щодо припинення дії договорів оренди з 30.06.2016 та не надав належної оцінки доказам користування відповідачем майном з липня по грудень 2016 року.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що протягом тривалого часу позивач орендував приміщення у відповідача, однак, після початку процедури ліквідації банку відмовився від оренди приміщень та не маючи можливості своєчасного вивезення обладнання сторонами були укладені відповідні договори оренди, які діяли до 30.06.2016, однак, після припинення дії договорів позивач тривалий час ухилявся від вивезення свого майна.

Представник позивача (апелянта) у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у апеляційній скарзі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечила проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 01 квітня 2016 року між публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит", як орендодавцем та Київською міською організацією товариства сприяння обороні України, як орендарем, було укладено два договори оренди обладнання (далі - договори), відповідно до п. 1.1 яких орендодавець передає в строкове платне користування (оренду) майно, згідно з переліками, що містяться в Додатках № 1 до договорів, які є невід'ємними частинами, а орендар зобов'язується прийняти в оренду зазначене обладнання та своєчасно сплачувати орендодавцеві орендну плату, в порядку і розмірі, визначеному цим договором.

Відповідно до п. 2.1 договорів оренди передача обладнання орендодавцем в оренду орендареві здійснюється за адресою: м. Київ, вул. Гетьмана, 27 (8-й та 9-й поверх) на підставі Акта приймання-передачі обладнання в оренду, який підписується уповноваженими представниками сторін протягом трьох робочих днів з дати укладення договорів та є невід'ємною частиною.

Згідно з Актами приймання-передачі обладнання в оренду від 01.04.2016 орендодавцем було передано, а орендарем прийнято в оренду обладнання у кількості 521 од.

Зі змісту вказаних актів вбачається, що в оренду були передані офісні меблі (стільці, шафи, столи, тумби, крісла, антресолі), кондиціонери, жалюзі, вогнегасники тощо.

Пунктами 2.3 договорів встановлено, що протягом 3-х робочих днів з моменту закінчення встановленого цим договором строку орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві обладнання за адресою: м. Київ, вул. Гетьмана, 27 (8-й та 9-й поверх), на підставі Акта приймання-передачі обладнання з оренди, який підписується уповноваженими представниками сторін.

Згідно з пунктами 3.1 договорів сторони домовились, що за оренду обладнання орендар вносить орендну плату в національній валюті України в розмірі, встановленому договорами. Розмір орендної плати становить 4205,65грн. та 10 547,99 грн. відповідно за місяць користування обладнанням.

Відповідно до п. 3.3 договорів початком перебігу строку, за який вноситься орендна плата, є день підписання сторонами Акта приймання-передачі обладнання в оренду, а закінченням цього строку - день підписання сторонами Акта приймання-передачі обладнання з оренди.

Згідно з п. 9.1 договорів останні набирають чинності з дати їх підписання уповноваженими представниками сторін і діють до 30.06.2016 включно.

У випадку, якщо протягом останніх 10 календарних днів місяця дії договорів ні одна зі сторін не заявить про його припинення, договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний місяць (п. 9.7 договорів).

За доводами позивача він 02 грудня 2016 року отримав від відповідача лист, зі змісту якого вбачається, що орендар бажає припинення договорів оренди, тому позивач вважає, що договори оренди були пролонговані на кожний календарний місяць та діяли по 31.12.2016.

З січня 2017 року між сторонами велися переговори щодо повернення орендованого обладнання, однак, остаточна передача обладнання відбулась лише 05 грудня 2017 року, тому позивач звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідача 88 521,84 грн. заборгованості зі сплати орендної плати за період з липня 2016 по грудень 2016 включно, 13 588,66 грн. індексу інфляції за весь час прострочення; 13 589,25 грн. пені за період прострочення; 4069,53 грн. - 3% річних від простроченої суми заборгованості. Крім того, позивачем також заявлено до стягнення з відповідача, у зв'язку з простроченням повернення обладнання з оренди, 329 339,32 грн. неустойки у розмірі подвійної плати за користуванням обладнанням за період з 01.01.2017 по 05.12.2017.

Заперечуючи проти вказаних доводів позивача, відповідач посилався на те, що договори оренди закінчили свою дію 30.06.2016 і відповідач не мав наміру їх продовжувати, у зв'язку із чим направив позивачу лист від 17.06.2016 за вих. №9/127, у якому Київська міська організація товариства сприяння обороні України підтверджує закінчення терміну дії договорів оренди обладнання від 01.04.2016 згідно з п. 9.1 з 30.06.2016 та не має наміру подальшої пролонгації.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що у зв'язку із закінченням строку дії договорів оренди обладнання з 01.07.2016 у позивача відсутні правові підстави для стягнення орендної плати за період з липня 2016 по грудень 2016 включно та нарахованих на неї пені, втрат від інфляції, процентів річних. Щодо неустойки у розмірі подвійної плати за користування, то судом було встановлено факт бездіяльності позивача, який не вживав жодних заходів для повернення свого майна, а лише вимагав сплати орендної плати, тому за, висновком суду, відсутні підстави для стягнення неустойки.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із цим висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Права та обов'язки між сторонами виникли на підставі договорів оренди обладнання від 01 квітня 2016 року, які за правовою природою є господарськими договорами оренди.

Договори укладені належним чином, підписані повноважними особами сторін, у встановленому порядку не визнані недійсними, отже, були обов'язковими для сторін.

З огляду на викладене, спірні правовідносини регулюються главою 58 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та параграфом 5 глави 30 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Статтею 283 ГК України, яка кореспондується зі статтею 759 ЦК України, встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 6 ст. 283 ГК України встановлено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 284 ГК України, яка кореспондується зі ст. 764 ЦК України, строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Умовами укладених сторонами договорів встановлено, що вони діють до 30.06.2016 включно і у випадку, якщо протягом останніх 10 календарних днів місяця дії договорів ні одна зі сторін не заявить про їх припинення, договори вважається пролонгованими на кожний наступний календарний місяць (п.п. 9.1, 9.7 договорів).

Відповідач доводить, що відповідно до наведених положень договорів він листом від 17.06.2016 за вих. №9/127, направленим на адресу позивача, підтвердив закінчення терміну дії договорів з 30.06.2016 та відсутність наміру подальшої пролонгації.

З пояснень відповідача вбачається, що вказаний лист направлявся простою поштовою кореспонденцією, тому відсутні будь-які докази направлення вказаного листа, а позивач заперечує проти факту отримання вказаного листа.

Однак, як вірно встановлено судом першої інстанції, у матеріалах справи наявний опис вивозу майна згідно договорів оренди обладнання від 05.12.2017, який зі сторони позивача підписаний Ущаповським І.П. (начальник адміністративно-господарського управління), Шенографом В.І. (начальник складу) та Подоляком М.І. (провідний фахівець адміністративно-господарського відділу), у якому сторони підтвердили, що орендар передав, а орендодавець прийняв обладнання на підставі договорів від 01.04.2016, які припинили свою дію 30.06.2016 згідно вихідних листів орендаря № 9/127 від 17.06.2016, № 9/199 від 29.11.2016, № 9/24 від 24.02.2017.

Доводи відповідача про те, що дані особи не були уповноважені на підписання вказаного документу, а довіреність Подоляка М.І. закінчила свою дію, обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, оскільки позивач не заперечує, що вказані особи на момент підписання опису були працівниками позивача. Крім цього, до відповіді на відзив позивачем долучено докази, а саме, Перелік повернення орендованого обладнання станом на 10.07.2017 та перелік обладнання, що залишилось на території відповідача. Вказані документи зі сторони позивача підписали представники АТ "Банк "Фінанси та Кредит", зокрема, начальник складу Шенограф В.І. та начальник адміністративно-господарського управління Ущаповський І.П.

За встановлених обставин суд першої інстанції зробив вірний висновок, що у правовідносинах оренди з Київською міською організацією товариства сприяння обороні України Ущаповський І.П. та Шенограф В.І. були уповноваженими особами позивача та мали право на підписання опису вивозу майна згідно з договорами оренди обладнання від 05.12.2017, а вказаним документом підтверджено факт отримання листа орендаря №9/127 від 17.06.2016 про відсутність наміру подальшої пролонгації договору.

Отже, оскільки листом від 17.06.2016 відповідач повідомив позивача про припинення договорів оренди з 30.06.2016, вказані договори не були пролонговані та закінчили свою дію саме 30.06.2016 у зв'язку з закінченням строку, на який їх було укладено.

Таким чином, починаючи з 01.07.2016, тобто, з дати закінчення дії договору, позивач не мав право нараховувати та стягувати орендну плату, оскільки після закінчення договору у орендодавця, у випадку неповернення орендованого обладнання, виникає право на стягнення неустойки у вигляді подвійної орендної плати, а одночасне стягнення орендної плати та неустойки у вигляді подвійної орендної плати, нарахованої за прострочення повернення орендованого майна, за один і той же період користування наймачем орендованим майном (за період з дня припинення дії договору оренди до дня повернення орендованого майна за актом) є неможливим (аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 13.02.2018 у справі №910/12949/16).

Враховуючи закінчення строку дії договорів оренди обладнання 01.07.2016, у позивача відсутні правові підстави на стягнення орендної плати за період з липня 2016 по грудень 2016 включно, тому позовні вимоги про стягнення 88 521,84 грн. заборгованості зі сплати орендних платежів задоволенню не підлягають.

Позовні вимоги про стягнення 3 588,66 грн. інфляційних втрат, 13589,25грн. пені та 4 069,53 грн. 3% річних є похідними від вимог про стягнення 88521,84 грн. заборгованості зі сплати орендної плати, у задоволенні яких відмовлено судом, а тому також не підлягають задоволенню.

Крім цього, позивачем було заявлено вимогу про стягнення 329 339,32 грн. неустойки у розмірі подвійної плати за користуванням обладнанням за період з 01.01.2017 по 05.12.2017.

Так, частиною 1 ст.785 ЦК України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обмовлено в договорі. Згідно з частиною 2 ст. 795 Цивільного кодексу України повернення наймачем предмета договору найму оформлюється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

За доводами позивача з 01 січня 2017 року між сторонами велися переговори щодо повернення орендованого обладнання, однак, остаточна передача обладнання відбулась лише 05 грудня 2017 року.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, листом від 17.06.2017 відповідач повідомляв позивача про припинення договору з 30.06.2016 та додав до нього акти приймання передачі.

У подальшому, листом від 29.11.2016 за вих. № 9/199 відповідач повторно повідомив про припинення дії договорів 30.06.2016, при цьому зазначивши, що позивач з 01.07.2016 продовжує надсилати кур'єра з актами прийому-передачі послуг з оренди обладнання, які відповідач не має намір підписувати. Лист отриманий позивачем 02.12.2016, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення.

24 лютого 2017 року відповідач за вих.№9/24 направив позивачу лист, у якому зазначив, що позивач не підписує акти приймання-передачі майна та не забирає своє майно, тому відповідач просив позивача підписати акти прийому-передачі майна від 30.06.2016, які були надіслані листом від 17.06.2016 та вимагав у позивача забрати майно. До вказаного листа відповідачем долучено копії листів, які надсилались раніше та акти приймання-передачі. Вказаний лист позивач отримав 27.02.2017, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення.

Зі змісту листа відповідача від 27.07.2017 за вих. №9/104 вбачається, що у період з березня 2017 по липень 2017 позивач частково вивіз своє майно, а тому відповідач просив в термін до 10.08.2017 забрати залишок майна та підписати акти приймання-передачі.

Згідно зі ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

З наявного у матеріалах справи опису вивозу майна від 05.12.2017, який підписали зі сторони позивача Ущаповський І.П. (начальник адміністративно-господарського управління), Шенограф В.І. (начальник складу) та Подоляк М.І. (провідний фахівець адміністративно-господарського відділу), вбачається, що саме позивачем, як орендодавцем, своєчасно не було прийнято обладнання, яке знаходилось за адресою: м. Київ, вул. В. Гетьмана, буд. 27.

Отже, враховуючи наведені докази, місцевим господарським судом зроблено вірний висновок про те, що відповідач свій обов'язок щодо вчасного повідомлення про припинення дії договору, складання та надсилання акту приймання-передачі (повернення) спірного майна, як це передбачено умовами договорів, виконав.

Однак, обов'язку відповідача повернути спірне майно після закінчення дії договору кореспондує зустрічний обов'язок позивача прийняти це майно за актом приймання-передачі (повернення).

Для застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 785 ЦК України, необхідно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов'язку не виконав.

З матеріалів справи вбачається, що на момент передачі обладнання в оренду, вказане обладнання вже знаходилось в приміщення відповідача за адресою: м. Київ, вул. Гетьмана, 27 (8-й та 9-й поверх), яке раніше орендував позивач у відповідача на підставі договорів оренди нежилих приміщень №57/8/15 від 01.09.2015, від 01.07.2017 № б/н, № 56/3-8-9/15 від 31.07.2015.

Оскільки спірне орендоване обладнання на момент передачі в оренду знаходилось у приміщеннях, які належать відповідачу, то по закінченню договорів оренди відповідач був позбавлений можливості самостійно повернути майно, а договорами на відповідача не покладено обов'язок вивезти майно чи передати його позивачу в будь-якому іншому місці, відмінному від вул. Гетьмана, 27 (8-й та 9-й поверх).

Таким чином, повернення майна з оренди залежало від дій самого позивача, який повинен був самостійно вивезти своє майно з приміщень відповідача, а за бездіяльності позивача відповідач не мав можливості самостійно повернути майно.

При цьому, позивачем не надано жодних доказів того, що після закінчення строку дії договору він намагався вивезти майно, направляв своїх представників та транспорті засоби для вивезення майна, а відповідачем чинились перешкоди для вивезення або недопуск позивача до приміщень для отримання обладнання.

Навпаки, наявні у справі докази свідчать саме про бездіяльність позивача, який не вживав жодних заходів для повернення свого майна, а лише вимагав сплати орендної плати.

Отже, оскільки у зв'язку із бездіяльністю позивача відповідач самостійно був позбавлений можливості вивозу майна на територію позивача, місцевий господарський суд дійшов юридично правильного висновку про те, що кредитор (позивач) є таким, що прострочив прийняття належного виконання з приймання майна, тому відсутні правові підстави для застосування відповідальності за ч. 2 ст. 785 ЦК України щодо сплати неустойки, оскільки для застосування зазначених наслідків необхідна наявність вини (умислу або необережності) у особи, яка порушила зобов'язання, а у діях відповідача вина відсутня.

Таким чином, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про стягнення 329 339,32 грн. неустойки у розмірі подвійної плати за користуванням обладнанням за період з 01.01.2017 по 05.12.2017 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

За таких обставин доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 26 лютого 2019 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30.05.2019.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.П. Коробенко

Г.А. Кравчук