ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2019м. ДніпроСправа № 904/1248/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г. за участю секретаря судового засідання Клевець К.В., розглянувши справу

за позовом Аграрно-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю "Агроцентр К", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібзавод № 3", м. Дніпро

про стягнення заборгованості в розмірі 135 638,80грн.

Без виклику (повідомлення) учасників справи.

СУТЬ СПОРУ:

Аграрно-виробниче товариство з обмеженою відповідальністю "Агроцентр К" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібзавод № 3" про стягнення заборгованості в розмірі 135 638,80 грн., яка складається з суми основного боргу у розмірі 10 000,00 грн., 7 248,68 грн. - 3% річних, 31 406,07 грн. - інфляційних втрат, 86 984,05 грн. - пені.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем умов Договору поставки № 21-05 від 21.05.2018, в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.03.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, буз виклику (повідомлення) учасників справи за наявними у справі документами.

Цією ж ухвалою зобов`язано відповідача надати відзив на позовну заяву, який має відповідати вимогами ст. 165 ГПК України протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду про відкриття провадження у справі.

17.04.2019 на адресу суду від ТОВ "Хлібзавод №3" надійшла заява про подовження процесуального строку для надання відповідачем відзиву на позовну заяву.

Зазначена заява обґрунтована тим, що ухвалою від 29.03.2019, яка отримана відповідачем 04.04.2019, зобов`язано останнього надати відзив на позовну заяву, який має відповідати вимогам ст. 165 ГПК України протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Для підготовки обґрунтованого відзиву та у зв`язку з великим обсягом документів та інформації, які плануються надати до суду в обґрунтування заперечень відповідачу необхідно більше часу.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.04.2019, задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібзавод № 3" про продовження процесуальних строків для надання відзиву на позов. Продовжено встановлений Товариству з обмеженою відповідальністю "Хлібзавод № 3" строк для надання до суду відзиву на позов до 03.05.2019 включно.

07.05.2019 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував посилаючись на те, що несвоєчасна оплата товару відповідачем по договору є наслідком нестабільного фінансового стану ТОВ «Хлібзавод №3». Відповідач вказав, що основною діяльністю ТОВ «Хлібзавод №3» - виробництво хлібобулочних виробів, які є товаром першої необхідності для споживачів Дніпропетровського району. Свій товар відповідач постачає бюджетним організаціям області, в тому числі дитячим садкам, школам та лікарням. Отже оплата такими установами та організаціями вартості хлібобулочних виробів напряму залежить від бюджетного фінансування та не завжди така оплата здійснюється своєчасно. Крім того, відповідач зазначив, що станом на 06.05.2016 прострочена дебіторська заборгованість становить 1 219 842,71 грн., як наслідок у Відповідача не достатньо обігових коштів для своєчасного виконання всіх грошових зобов`язань (виплата заробітної плати працівникам, сплати обов`язкових платежів (податки та збори), виконання договірних зобов`язань.

Таким чином, відповідач вважає, що його вина у виникненні спору відсутня. Затримки в оплаті заборгованості виникли з підстав економічної ситуації в країні, а саме зменшення платоспроможності як населення так і юридичних осіб. В період з вересня 2018 р. по квітень 2019 р. були повільні інфляційні процеси, у позивача відсутні збитки, крім того штрафні санкції, які стягуються позивачем з відповідача надмірно великі та не відповідають принципу розумності та справедливості. А тому, на думку відповідача, задоволення позовних вимог позивача призведе до дисбалансу прав та обов`язків сторін, а також призведе до погіршення майнового становища ТОВ «Хлібзавод №3» та слугувати скороченню численності працівників ТОВ «Хлібзавод №3».

За викладених обставин відповідач просив суд зменшити розмір пені на 95 відсотків, а у разі задоволення позовних вимог, відповідач просив розстрочити виконання судового рішення по справі на 12 місяців з дня ухвалення рішення.

24.05.2019 відповідач надав до суду докази сплати суми основної заборгованості у розмірі 10 000,00 грн.

27.05.2019 позивач надав до суду пояснення по справі, в яких зазначив, що станом на 17.05.2019 року відсутня заборгованість ТОВ "Хлібзавод № 3 перед АВ ТОВ "Агроцентр К", що підтверджується Актом звіряння взаємних розрахунків за період з 01.05.2018 по 17.05.2019, підписаним позивачем та відповідачем.

Позивач вказує на те, що на дату подачі позовної заяви, а саме 28.03.2019 заборгованість відповідача перед позивачем складала 10 000,00 грн., але вона погашена 03.04.2019, що підтверджується платіжним дорученням № 206 від 03.04.2019 (виписка порахунку від 03.04.2019).

Щодо посилання відповідача на кредитні зобов`язання перед ПАТ "Кредобанк" відповідно до генерального договору про здійснення кредитування № 2/11-2015 від 10.11.2015, позивач зазначає, що відповідач усвідомлював, що на момент підписання договору з позивачем він мав кредит і це не може бути підставою для несвоєчасного виконання зобов`язань по договору поставки та відмови сплачувати штрафні санкції, передбачені договором поставки.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

21.05.2018 між Аграрно-виробничим товариством з обмеженою відповідальністю "Агроцентр К" (позивач - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Хлібзавод № 3" (відповідач - покупець) укладено договір поставки №21-05.

Відповідно до умов п. 1.1. договору, постачальник зобов`язується поставляти товар (борошно пшеничне вищого і першого ґатунків) відповідно з поданого покупцем замовлення, а покупець зобов`язується прийняти товар і своєчасно сплатити його вартість.

Згідно з п. 1.2. договору, найменування, кількість, ціна за одиницю, загальна вартість та інші характеристики товару, що поставляться вказуються в специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 1.3. договору, право власності на товар переходить до покупця з моменту підписання уповноваженими представниками сторін видаткової (товарно-транспортної ) накладної, яка засвідчує момент передачі товару.

Загальна сума договору складає суму товару, який отриманий за всіма специфікаціями, які є невід`ємною частиною даного договору (п. 5.1. договору).

Згідно з п.п. 5.3., 5.4. договору ціна на товар визначається на підставі специфікацій. Покупець проводить оплату товару шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника на умовах передбачених специфікаціями, згідно виставленого постачальником рахунку.

Відповідно до п. 6.3. договору, за несвоєчасну оплату поставленого товару покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період виникнення заборгованості, від суми заборгованості за кожен календарний день прострочення платежу.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2019 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по даному договору (п. 9.1. договору).

Між позивачем та відповідачем підписані специфікації від 25.09.2018, від 26.09.2018, від 28.09.2018, від 03.10.2018 та від 08.10.2018, в яких сторони узгодили найменування, кількість та вартість товару, а також узгодили, що оплата поставленого товару згідно наведених специфікацій здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника згідно виставленого рахунку протягом 14 календарних днів з дати поставки.

На виконання умов договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 1 603 483,20 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними:

- № 895 від 26.09.2018 на суму 186 948,00 грн.;

- № 897 від 27.09.2018 на суму 198 223,20 грн.;

- № 903 від 01.10.2018 на суму 219 585,60 грн.;

- № 928 від 03.10.2018 на суму 191 102,40 грн.;

- № 933 від 05.10.2018 на суму 187 128,00 грн.;

- № 936 від 10.10.2018 на суму 191 820,00 грн.;

- № 939 від 11.10.2018 на суму 207 666,00 грн.;

- № 955 від 12.10.2018 на суму 221 010,00 грн. (а.с. 31-38).

Відповідач за поставлений товар розрахувався частково, в наслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем у сумі 10 000,00 грн., що і стало причиною спору.

Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову на підставі наступного.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного з законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

З матеріалів справи вбачається, що після порушення провадження у справі відповідач здійснив оплату суми основної заборгованості у розмірі 10 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 206 від 03.04.2019 (а.с. 118).

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України в частині стягнення основного боргу у розмірі 10 000,00 грн., який сплачений відповідачем в рахунок погашення заборгованості після порушення провадження у справі, за відсутністю предмету спору.

Крім суми основного боргу позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 86 984,05 грн., 3% річних - 7 248,68 грн. та інфляційні втрати - 31 406,07 грн. за період з 10.10.2018 по 25.03.2019.

Пунктом 6.1. Договору встановлено, що у разі порушення, невиконання та неналежного виконання зобов`язань прийнятих за цим договором, винна сторона несе відповідальність, встановлену цим договором та чинним законодавством України.

Відповідно до положень ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до п. 6.3. Договору за несвоєчасну оплату поставленого товару покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період виникнення заборгованості, від суми заборгованості за кожен календарний день прострочення платежу.

Згідно з ч. 2 ст. 218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст. 199 Господарського кодексу України до відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються положення Цивільного кодексу України, насамперед, загальні положення про забезпечення виконання зобов`язання, встановлені його статтями 546-548. Проте, норми Цивільного кодексу України не повністю поширюються на господарсько-правові штрафні санкції.

За правилами Цивільного кодексу України пеня обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

Судом перевірено розрахунок пені та встановлено, що нарахування пені слід проводити з 11.10.2018 по 25.03.2019 та сума пені, яка підлягає до стягнення становить 83 425,57 грн.

В частині стягнення пені у сумі 3 558,48 грн. слід відмовити.

Крім того, відповідачем заявлено клопотання про зменшення суми пені на 95%.

Дослідивши клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 95 %, суд дійшов висновку, що воно підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Частиною 1 статті 233 Господарського кодексу України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню з відповідача, суд оцінює, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв`язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме ч. 3 ст. 551 ЦК України і ст. 233 ГК України.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Клопотання про зменшення пені відповідач обґрунтовує тим, що заборгованість ТОВ "Хлібзавод №3" перед позивачем по Договору відсутня. Відповідач здійснював оплату поставленого товару по договору, хоч і з невеликим порушенням строків, проте постійно. Несвоєчасна оплата товару відповідачем по договору є наслідком нестабільного фінансового стану підприємства.

Основна діяльність ТОВ "Хлібзавод №3" - виробництво хлібобулочних виробів, які є товаром першої необхідності для споживачів Дніпропетровського району. Свій товар відповідач постачає бюджетним організаціям області, в тому числі дитячим садкам, школам та лікарням. Отже оплата такими установами та організаціями вартості хлібобулочних виробів напряму залежить від бюджетного фінансування та не завжди така оплата здійснюється своєчасно.

Станом на 06.05.2016 прострочена дебіторська заборгованість становить 1 219 842,71 грн., як наслідок у відповідача не достатньо обігових коштів для своєчасного виконання всіх грошових зобов`язань (виплата заробітної плати працівникам, сплата обов`язкових платежів (податки та збори), виконання договірних зобов`язань, Товариство веде роботу з боржниками та впроваджує оптимізацію витрат.

Також відповідач має кредитні заборгованості перед ПАТ "Кредобанк". Відповідно до умов Генерального договору про здійснення кредитування № 2/11-2015 від 10.11.2015. ТОВ "Хлібзавод №3" зобов`язане в період з березня 2019 по липень 2019 року включно щомісячно здійснювати погашення заборгованості за кредитною лінією у розмірі 2 075 000,00 грн.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 97 Кодексу законів про працю України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Таким чином відповідач в першу чергу дотримується виконання конституційних прав працівників та здійснює виплату заробітної плати, в тому числі з метою уникнення додаткових фінансових санкцій контролюючих органів.

Згідно зі статтями 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підставі викладеного, приймаючи до уваги, що заявлена до стягнення пеня є надмірно великою, а сума боргу сплачена відповідачем у повному обсязі, суд, забезпечуючи майновий баланс інтересів сторін, вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача частково, зменшити розмір пені на 70 % та стягнути з відповідача 25 027,67 грн.

В частині стягнення пені у розмірі 61 958,38 грн. (3 558,48 грн. + 58 397,90 грн.) слід відмовити.

Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми.

Судом встановлено, що 3% річних за період з 11.10.2018 по 25.03.2019 становлять 7 443,29 грн., однак суд не може вийти за межі позовних вимог, тому до стягнення підлягає сума 3% річних заявлена позивачем 7 248,68 грн.

Щодо нарахування інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Так, п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" встановлено, що згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З врахуванням викладеного, інфляційні втрати, за період з листопада 2018р. по січень 2019р., що підлягають до стягнення становлять 17 043,12 грн.

В частині стягнення інфляційних втрат у сумі 14 362,95 грн. слід відмовити.

Щодо клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути оправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Окрім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки та розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки та розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Окрім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" зазначено, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені у Параграфі 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Наведені відповідачем обставини не є тими виключними обставинами, які надають суду право на розстрочення виконання рішення суду. Строк оплати за поставлений за договором товар є таким, що настав, однак оплата відповідачем за поставлений товар здійснювалась з простроченням. Доказів реальної можливості виконати рішення суду за умови надання розстрочки виконання рішення, відповідачем не надано, згоди позивача на розстрочку виконання рішення суду відповідачем не отримано. Наявність кредиторських заборгованостей не звільняє відповідача від виконання свого обов`язку.

Таким чином, заява про розстрочку виконання рішення задоволенню не підлягає.

Згідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивача пені у сумі 25 027,67 грн., 17 043,12 грн. - інфляційних втрат, 7 248,68 грн. - 3% річних.

Провадження у справі в частині стягнення 10 000,00 грн. основного богу слід закрити.

В частині стягнення пені у розмірі 3 558,48 грн. слід відмовити у зв`язку з безпідставним нарахуванням, в частині стягнення пені у розмірі 58 397,90 грн. слід відмовити у зв`язку із зменшенням суми пені, що підлягає до стягнення.

В частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 14 362,95 грн. слід відмовити.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України, судові витрати у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: на відповідача 1 765,76 грн. та позивача 264,82 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 73, 74, 86, 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Аграрно-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю "Агроцентр К" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібзавод № 3" про стягнення заборгованості в розмірі 135 638,80грн. - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібзавод № 3" (49049, м. Дніпро, вул. Мільмана, бд. 110А, ) на користь Аграрно-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю "Агроцентр К" (49073, м. Дніпро, вул. Прикордонна, 44, ) пеню у сумі 25 027,67 грн., 17 043,12 грн. - інфляційних втрат, 7 248,68 грн. - 3% річних та витрати по сплаті судового збору - 1 765,76 грн., про що видати наказ, після набрання рішенням законної сили.

Провадження у справі в частині стягнення 10 000,00 грн. основного богу - закрити.

В частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібзавод № 3" на користь Аграрно-виробничого товариства з обмеженою відповідальністю "Агроцентр К" пені у сумі 61 958,38 грн. та 14 362,95 грн. - інфляційних втрат - відмовити.

В задоволенні клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 30.05.2019

Суддя Н.Г. Назаренко