ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м.Дніпро, пр.Дмитра Яворницького, 65

30.05.2019 року Справа № 904/2574/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) - Кузнецової І.Л.,

суддів - Кощеєва І.М., Орєшкіної Е.В.,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Южспецконструкція" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12.02.2019 у справі №904/2574/18 (головуючий суддя Юзіков С.Г., судді Новікова Р.Г., Татарчук В.О., повне рішення складено 25.02.2019)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Технопарк 1", м.Дніпро

до товариства з обмеженою відповідальністю "Южспецконструкція", м.Синельникове, Дніпропетровська область

про стягнення 152 855грн.72 коп.

ВСТАНОВИВ:

- рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 12.02.2019 у справі №904/2574/18 позов товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) "Технопарк 1" задоволено, з товариства з обмеженою відповідальністю "Южспецконструкція" на користь позивача стягнуто 116377грн.40коп. боргу, 29821грн.82коп. індексу інфляції та 6656грн.05коп. три проценти річних;

- приймаючи рішення, господарський суд виходив з обставин стосовно несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки №42-ПР від 11.09.2015 в частині повної оплати вартості поставленого йому товару, а також з того, що сторонами підписано видаткові накладні на поставлений товар, які містять необхідну інформацію і відповідають вимогам оформлення первинного документу, встановленим Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»;

- не погодившись з прийнятим рішенням, ТОВ «Южспецконструкція» подало апеляційну скаргу, в якій з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам просить це рішення скасувати, ухвалити нове та у задоволенні позовних вимог відмовити;

- у поданій скарзі йдеться про зазначення в рішенні суду обставин, викладених позивачем у доповненнях до відповіді на відзив, згідно з якими загальна вартість товару, поставленого в рамках спірних взаємовідносин складає 1646280грн.75коп., відповідачем оплачено 1529903грн.35коп., таким чином, сума боргу становить 116377грн.40коп. за видатковими накладними, перелік яких наведено в цих доповненнях, але видаткової накладної № ТП-0000870 від 20.10.2015 на суму 4955грн.84коп. у справі не має і факт отримання товару за нею позивач не підтвердив, при цьому в матеріалах справи є видаткова накладна №ТП-0000870 від 20.10.2015 на суму 7924грн.80коп., про те, що за першими п`ятьма накладними з переліку господарський суд стягнув борг за пісок річковий на загальну суму 55473грн.60коп., а рахунок на оплату вказаного товару виставлено позивачем на меншу суму 37472грн.41коп., за іншими накладними з переліку господарський суд стягнув борг за щебінь фракції 20-40 в сумі 63879грн.48коп., при цьому рахунок на оплату виставлено в сумі 31872грн.36коп., у зв`язку з чим, висновки суду стосовно наявності боргу по такому рахунку не відповідають фактичним обставинам справи, про те, що не відповідають обставинам справи і висновки господарського суду стосовно обґрунтованості претензії та складу боргу відповідача по рахунках на оплату відсіву з доставкою та щебню фракції 5-20 з доставкою, про відсутність у відповідача боргу за видатковими накладними 2015 року та окремими видатковими накладними 2016 року, оскільки позивач не обгрунтував яким чином він визначив борг з огляду на дати та призначення платежу в платіжних дорученнях, про те, що належними доказами поставки товару є товарно-транспортні накладні, про нереальність транспортних перевезень і невідповідність окремих товарно-транспортних накладних вимогам законодавства, транспортні засоби, якими перевозився товар, здійснили перевезення переважної кількості вантажів за однією накладною (без причепу, відомості не наведені) вагою понад 75т, перевезення такої кількості вантажу без причепу технічно та об`єктивно неможливо, про те, що господарський суд відмову від визнання факту реальності окремих поставок товару фактично видав за добровільне визнання відповідачем загального обсягу отриманого товару, при цьому відповідач продемонстрував суду в чому полягає зловмисна домовленість представників сторін, які підписали товарно-транспортні накладні та видаткові накладні на обсяг товару, який не міг бути переміщений транспортними засобами в обсязі, вказаному в цих документах, а також про те, що господарський суд в своєму рішенні не перевірив правильність розрахунків позивача з урахуванням того, що борг, стягнутий за окремими видатковими накладними, складеними у 2015 році, але останні платежі та останні поставки товару здійснені у 2016 році;

- позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити скаржнику в задоволенні апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не містить в собі підстав, з якими законодавець пов`язує можливість скасування рішення суду першої інстанції, факт приймання-передачі товару підтверджується відповідними видатковими накладними, копії яких долучено до матеріалів справи, разом з тим відповідач не ставить під сумнів та не оскаржує наявність заборгованості.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.04.2019 справу №904/2574/18 за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Южспецконструкція" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12.02.2019 прийнято до провадження та ухвалено розглянути апеляційну скаргу без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.09.2015 ТОВ «Технопарк 1» (постачальником) та ТОВ «Южспецконструкція» (покупцем) укладено договір поставки №42-ПР, на підставі п.1.1 якого постачальник зобов`язався поставити і передати у власність покупця товар, а покупець ? прийняти і оплатити товар на передбачених цим договором умовах.

Згідно з п.1.2 договору кількість і ціна товару вказується у специфікації, яка є невід`ємною частиною даного договору.

Відповідно до п.2.1. договору поставка товару здійснюється на умовах, вказаних у специфікації.

В п.2.3. договору сторони погодили, що документи на товар, які постачальник має передати покупцю: рахунок-фактура, видаткова накладна і податкова накладна у електронному виді. На вимогу покупця надається товарно-транспортна накладна, сертифікат якості товару і (або) паспорт якості.

П.3.1. договору встановлено, що ціна товару вказується у специфікації.

Відповідно до п.4.1. договору покупець здійснює стопроцентну попередню оплату на підставі рахунку, виставленого постачальником, на суму і кількість товару зазначеного і погодженого сторонами у рахунку або у специфікації.

Згідно з п.4.3 договору датою оплати товару вважається день перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Сторонами підписані специфікації до договору, в яких визначено найменування, одиниці виміру, кількість, ціна та загальна вартість товару, який підлягає поставці (т.1, а.с. 35-40).

Відповідно до п.1 специфікацій як умови поставки визначені СРТ склад покупця.

На підставі додаткової угоди від 30.12.2015 сторонами продовжено строк дії договору до 31.12.2016.

При зверненні з позовом до господарського суду ТОВ «Технопарк 1» вказувало на те, що виходячи з умов укладеного договору поставило ТОВ "Южспецконструкція" товар на загальну суму 1646280грн.75коп. згідно з видатковими накладними, копії яких представлені в матеріалах справи (т.1, а.с. 42-160).

Вартість поставленого товару ТОВ "Южспецконструкція" оплатило частково, в сумі 1529903грн.35коп..

Станом на момент звернення з позовом заборгованість по оплаті складає 116377грн.40коп.

У зв`язку з несвоєчасною оплатою поставленого товару позивачем нараховані три проценти річних в сумі 6656грн.05коп. та втрати від інфляції в сумі 29821грн.82коп.

Під час розгляду справи судом першої інстанції позивач, у доповненні до відповіді на відзив, зазначив перелік видаткових накладних, по яких виник борг у відповідача, а саме: №ТП-0000870 від 20.10.2015 на суму 4955грн.84коп., ТП-0000918 від 26.10.2015 на суму 7924грн.80коп., №ТП-0000993 від 02.11.2015 на суму 7924грн.80коп., №ТП-0000409 від 21.06.2016 на суму 23774грн.40коп., №ТП-0000431 від 23.06.2016 на суму 15849грн.60коп., №ТП-0001214 від 16.12.2015р. на суму 15960грн.46коп., №ТП-0001224 від 17.12.2015 на суму 8114грн.54коп., №ТП-0000298 від 05.05.2016 на суму 7715грн.28коп., №ТП-0000304 від 06.05.2016 на суму 7931грн.52коп., №ТП-0000318 від12.05.2016 на суму 8164грн.08коп., №ТП-0000324 від 13.05.2016 на суму 8062грн.08 коп..

Докази погашення заборгованності у вказаній вище сумі відповідачем не надані.

Ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст.610 названого Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ч.2 ст.625 Кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Ст.629 Кодексу передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Ч.ч. 1, 2 ст.692 Кодексу встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.712 названого Кодексу за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Щодо досліджуваної справи, то з урахуванням положень наведених норм та вищезазначених фактичних обставин справи, а саме: невиконання відповідачем зобов`язань за договором поставки №42-ПР від 11.09.2015 в частині повної та своєчасної оплати вартості отриманого товару і ненадання ним належних та допустимих доказів, які б спростовували таке невиконання позовні вимоги в частині стягнення основної заборгованості в сумі 116377грн.40коп., трьох процентів річних в сумі 6656грн.05коп. та інфляційних втрат в сумі 29821грн.82коп. слід визнати обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

З огляду на викладене підстави для скасування рішення господарського суду відсутні.

Доводи скаржника про відсутність видаткової накладної №ТП-0000870 на суму 4955грн.84коп. колегією суддів не прийняті до уваги, оскільки у доповненнях позивача до відповіді на відзив з представленим переліком видаткових накладних достатньо чітко 4955грн.84коп. визначено як суму боргу за вказаною накладною, а не загальну суму вартості поставленого товару, яка складає 7924грн.80коп..

При цьому докази оплати цієї суми боргу скаржником не надані.

Посилання скаржника на стягнення господарським судом боргу за товар, зокрема, пісок річковий, щебінь фракції 20-40, в сумах більших, ніж зазначено у виставлених позивачем рахунках колегією суддів визнані безпідставними тому, що не спростовують обставин з поставки цього товару та неоплати їх вартості скаржником.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що, як зазначено вище, п.4.1 укладеного сторонами договору передбачено здійснення покупцем стопроцентної попередньої оплати на підставі рахунку, виставленого постачальником.

Доводи скаржника про відсутність боргу за видатковими накладними 2015року та окремими видатковими накладними 2016року є необгрунтованими, оскільки належні та допустимі докази на підтвердження останніх не надані, у тому числі, не представлений контррозрахунок, не проведено звірки взаєморозрахунків.

Наявні в матеріалах справи платіжні доручення такими доказами не являються тому, що містять посилання на рахунки та договір без зазначення конкретних видів товару або видаткових накладних. З метою співставлення найменування товару, його кількості та вартості рахунки, вказані в платіжних документах, також не надані.

Посилання скаржника на нереальність транспортних перевезень та невідповідність деяких товарно-транспортних накладних вимогам законодавства також являються безпідставними.

Ч.1 ст.74 та ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У даному випадку, дії посадових осіб, якими зі сторони покупця за договором підписані спірні видаткові накладні щодо прийняття товару у вказаній в них кількості в установленому порядку незаконними не визнані.

Керуючись ст.ст.269, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

- рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12.02.2019 у справі №904/2574/18 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення;

- постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повної постанови з підстав, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України

Головуючий суддя І.Л. Кузнецова

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя Е.В. Орєшкіна