ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" травня 2019 р. Справа№ 910/15679/18
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Коротун О.М.
суддів: Суліма В.В.
Руденко М.А.

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро класс»
на рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2019
у справі №910/15679/18 (суддя Паламар П.І.)
за позовом Міністерства оборони України
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро класс»
про стягнення неустойки 2 847,42 грн,
УСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
1. Короткий зміст заявлених вимог
Міністерство оборони України (надалі позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро класс» (надалі відповідач) про стягнення неустойки 2 847,42 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що всупереч умов укладеного між ним і відповідачем договору про поставку товарів для державних потреб (за кошти Державного бюджету України) № 286/2/17/199 від 7 грудня 2017 р. (надалі договір) останній прострочив передачу товару вартістю 569484 грн на 5 днів. У зв`язку з чим позивачем було нараховано відповідачу неустойку у розмірі 2 847,42 грн.
2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.02.2019 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро класс» на користь Міністерства оборони України 2 847,42 грн пені, 1 762,00 грн витрат по оплаті судового збору.
При цьому суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач прострочив поставку товару за спірним договором. А тому з нього на користь позивача відповідно до вимог ст. 624 ЦК України підлягає стягненню 2847, 42 грн пені.
3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду та межі апеляційного перегляду рішення суду
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, 19.03.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро класс» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 07.02.2019 у справі № 910/15679/18 скасувати повністю та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2019 було поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Євро класс» пропущений строк на подання апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження; призначено до розгляду апеляційну скаргу; зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2019 у справі №910/15679/18.
4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених в ній доводів
Апеляційна скарга вмотивована тим, що, на думку апелянта, рішення суду першої інстанції було прийнято при неповному з`ясуванні всіх обставин справи, при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Так, апелянт зазначає, що суд першої інстанції при задоволенні позову дійшов помилкового висновку, що дата видаткової накладної не свідчить про дату отримання позивачем поставленого товару, а також не було застосовано правила Інкотермс 2010. Так, за доводами апелянта, останній здійснив поставку обумовленого сторонами товару 20.12.2017 за адресою, визначеною договором: в/ч А1329, Вінницька область, м. Козятин, вул. Довженка 101, що підтверджується видатковою накладною № 303.
Також апелянт зазначає з посиланням на ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» що видаткова накладна є належним доказом поставки товару відповідачем в обумовлене місце саме 20.12.2017.
Окрім цього апелянт зазначив з посиланням на ч. 4 ст. 612 та ч. 1 ст. 613 ЦК України, зазначивши при цьому, що в даному випадку не відбулось прострочення боржника, оскільки виконання відповідачем свого зобов`язання було обумовлено необхідністю позивачем приймання товару належної якості у визначені строки.
Таким чином, просив задовольнити апеляційну скаргу у даній справі, скасувати рішення місцевого господарського суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу
У відзиві, поданому на апеляційну скаргу, позивач зазначив, що доводи апелянта про здійснення останнім поставки товару 20.12.2017 спростовується матеріалами справи, зокрема, актом прийому-передачі № 291 від 26.12.2017. В якому відображено, що поставка відбулась саме 26.12.2017 (даний акт було складено на підставі п. 2.4. договору). Вказаний акт скріплений печаткою та підписом представника відповідача. Жодних претензій щодо якості та кількості сторони не зазначили. Тоді як щодо посилань відповідача на видаткову накладну № 303 від 20.12.2017 позивач зазначив, що дата складення документу в даному випадку не відображає та не співпадає з датою поставки товару, а тому не є належним доказом своєчасно поставки товару відповідачем.
Таким чином, позивач у відзиві на апеляційну скаргу просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.
6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції
07.12.2017 між позивачем та відповідачем було укладено договір про поставку товарів для державних потреб (за кошти Державного бюджету України) № 286/2/17/199, згідно з умовами якого відповідач зобов`язався у строк до 20 грудня 2017 року передати позивачу частини універсальних машин (42950000-0) (купольна посудомийна машина на 700 тар/год.) (OZTI ОВМ 1080S) вартістю 569 484 грн, а позивач - прийняти та оплатити зазначений товар протягом 30 календарних днів з дати надання постачальником замовнику належними чином оформленого рахунку-фактури на відвантажений товар.
Згідно умов п. 2.4 договору приймання товару за кількістю та якістю оформлюється актом приймання (форма 4), який складає одержувач замовнику на кожну партію товару після закінчення приймання товару в трьох примірниках: перший примірник - замовнику, другий - одержувачу замовника, третій - постачальнику. Належним чином оформлені документи: акти приймання, видаткова накладна постачальника та повідомлення-підтвердження відповідно до наказу Міністра оборони України № 757 від 31 грудня 2016 р. є підтвердженням приймання товару.
Відповідно до п. 5.1. договору товар постачається на умовах DDP склад замовника відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню термінів «Інкотермс» у редакції 2010 року згідно з положеннями договору.
Згідно з актом приймання-передачі № 291 від 26 грудня 2017 р., підписаним представниками сторін, повідомленням-підтвердженням № 22 від 26 грудня 2017 р. стверджується факт передачі відповідачем позивачу обумовленого договором товару 26 грудня 2017 р.
ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ
7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства
Відповідно до частин 1, 2, 7 статті 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За змістом статей 525-527 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до статей 216, 218 ГК України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій в порядку, передбаченому законодавством та договором.
Пунктом 5.1. договору товар постачається на умовах DDP склад замовника відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню термінів «Інкотермс» у редакції 2010 року згідно з положеннями договору.
Згідно з Офіційними правилами тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати «Інкотермс» (в редакції 2010 року) DDP - DELIVERED DUTY PAID поставка зі сплатою мита. Термін «поставка зі сплатою мита» означає, що продавець здійснює поставку покупцю товару, який пройшов митне очищення для імпорту, без розвантаження з будь-якого прибулого транспортного засобу в названому місці призначення. Продавець несе всі витрати та ризики, пов`язані з доставкою товару до цього місця, включаючи (у відповідних випадках) будь-які «мита» (під словом «мито» тут розуміється відповідальність за виконання та ризики виконання дій з проходження митних процедур, а також оплата витрат митного очищення, податків, митних і інших зборів) на імпорт до країни призначення.
Як вбачається з матеріалів справи поставка визначеного специфікацією товару була здійснена відповідачем за адресою: військова частина НОМЕР_1 , м. Козятин. При цьому з акту приймання-передачі № 291 та повідомлення-підтвердження вбачається, що поставка була здійснена саме 26.12.2017. Водночас суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в акті приймання-передачі № 291 окремо зазначено дата відправлення та дата надходження товару: 26.12.2017. Даний акт містить підпис представника відповідача (вказана обставина не заперечувалась та не була спростована апелянтом ні в суді першої, ані в суді апеляційної інстанцій).
Також матеріали справи містять повідомлення-підтвердження № 22 отримання та оприбуткування за бухгалтерським обліком матеріальних цінностей, закуплених Міністерством оборони України від 27.12.2017. В якому відображена дата поставки товару 26. 12.2017.
Разом з цим, суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до п. п. 2.4 договору приймання товару за кількістю та якістю оформлюється актом приймання (форма 4), який складає одержувач замовнику на кожну партію товару після закінчення приймання товару в трьох примірниках: перший примірник - замовнику, другий - одержувачу замовника, третій - постачальнику. Належним чином оформлені документи: акти приймання, видаткова накладна постачальника та повідомлення-підтвердження відповідно до наказу Міністра оборони України № 757 від 31 грудня 2016 р. є підтвердженням приймання товару.
Щодо доводів апелянта з посиланням на видаткову накладну № 303 від 20.12.2017, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Згідно з п. 2.4. Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Натомість, враховуючи зазначені вище положення, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що дата складання видаткової накладної 20 грудня 2017 р. не свідчить про те, що зазначений у ній товар був переданий того ж дня. А тому доводи апелянта в цій частині не приймаються судом апеляційної інстанції як підстава для скасування рішення місцевого господарського суду.
В цій частині суд апеляційної інстанції зазначає, що інші наступні докази (які відображені в договорі як первинні): акт приймання-передачі та повідомлення-підтвердження відображають дату поставки саме 26.12.2017. Тоді як зміст видаткової накладної № 303 таку інформацію не спростовує, оскільки не вказує дату поставки.
Щодо доводів апелянта з посиланням на ч. 4 ст. 612 та ч. 1 ст. 613 ЦК України, зазначивши при цьому, що в даному випадку не відбулось прострочення боржника, оскільки виконання відповідачем свого зобов`язання було обумовлено необхідністю позивачем приймання товару належної якості у визначені строки, суд апеляційної інстанції зазначає, що у відповідності з ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Натомість при розгляді даної справи апелянтом не було надано жодних доказів прострочення кредитора ( позивача). А тому доводи апелянта в цій частині є необґрунтованими.
Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 року №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 року Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що поставка товару відповідачем відбулась з прострочення визначених договором строків, а тому стягнення штрафних санкцій за таке прострочення є правомірним.
Отже, керуючись ст. 2, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
9. Судові витрати
З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги по суті, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на апелянта в порядку ст. 129 ГПК України.
Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, 271, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро класс» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2019 у справі №910/15679/18 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2019 у справі №910/15679/18 - залишити без змін.
3. Судові витрати, у зв`язку з переглядом рішення у суді апеляційної інстанції, покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро класс».
4. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2019 у справі №910/15679/18 зупиненого ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2019.
5. Матеріали справи № 910/15679/18 повернути до місцевого господарського суду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.
Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді В.В. Сулім

М.А. Руденко