СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2019 р. Справа № 905/102/19

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Гребенюк Н.В. , суддя Медуниця О.Є.

за участю секретаря Кохан Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - Єфременко О.О.

відповідача - не з`явився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Квант Енергія", м. Бахмут Донецької області (вх. № 1217 Д/3) на рішення господарського суду Донецької області від 12.03.2019 у справі № 905/102/19 (суддя Матюхін В.І.; повний текст судового рішення складено 12.03.2019)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Товариства обмеженою відповідальністю "Квант Енергія", м. Бахмут Донецька область

про стягнення 27804,72 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Товариства обмеженою відповідальністю "Квант Енергія" 27804,72 грн., у тому числі: -17874,08 грн. - пені за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 15.02.2014 по 09.03.2015 (включно);-1927,22 грн. - 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 15.02.2014 по 09.03.2015 (включно); -8003,42 грн. - інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання за період травень 2014р. - лютий 2015р.

В обґрунтування позову позивач послався на прострочення відповідачем зобов`язання з оплати поставленого у січні-квітні, жовтні-грудні 2014 року природного газу, здійсненого на виконання умов договору купівлі-продажу природного газу №2443/14-БО-6 від 28 січня 2014 року.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 12.03.2019 по справі №905/102/19 позовні вимоги задоволено у повному обсязі. Стягнуто з Товариства обмеженою відповідальністю «Квант Енергія» на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 17874,08 грн. - пені, 8003,42 грн. - інфляційних втрат, 1927,22 грн. - 3% річних, 1762,00 грн. на відшкодування витрат з оплати судового збору.

Відповідач із даним рішенням суду першої інстанції не погодився, 05.04.2019 звернувся до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом при ухваленні рішення норм матеріального та процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, що призвело до неправильного вирішення справи, просить рішення Господарського суду Донецької області від 12.03.2019 по справі № 905/102/19 скасувати повністю та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю; стягнути з позивача на користь відповідача 2643,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Відповідач наголошує на тому, що погашення суми основного боргу перед позивачем здійснено ним ще до 30.11.2016, тому станом на день набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 №1730-VІІІ (30.11.2016) відповідач не мав перед позивачем кредиторської заборгованості за спожитий природний газ за Договором №2443/14-БО-6 від 28.01.2014. Відповідач вважає, що на нього поширюється дія Закону № 1730-VIII, а також беручи до уваги те, що застосування приписів частини третьої статті 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом, відповідач вважає, що Господарський суд Донецької області у своєму рішенні безпідставно задовольнив позовні вимоги, адже нараховані пеня, 3 % річних та інфляційні втрати, які є предметом позову, не підлягають стягненню в силу імперативних приписів Закону № 1730-VIII.

Крім того відповідач звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що в аналогічній справі між тими самими сторонами та з того самого предмету, ухвалене рішення Господарського суду Донецької області від 09.01.2019 у справі №905/1964/18 за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Квант Енергія", яким повністю відмовлено в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю "Квант Енергія" м. Бахмут про стягнення пені у розмірі 132990,91 грн., 3% річних у розмірі 7144,16 грн. та інфляційних втрат в розмірі 77336,53 грн. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 12.03.2019 рішення у справі № 905/1964/18 залишено без змін.

Разом зі скаргою відповідачем подано заяву (вх.№3833 від 15.04.2019) про застосування позовної давності до заявлених позивачем вимог.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.04.2019 для розгляду справи №905/102/19 сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Гребенюк Н.В., суддя Медуниця О.Є.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.04.2019 задоволено заяву Товариства обмеженою відповідальністю "Квант Енергія" (вх.№3832 від 15.04.2019) про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Донецької області від 12.03.2019 по справі №905/102/19 задоволено. Поновлено відповідачу пропущений процесуальний строк для подання апеляційної скарги. Відкрито апеляційне провадження у справі №905/102/19. Позивачу встановлено строк до 02.05.2019 для подачі відзиву на апеляційну скаргу. Зупинено дію рішення Господарського суду Донецької області від 12.03.2019 по справі №905/102/19 до закінчення розгляду справи Східним апеляційним господарським судом.

На виконання вимог ухвали суду від 17.04.2019 та у встановлений строк позивач надав відзив на апеляційну скаргу (вх. № 4396 від 03.05.2019), в якому з доводами скаржника не згоден, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а прийняте у даній справі рішення - без змін.

Обґрунтовуючи свої заперечення позивач зазначив, що приписи ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" в даному випадку не підлягають застосуванню, оскільки ТОВ "Квант Енергія" не є учасником процедури врегулювання заборгованості у відповідності до цього Закону, адже основним видом його діяльності є: Код КВЕД 43.22 Монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування. В силу положень 1-3 вказаного Закону учасниками процедури врегулюванні заборгованості (яка включає у себе і списання заборгованості) є теплопостачальні та теплогенеруючі підприємства, включені до реєстру. Проте відповідач не є суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії, а матеріали справи не містять належних доказів включення відповідача до реєстру, тому в даному випадку позивач вважає списання заборгованості недопустимим.

Окрім того, позивач звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що докази укладення відповідачем відповідних договорів на постачання теплової енергії зі споживачами, які відносяться до категорії "населення", в матеріалах справи - відсутні, що суперечить вимогам Закону України "Про теплопостачання". Відповідно до ст. 23 Закону України "Про теплопостачання господарська діяльність з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії підлягає ліцензуванню в порядку, встановленому законом, але докази отримання відповідачем відповідної ліцензії на здійснення теплопостачання в матеріалах справи відсутні.

Зазначення у пункті 1.2. спірного Договору умови, що газ, який продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, не є безумовною підставою використання поставленого газу саме для виробництва теплової енергії населенню, оскільки доказів того, що відповідач є виробником теплової енергії та саме для населення - ним не надано. До аналогічної правової позиції дійшов і Східний апеляційний господарський суд при розгляді подібної справи, а саме № 917/887/18, постанова від 08 лютого 2019 р., де НАК "Нафтогаз України" було стороною у справі. Таким чином, позивач вважає, що оскаржуване відповідачем рішення Господарського суду Донецької області від 12.03.2019 у справі № 905/102/19 є повністю законним та обґрунтованим.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.05.2019 справу №905/102/19 призначено до розгляду на 23.05.2019 року о 12:30 год.

Скаржник ТОВ «Квант Енергія» надіслав до канцелярії суду письмові пояснення, в яких зазначає про те що його підприємство є учасником процедури врегулювання заборгованості у відповідності до Закону України «Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних на теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії», просить суд скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 12.03.2019 у справі №905/102/19 та ухвалити нове, яким у позовних вимогах ПАТ «НАК «Нафтогаз України» відмовити повністю та стягнути витрати по сплаті судового збору.

Крім того, скаржник звернувся із заявою про застосування строку позовної давності (вх.№3833 від 15.04.2019), в якій зазначив про те, що позовні вимоги не можуть бути задоволені, оскільки строк позовної давності минув.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ч.1 ст. 256 ЦК України).

Проте подана заява залишається судом без розгляду, оскільки вона не була заявлена при розгляді судом першої інстанції, а також не була предметом розгляду по справі №905/102/19. Крім того відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи №905/120/19 в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 5 ст. 269 ГПК України, у суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. ст. 222, 223 ГПК України судом під час розгляду даної справи було здійснено повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу та складено протокол судового засідання.

Позивач у судовому засіданні заперечував проти апеляціної скарги, підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скрагу та просив суд залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення ухвали суду від 07.05.2019, своїм правом на участь у суді апеляційної інстанції не скористався (а.с. 121).

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Керуючись вказаною нормою, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, враховуючи, що явка сторін не визнавалася судом обов`язковою.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши представника апелянта, розглянувши апеляційну скаргу та матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» є юридичною особою (ідентифікаційний код 20077720), що підтверджується безкоштовним запитом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Квант Енергія» є юридичною особою (ідентифікаційний код 37545287), що підтверджується безкоштовним запитом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач, продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Квант Енергія" (відповідач, покупець) був укладений договір купівлі-продажу природного газу №2443/14-БО-6 від 31.12.2014.

Відповідно до п.1.1. якого продавець зобов`язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 27 11 21 00 00, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Згідно з п.1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

За правилами п.2.1 укладеного сторонами правочину (в редакції додаткової угоди №5 від 03.11.2014) продавець передає покупцеві з 01.01.2014 по 31.12.2014 газ обсягом до 102,326 тис.куб.м.

Згідно з п.3.3 договору, приймання-передача газу, переданого продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Ціна газу узгоджена сторонами у розділі 5 договору (з урахуванням додаткових угод).

Згідно з п. 6.1. договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Умовами п.7.2. договору встановлено, що у разі невиконання покупцем пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 (п`ять) років (п. 9.3. договору).

Відповідно до розділу 11 договору останній набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Договір скріплений печатками підприємств та підписаний сторонами у встановленому законом порядку.

Матеріали справи містять акти приймання-передачі природного газу, на виконання умов п.2.1 договору позивачем відповідачу був переданий у січні-квітні, жовтні-грудні 2014 року (проданий) природний газ, зокрема:

-від 31.01.2014 у обсязі 35,988 тис. куб. метрів на суму 120 226,99грн. (з ПДВ);

-від 28.02.2014 у обсязі 33,555 тис. куб. метрів на суму 112 098,94грн. (з ПДВ);

-від 31.03.2014 у обсязі 17,846 тис. куб. метрів на суму 59 619,06грн. (з ПДВ);

-від 30.04.2014 у обсязі 0,537 тис. куб. метрів на суму 2 827,23грн. (з ПДВ);

-від 31.10.2014 у обсязі 4,915 тис. куб. метрів на суму 31 484,58грн. (з ПДВ);

-від 30.11.2014 у обсязі 27,652 тис. куб. метрів на суму 184 782,83грн. (з ПДВ);

-від 31.12.2014 у обсязі 27,451 тис. куб. метрів на суму 210 319,68грн. (з ПДВ).

Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки «Операції по Підприємству «КВАНТ ЕНЕРГІЯ ТОВ» з 01.01.2014 по 30.11.2017, відповідачем здійснювались розрахунки наступним чином:

1) за поставкою січня 2014 року на суму 120 226,99 грн.: 14.02.2014 - 10 000грн., 06.03.2014 - 25 000 грн., 14.03.2014 - 85 226,98 грн.;

2) за поставкою лютого 2014 року на суму 112 098,95 грн.: 14.03.2019 - 77 517,76 грн, 30.04.2014 - 34 581,19 грн.

3) за поставкою березня 2014 року на суму 59 619,06 грн.: 29.04.2014 - 39 418,81 грн.; 12.05.2014 - 14 200 грн.;

4) за поставкою квітня 2014 року на суму 2 827,23 грн.: 08.10.2014 - 2 827,23 грн.;

5) за поставкою жовтня 2014 року на суму 31 484,58 грн.: 18.12.2014 - 31 484,58 грн.;

6) за поставкою листопада 2014 року на суму 184 782,83 грн.: 17.12.2014 - 25 669,63 грн, 18.12.2014 - 21 085,78 грн., 18.01.2015 - 103 716,74 грн. 05.02.2015 - 34 310,68 грн.;

7) за поставкою грудня 2014 року на суму 210 319,68 грн.: 17.02.2015 - 41 531,89 грн., 22.02.2015 - 51 000,00 грн., 09.03.2015 - 117 787,79 грн.

Відповідачем за зобов`язаннями у січні-квітні, жовтні-грудні 2014 року природного газу, здійсненого на виконання умов договору купівлі-продажу природного газу №2443/14-БО-6 від 28 січня 2014 року, було повністю але не своєчасно розраховано за поставлений природний газ, що і стало підставою нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Виходячи з вищевикладеного, ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося з позовом до суду про стягнення з відповідача пені в розмірі 17874,08 грн, 3% річних у розмірі 1927,22 грн. та інфляційних втрат у розмірі 8003,42 грн. у зв`язку з неналежним виконання відповідачем умов договору в частині своєчасних розрахунків за одержаний природний газ.

Місцевий господарський суд позовні вимоги задовольнив в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір, укладений сторонами з дотримання вимог, необхідних для чинності правочину, у тому числі відповідно до чинних нормативно-правових актів, має обов`язкову силу для сторін. Будучи пов`язаними взаємними правами та обов`язками (зобов`язаннями), сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятись від виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 1 ст. 530 Цивільного кодексу України врегульовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом п. 6.1 договору визначено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Приймаючи до уваги дати поставок природного газу та викладені умови оплати, остаточний розрахунок повинен бути здійснений не пізніше:

за січень 2014р. - 14.02.2014р.;

за лютий 2014р. - 14.03.2014р.;

за березень 2014р. - 14.04.2014р.;

за квітень 2014р. - 14.05.2014р.;

за жовтень 2014р. - 14.11.2014р.;

за листопад 2014р. - 14.12.2014р.;

за грудень 2014р. - 14.01.2015р.;

З матеріалів справи вбачається, що за спожитий природний газ основний борг було погашено повністю, проте несвоєчасно.

За приписами ст.625 ЦК України прострочення відповідачем грошового зобов`язання тягне за собою обов`язок сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних з простроченої суми за весь час несвоєчасного виконання обов`язку щодо сплати відповідних сум, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення 3% річних у сумі за прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати переданого у січні-квітні, жовтні-грудні 2014 року (проданого) природного газу, нарахованих позивачем на відповідача за період з 15.02.2014р. по 09.03.2015р. (включно), становить 1 927,22грн., у тому числі за зобов`язаннями:

-січня 2014р. за період з 15.02.2014р. по 13.03.2014р. - 228,17грн.;

-лютого 2014р. за період з 15.03.2014р. по 29.04.2014р. - 130,75грн.;

-березня 2014р. за період з 15.04.2014р. по 07.10.2014р. - 166,91грн.;

-квітня 2014р. за період з 15.05.2014р. по 07.10.2014р. - 33,93грн.;

-жовтня 2014р. за період з 15.11.2014р. по 17.12.2014р. - 85,40грн.;

Відповідно до пункту 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Позивачем нараховано інфляційні витрати за прострочення основного зобов`язання у загальній сумі 8 003,42 грн. (нарахування здійснено за зобов`язанням переданого у березні-квітні, листопаді-грудні 2014 року (проданого) природного газу, нарахованих позивачем на відповідача за період травень 2014р. - лютий 2015р.)

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Також позивачем була заявлена пеня в розмірі 17 874,08 грн. за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань з оплати переданого у січні-квітні, жовтні-грудні 2014 року у власність (проданого) природного газу, нарахованих позивачем на відповідача за період з 15.02.2014р. по 09.03.2015р. (включно), становить 17874,08 грн., у тому числі за зобов`язаннями: січня 2014р. за період з 15.02.2014р. по 13.03.2014р. - 988,76грн.; лютого 2014р. за період з 15.03.2014р. по 29.04.2014р. - 651,83 грн, березня 2014р. за період з 15.04.2014р. по 07.10.2014р. - 1 138,96 грн, квітня 2014р. за період з 15.05.2014р. по 07.10.2014р. - 253,44 грн, жовтня 2014р. за період з 15.11.2014р. по 17.12.2014р. - 797,03грн, листопада 2014р. за період з 16.12.2014р. по 17.02.2015р. - 4 601,67грн, грудня 2014р. за період з 15.01.2015р. по 09.03.2015р. - 9 442,39грн.

Проте суд першої інстанції приймаючи оскаржуване рішення не врахував наступного.

У зв`язку з набранням чинності з 30.11.2016 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Метою цього Закону є поліпшення фінансового становища теплопостачальних підприємств життєзабезпечення, запобігання їхнього банкрутства, забезпечення фінансової стабільності та уникнення кризових ситуацій під час проходження опалювального періоду.

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості. Реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону.

Згідно зі ст. 2 Закону, його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Статтею 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Частиною 3 ст. 7 Закону встановлено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Тобто вказаною нормою передбачено можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сфері теплопостачання як у спосіб не нарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на суму заборгованості, так і у спосіб списання цих нарахувань у разі погашення основного боргу до набрання чинності цим Законом.

Як було встановлено вище, останній платіж на погашення суми основного боргу відповідачем здійснено 10.03.2015 - тобто до 30.11.2016, коли набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (а.с. 36).

Відтак, дія вказаного закону поширюється на спірні правовідносини зі стягнення неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних, тому місцевий господарський суд дійшов необґрунтованого висновку про стягнення вказаних сум із відповідача на користь позивача в даній справі.

Позивач у відзиві зазначив, що застосування до спірних правовідносин Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" є неправомірним, оскільки матеріали справи не містять належних доказів включення відповідача до відповідного реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (а.с. 104-107).

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" є нормою прямої дії, оскільки застосування приписів ч. 3 ст. 7 цього Закону не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом, зокрема, застосування даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, і застосування процедури, передбаченої ст.ст. 1, 2, 3 Закону.

Окрім того, у постанові від 29.01.2019 у справі №925/108/18 Верховний Суд зазначив, що вимогу стосовно включення до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії (як передумову для застосування процедури реструктуризації заборгованості за спожитий природний газ) встановлено для теплогенеруючих та теплопостачальних організацій, які не погасили до 31.12.2016 заборгованість перед постачальником за спожитий до 01.07.2016 природний газ. Відтак, до заборгованості, що виникла та була погашена споживачем до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", не можуть бути застосовані правила та вимоги щодо необхідності включення підприємства до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії.

Також твердження скаржника про те, що до нього слід застосовувати положення Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" підтверджуються наступним.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про теплопостачання", теплогенеруюча організація - суб`єкт господарської діяльності, який має у своїй власності або користуванні теплогенеруюче обладнання та виробляє теплову енергію; теплопостачальна організація - суб`єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.

Як встановлено судом апеляційною інстанції, відповідно до даних з ЄДПРОУ, до видів діяльності ТОВ «Квант Енергія» відноситься постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

За умовами п.1.2 укладеного між сторонами в даній справі договору №2443/14-БО-6 від 28.01.2014 газ, що продається за цим договором, використовується покупцем (тобто ТОВ "Квант Енергія") виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

Будь-які докази, що свідчили б про те, що ТОВ "Квант Енергія" не здійснює виробництво теплової енергії, а відтак, і не є теплогенеруючою (теплопостачальною) організацією, у матеріалах справи відсутні. Позивачем відповідних доказів суду також не надано.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що позивачем не доведено своїх тверджень про те, що застосування до спірних правовідносин Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" є порушенням норм матеріального права, а висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог суперечить вимогам Закону та фактичним обставинам справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що оскаржуване судове рішення ухвалено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому повинно бути скасовано з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статями 269, 270, 275, 277, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Квант Енергія", м.Бахмут Донецької області на рішення Господарського суду Донецької області від 12.03.2019 у справі № 905/102/19 задовольнити.

Рішення господарського суду Донецької області від 12.03.2019 у справі №905/102/19 - скасувати.

Прийняти нове рішення.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, б.6, ) до Товариства обмеженою відповідальністю "Квант Енергія" (84500, Донецька обл. м. Бахмут, вул. Садова, б.78-А, ) про стягнення пені в розмірі 17 874,08 грн, 3% річних в розмірі 1 927, 22 грн, інфляційних втрат в розмірі 8003,42 грн - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, б.6, ) на користь Товариства обмеженою відповідальністю "Квант Енергія" (84500, Донецька обл. м. Бахмут, вул. Садова, б.78-А, ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 643 грн.

Господарському суду Донецької області видати відповідний наказ згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів через Східний апеляційний господарський суд з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 28.05.2019

Головуючий суддя С.В. Барбашова

Суддя Н.В. Гребенюк

Суддя О.Є. Медуниця