РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.05.2019Справа № 923/167/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г. за участю секретаря судового засідання Дьогтяр О.О., розглянув матеріали господарської справи

за позовомдержавного підприємства «Херсонський морський торговельний порт»
дотовариства з обмеженою відповідальністю «Техойл НК»
простягнення 16 540,68 грн.

Представники учасників справи: не з`явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство «Херсонський морський торговельний порт» (далі - ДП «Херсонський морський торговельний порт») звернулося до Господарського суду Херсонської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Техойл НК» (далі - ТОВ «Техойл НК») про стягнення 16 540,68 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач, всупереч умовам укладеного між сторонами договору поставки № 44Т від 21.02.2018, не виконав своїх зобов`язань щодо забезпечення пальним ДП «Херсонський морський торговельний порт» згідно переданих та оплачених останнім талонів. Таким чином, за доводами позивача, станом на момент звернення останнього з позовом до суду у відповідача існує заборгованість у загальному розмірі 16 540,68 грн., з яких: вартість недопоставленого пального - 14 383,20 грн., пеня - 1 150,66 грн. та штраф - 1 006,82 грн.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 12.03.2019 у справі № 923/167/19 на підставі ч. 1 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України позовні матеріали ДП «Херсонський морський торговельний порт» передані за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2019 справу № 923/167/19 передано для розгляду судді Удаловій О.Г.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.04.2019 відкрито провадження у справі № 923/167/19, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 14.05.2019.

У судовому засіданні 14.05.2019 суд, відповідно до ч. 4 ст. 233 ГПК України, постановив відкласти розгляд справи по суті на 30.05.2019, про що зазначено в протоколі судового засідання від 14.05.2019.

Представник позивача в судове засідання 30.05.2019 не з`явився, втім 29.05.2019 через загальний відділ суду подав клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивовано відрядженням достатньо кваліфікованих та обізнаних з матеріалами справи представників ДП «Херсонський морський торговельний порт» для участі в інших судових засіданнях.

Суд, розглянувши 30.05.2019 клопотання позивача про відкладення розгляду справи, дійшов до висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи, оскільки зазначені відповідачем обставини, на переконання суду, не є поважними, при цьому суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу щодо відкладення розгляду справи у зв`язку з відсутністю його представника (з причин, пов`язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах.

Проте, відповідачем не надано належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, що підтверджують факт відсутності у відповідача, як юридичної особи, можливості направити іншого представника у судове засідання.

Крім цього, суду не подано доказів того, що керівництво позивача, яке в силу ч. 3 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України може бути представником юридичної особи, не має можливості прийняти участь в судовому засіданні.

Представник відповідача, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання 30.05.2019 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Належне повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання підтверджується наступним.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 11.04.2019 про відкриття провадження у справі, як і ухвала-повідомлення від 14.05.2019, були направленні відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення, що підтверджується відтиском печатки про відправлення на зворотному боці таких ухвал, на адресу його місцезнаходження, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 01030, м. Київ, вул. Ярославів Вал, буд. 5-В.

Станом на дату розгляду справи по суті конверт з ухвалою суду від 14.05.2019 був повернутий до суду відділенням поштового зв`язку з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».

За змістом ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, враховуючи, що ухвали суду направлялися відповідачу на зазначену в відомостях Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адресу місцезнаходження (реєстрації) останнього, а матеріали справи не містять доказів повідомлення іншої адреси перебування відповідача, то керуючись приписами ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України суд приходить до висновку, що ухвали суду по даній справі є такими, що були вручені відповідачу в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки «за закінченням встановленого строку зберігання».

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов у визначений у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України строк не скористався.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З огляду на наведене та керуючись вказаними приписами господарського процесуального закону, а також беручи до уваги відсутність будь-яких повідомлень відповідача про причини неявки його представників в судове засідання 30.05.2019, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників учасників справи.

У судовому засіданні 30.05.2019 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового розгляду 30.05.2019 за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

21.02.2018 між ДП «Херсонський морський торговельний порт» (покупець) та ТОВ «Техойл НК» (постачальник) було укладено Договір поставки № 44Т (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується у 2018 році поставити й передати у власність покупцю товар (код ДК 021:2015-09130000-9 «Нафта і дистиляти») Паливо дизельне ДП - 3 (зима) - Євро 5 у талонах (надалі по тексту - Товар), а покупець - прийняти і оплатити на умовах даного договору такий товар.

Поставка товару здійснюється на підставі письмової заявки покупця (п. 1.2 Договору).

Відповідно до п. 1.3 Договору товар, який відпускається за талонами - продукти нафтоперероблення рідкі (надалі по тексту - ПНР), зазначені в п. 1.1 даного договору.

Пунктом 1.4 Договору визначено, що постачальник зобов`язаний забезпечити безперебійний відпуск ПНР в замовленому обсязі на підставі виданих талонів в усіх без винятку автозаправних станціях згідно з Переліком автозаправних станцій (Додаток № 1 до даного Договору, який є його невід`ємною частиною). У переліку в обов`язковому порядку зазначається адреса кожної автозаправної станції (надалі по тексту - АЗС).

Згідно з п.п. 2.1.1 Договору постачальник повинен поставити покупцю товар в талонах або еквівалент в кількості 5000 (п`ять тисяч) літрів.

Талони на ПНР повинні бути оформлені та носити інформацію відповідно до «Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України», затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року № 281/171/578/155 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 2 вересня 2008 року за № 805/15496 та в обов`язковому порядку містити серійний і порядковий номер.

Строк дії талонів зазначається в самих талонах і не повинен бути меншим, ніж це передбачено п. 2.2.1 даного Договору (п. 2.2.3 Договору).

Відповідно до п.п. 3.1, 3.1.1 Договору ціна (загальна вартість) цього договору становить 138 300,00 грн., у тому числі ПДВ - 23 050,00 грн. Ціна за 1 (один) літр товару становить 27,66 грн. з ПДВ.

Пунктом 4.1 Договору визначено, що розрахунки по даному Договору проводяться шляхом оплати покупцем вартості товару протягом 30 (тридцяти) банківських днів з дня поставки товару покупцю на підставі рахунку (рахунку-фактури) постачальника.

Покупець проводить оплату товару в безготівковій формі, у національній валюті України, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника (п. 4.3 Договору).

Згідно з п.п. 5.1, 5.2, 5.3 Договору строк поставки товару становить 3 (три) календарних дні з дати подання письмової заявки покупцем. Поставка товару здійснюється силами та за рахунок постачальника на склад покупця (м. Херсон, пр-т Ушакова, 4, ДП «ХМТП»). Днем поставки є дата, вказана в видатковій накладній.

Відповідно до п.п. 6.1.1 п. 6.1 Договору та п.п. 6.3.1 п. 6.3 Договору покупець зобов`язався своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений товар, а постачальник, у свою чергу, забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим Договором.

Крім цього, постачальник згідно з п.п. 6.3.5 п. 6.3 Договору зобов`язався забезпечити схоронність ПНР, які перейшли у власність покупця, на весь період до моменту фактичної передачі ПНР пред`явнику талона. Послуги зберігання та наливу ПНР на АЗС включені до ціни товару та додатково покупцем не оплачуються.

Пунктом 10.1 Договору визначено, що останній набирає чинності з моменту підписання і діє до 31 грудня 2018 року включно, а в частині гарантійних термінів та взаєморозрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором.

Додатком № 1 до Договору сторонами погоджено перелік автозаправних станцій, на яких здійснюється поставка товарів.

Судом встановлено, що ТОВ «ТЕХОЙЛ НК» було поставлено, а ДП «Херсонський морський торговельний порт» прийнято товар, а саме паливо дизельне ДП-3 - Євро 5 (талони) на суму 55 320,00 грн., що підтверджується приймальним актом № 40 від 22.08.2018, видатковою накладною № НКТ-002653 від 22.08.2018 та прибутковою накладною № 1071 від 22.08.2018. Вказані акт та накладні підписані представниками обох сторін та скріплені печатками суб`єктів господарювання.

Як слідує з матеріалів справи, позивачем вартість товару, поставленого згідно вищезазначених акта та накладних, було оплачено в повному обсязі, що підтверджено платіжними дорученнями № 7025 від 27.08.2018 на суму 10 000,00 грн., № 7038 від 28.08.2018 на суму 10 000,00 грн., № 7086 від 30.08.2018 на суму 10 000,00 грн., № 7114 від 31.08.2018 на суму 5 000,00 грн. та № 7131 від 03.09.2018 на суму 20 320,00 грн.

За твердженням позивача, впродовж жовтня-листопада 2018 року АЗС обмежили реалізацію талонів, виданих ДП «Херсонський морський торговельний порт» та дійсних до 22.02.2019.

Листом № 18-23/388 від 12.11.2018 ДП «Херсонський морський торговельний порт» повідомило ТОВ «ТЕХОЙЛ НК» про неможливість отримання оплаченого товару за наданими останнім талонами, у зв`язку з чим просило усунути допущені порушення та в майбутньому забезпечити безперебійний відпуск ПНР в замовленому обсязі на всіх без винятку автозаправних станціях.

ТОВ «ТЕХОЙЛ НК» відповіді на вказаний лист надано не було, як і не було усунуто допущених порушень.

Так, 10.01.2019 АЗС «Амік», що знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. І. Кулика, 15 ДП «Херсонський морський торговельний порт» було відмовлено у відпуску ПНР на підставі виданих ТОВ «ТЕХОЙЛ НК» талонів 49, 53, 39, 47, 59, 40, 45, 60, 21, 43, 57, 22, 41, 58, 23, 44, 56, 24, 42, 55, 25, 46, 32, 26, 48, 31, 27, 50, 33, 28, 66, 34, 29, 64, 35, 30, 52, 36, 11, 51, 37, 12, 54, 38, 13, 14, 18, 15, 19, 16, 20, 17 номіналом 10 л., загальним об`ємом 520 л. на загальну суму 14 383,20 грн., у зв`язку з їх блокуванням, зазначені обставини підтверджуються актом від 10.01.2019 про відмову у видачі товару по талонах згідно з Договором № 44Т від 21.02.2018.

22.01.2019 позивачем на адресу відповідача надіслано претензію № 18-08/1/30 від 18.01.2019, в якій вимагав впродовж 7-ми днів з моменту отримання даної претензії сплатити ДП «Херсонський морський торговельний порт» грошові кошти у розмірі 14 383,20 грн. за оплачений та не отриманий останнім товар.

Вищевказана претензія була отримана ТОВ «ТЕХОЙЛ НК» 08.02.2019, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення № 982, проте залишена відповідачем без відповіді та задоволення, що стало підставою звернення позивача з позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 14 383,20 грн., пені у розмірі 1 150,66 грн. та штрафу в розмірі 1 006,82 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами Договору №44Т від 21.02.2018, суд дійшов до висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Відповідно до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, 22.08.2018 ТОВ «ТЕХОЙЛ НК» на виконання умов Договору було поставлено, а ДП «Херсонський морський торговельний порт» прийнято товар, а саме паливо дизельне ДП-3 - Євро 5 (талони) на суму 55 320,00 грн., що підтверджується приймальним актом № 40 від 22.08.2018, видатковою накладною № НКТ-002653 від 22.08.2018 та прибутковою накладною № 1071 від 22.08.2018. Вказані акт та накладні підписані представниками обох сторін та скріплені печатками суб`єктів господарювання.

З матеріалів справи вбачається, що ДП «Херсонський морський торговельний порт» вартість товару поставленого за вищезазначеними актом та накладними було оплачено в повному обсязі, що підтверджено платіжними дорученнями № 7025 від 27.08.2018 на суму 10 000,00 грн., № 7038 від 28.08.2018 на суму 10 000,00 грн., № 7086 від 30.08.2018 на суму 10 000,00 грн., № 7114 від 31.08.2018 на суму 5 000,00 грн. та № 7131 від 03.09.2018 на суму 20 320,00 грн.

Однак, як зазначає позивач та підтверджується матеріалами справи, починаючи з 10.01.2019 АЗС «Амік», що знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. І. Кулика, 15, ДП «Херсонський морський торговельний порт» було відмовлено у відпуску ПНР на підставі виданих ТОВ «ТЕХОЙЛ НК» талонів номіналом 10 л., загальним об`ємом 520 л. на загальну суму 14 383,20 грн., у зв`язку з їх блокуванням, що підтверджуються актом від 10.01.2019 про відмову у видачі товару по талонах згідно з договором № 44Т від 21.02.2018.

Таким чином, відповідно до умов Договору, відповідачем не було здійснене фактичне передання замовнику палива дизельного згідно талонів на суму 14 383,20 грн., що відповідачем не спростовано.

Частиною 1 ст. 662 Цивільного кодексу України встановлений обов`язок продавця передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Положеннями ст. 663 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

Так, статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже, у розумінні приписів цієї норми покупцю належить право вимагати, крім іншого, повернення передоплати за непоставлений товар. При цьому, попередньою оплатою є часткова або повна оплата товару до його передання продавцем.

Визначене зазначеною нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове грошове зобов`язання.

Тобто, виходячи з аналізу положень статті 693 Цивільного кодексу України умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Тобто, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

При цьому, оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

У даному випадку, судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача з претензією № 18-08/1/30 від 18.01.2019, відповідно до якої просив відповідача у семиденний строк з дня її отримання повернути грошові кошти у розмірі 14 383,20 грн., які були перераховані позивачем на оплату товару (паливо дизельне ДП-3 - Євро 5 (талони)) згідно з видатковою накладною № НКТ-002653 від 22.08.2018.

Станом на момент розгляду спору, відповідач не надав суду жодних доказів, які б підтверджували поставку ним товару позивачу, як і доказів, які б свідчили про повернення ним грошових коштів за оплачений і непоставлений товар.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Беручи до уваги зазначене та враховуючи, що відповідачем не надано суду жодних доказів належного виконання зобов`язання щодо передачі пального за придбаними талонами, не спростовано заявлених позовних вимог в цій частині та не надано доказів відсутності у останнього обов`язку щодо забезпечення відповідача пальним у вищевказаній кількості, суд приходить до висновку про обгрунтованість та доведеність позовних вимог в цій частині, що є підставою для їх задоволення на суму 14 383,20 грн.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення пені у розмірі 1 150,66 грн. та штрафу у розмірі 1 006,82 грн.

Приписами частини 1 статі 216 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом з ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 7.3 Договору за недопоставку та/або несвоєчасну поставку товару. Покупець має право стягнути з постачальника пеню у розмірі 0,1% від вартості недопоставленого та/або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення поставки товару більш ніж на 30 (тридцять) календарних днів - має право додатково стягнути штраф у розмірі 7% від вартості недопоставленого та/або несвоєчасно поставленого товару.

Таким чином, оскільки, як встановлено судом, відповідачем допущено порушення умов Договору в частині фактичного надання позивачу палива шляхом відпуску його на АЗС за талонами, здійснивши перерахунок пені, судом встановлено, що стягненню з відповідача підлягає пеня в розмірі 560,94 грн.

При цьому, розрахунок суми пені судом здійснено за період з 11.01.2019 по 18.02.2019, оскільки з моменту вручення ТОВ «ТЕХОЙЛ НК» претензії № 18-08/1/30 від 18.01.2019, а саме з 18.02.2019, у останнього виникло зобов`язання щодо повернення перерахованих ДП «Херсонський морський торговельний порт» грошових коштів і, як наслідок, припинення зобов`язання щодо поставки товару.

Дослідивши здійснений позивачем розрахунок заявленої до стягнення суми штрафу, суд вважає його обґрунтованим, арифметично вірним та таким, що не суперечить нормам чинного законодавства, у зв`язку з чим вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі, а саме у розмірі 1 006,82 грн.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 86 ГПК України).

Відповідачем відзиву на позовну заяву, контррозрахунку суми позовних вимог та будь-яких заперечень по суті позовних вимог не надано, доводів позивача у встановленому законом порядку не спростовано.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ДП «Херсонський морський торговельний порт», з покладенням судового збору в цій частині на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги державного підприємства «Херсонський морський торговельний порт» задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХОЙЛ НК» (01030, м. Київ, вул. Ярославів Вал, 5-В; ідентифікаційний код 41486736) на користь державного підприємства «Херсонський морський торговельний порт» (73000, м. Херсон, пр-т Ушакова, 4; ідентифікаційний код 01125695) заборгованість в розмірі 14 383 (чотирнадцять тисяч триста вісімдесят три) грн. 20 коп., пеню у розмірі 560 (п`ятсот шістдесят) грн. 94 коп., штраф у розмірі 1 006 (одна тисяча шість) грн. 82 коп. та судовий збір у сумі 1 852 (одна тисяча вісімсот п`ятдесят дві) грн. 51 коп.

3. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 05.06.2019.

Суддя О.Г. Удалова