ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2019 р. м. Київ Справа№ 910/15365/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Чорної Л.В.

Іоннікової І.А.

Розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу державного комітету телебачення і радіомовлення України на рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2019 у справі № 910/15365/18 (суддя Чинчин О.В., м. Київ, повний текст рішення складено 16.01.2019)

за позовом державного комітету телебачення і радіомовлення України,

м. Київ

до видавництва Національної спілки письменників України "Український письменник", м. Київ

про стягнення 17 020,00 грн.,

За результатом розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Державний комітет телебачення і радіомовлення України (надалі також - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Видавництва Національної спілки письменників України "Український письменник" (надалі також - відповідач) про стягнення 17 020 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про закупівлю №189 від 25.08.2015, що встановлено в Акті ревізії окремих питань фінансово - господарської діяльності №03-21/6 від 30.11.2016, як завищена сума витрат за надані послуги, а тому посилаючись на ч.1 ст.906 Цивільного кодексу України позивач звернувся з даним позовом про стягнення грошових коштів.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.01.2019 у справі № 910/15365/18 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

При прийнятті зазначеного судового рішення суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем обставин порушення відповідачем встановлених умов договору, що в межах наявних між сторонами правовідносин призвело б до завдання позивачу збитків, стягнення яких він вимагає в судовому порядку.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, державний комітет телебачення і радіомовлення України (надалі-скаржник) звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просив оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись, при цьому на те, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи, а тому неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційного оскарження позивач, посилаючись на положення ч. 1 ст. 906 Цивільного кодексу України, вказує на порушення відповідачем умов договору та завищення вартості наданих послуг.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.02.2019 для розгляду апеляційної скарги комунального підприємства державного комітету телебачення і радіомовлення України було сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Разіна Т.І., судді: Іоннікова І.А., Чорна Л.В..

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.02.2019 у справі № 910/15365/18 апеляційну скаргу державного комітету телебачення і радіомовлення України на рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2019 у справі № 910/15365/18 - залишено без руху.

18.03.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду (канцелярію) від державного комітету телебачення і радіомовлення України надійшла заява № 1033/25/12 від 11.03.2019 про усунення недоліків апеляційної скарги від 08.02.2019 № 585/25/12 на рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2019 у справі № 910/15365/18 з додатками та приєднано клопотання №1034/25/12 від 11.03.2019 про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження.

У відповідності до ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову не менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Виходячи із зазначених правових норм, колегія суддів дійшла висновку, що перегляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2019 задоволено клопотання державного комітету телебачення і радіомовлення України та поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2019 у справі №910/15365/18, відкрито апеляційне провадження у справі №910/15365/18, розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, роз`яснено, що учасники справи мають справо подати оформлений відповідно до ст.263 ГПК України відзив на апеляційну скаргу протягом 5 днів з дня отримання даної ухвали.

Відповідач не скористався своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 ГПК України та не надав суду письмового відзиву на апеляційну скаргу позивача, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшов висновку, що апеляційну скаргу державного комітету телебачення і радіомовлення України залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2019 у даній справі залишити без змін, виходячи із наступного.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 25.08.2015 між Державним комітетом телебачення і радіомовлення України (Замовник) та Видавництвом Національної спілки письменників України "Український письменник" (Виконавець) було укладено Договір про закупівлю №189, відповідно до умов якого виконавець зобов`язується у 2015 році надати послуги щодо друкування, інші (послуги з підготовки, виготовлення і розповсюдження (доставки) видань) - 53 лоти Лот 14 - Серцевина автор Павло Мовчан за програмою "Українська книга", тиражем 1000 примірників.

Відповідно до п. 3.1 Договору ціна цього договору відповідно до планового кошторису витрат, що є невід`ємним додатком до договору становить 112 000, 00 грн. без ПДВ.

Згідно з п. 3.2 Договору ціна цього Договору може бути зменшена за взаємною згодою Сторін. В такому випадку Сторони укладають додаткову угоду, яка є невід`ємною частиною цього Договору.

Оплата за надані послуги здійснюється шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця на підставі підписаного сторонами в порядку, встановленому п.4.2. договору, акту наданих послуг (п. 4.1. договору).

У разі зменшення вартості видання Виконавець повертає різницю коштів на розрахунковий рахунок Замовника впродовж трьох днів. (п. 4.3 Договору)

Підпунктом 6.3.3 пункту 3 Договору встановлено, що до обов`язків виконавця належить, зокрема, використання бюджетних коштів, виділених замовником на надання послуг, зазначених у цьому договорі, виключно за призначенням, відповідно до планового кошторису витрат, що є невід`ємною частиною договору.

Цей договір набирає чинності з моменту підписання та діє до 25.12.2015. (п. 10.1 Договору)

Як слідує з матеріалів справи, плановим кошторисом витрат, що є Додатком №1 до Договору про закупівлю №189 від 25.08.2015 року, підписаний та скріплений печатками обох сторін, Сторони узгодили статті витрат на загальну вартість 112 000 грн. 00 коп. (а/с 21)

Технічним завданням, що є Додатком №2 до Договору про закупівлю №189 від 25.08.2015 року, Сторони узгодили назву видання, тираж, обсяг та інше. (а/с 20)

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов Договору про закупівлю №189 від 25.08.2015, відповідач надав послуги, а позивач в свою чергу прийняв надані послуги у повному обсязі, що підтверджується Актом приймання - передачі наданих послуг №01/189 від 22.12.2015 (а/с 23), який оформлений належним чином та підписаний уповноваженими представниками сторін і скріплений печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку, які оплачені позивачем, що підтверджено платіжним дорученням №1099 від 22.12.2015 (а/с 24) на суму 112 000 грн. 00 коп.

Довідкою №03-21/1/82-з від 04.11.2016 зустрічної звірки у Видавництві Національної спілки письменників України "Український письменник" з метою підтвердження виду, обсягу, якості операцій та розрахунків з Державним комітетом телебачення та радіомовлення України за період з 01.01.2014 по 31.08.2016 визначено, що витрати до статті "Загальновидавничі витрати" за договором були віднесені видавництвом із розрахунку 12 місяців, що призвело до їх завищення на суму 14 800,00 грн. Як наслідок, вартість видавничої продукції (послуг) з урахуванням рівня рентабельності (10 % від собівартості) та суми витрат на доставку (5% від собівартості) завищено загалом на суму 17 020, 00 грн. (а/с 29-38)

За результатами ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Державного комітету телебачення і радіомовлення України за період з 01.01.2014 по 31.08.2016 Державною аудиторською службою України складено Акт №03-21/6 від 30.11.2016, яким встановлено завищення загально видавничих витрат, в тому числі за вказаним договором №189. (а/с 25-28)

02.06.2017 позивач надіслав на адресу відповідача претензію №23 від 01.06.2017 з вимогою повернути 17 020 грн. 00 коп., що підтверджується копіями фіскального чеку від 02.06.2017, списку згрупованих поштових відправлень. (а/с 39-41)

Доказів реагування на претензію матеріали справи не містять.

Предметом позову у даній справі є вимоги про стягнення з відповідача суми завищеної вартості наданих послуг видавничої продукції у розмірі 17 020,00 грн., які визначені позивачем як збитки.

Внаслідок укладення Договору про закупівлю №189 від 25.08.2015 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 628 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).

До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з п. 2 ст. 189 Господарського кодексу України ціна є істотною умовою господарського договору.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. (п. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 905 Цивільного кодексу України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Сторони, підписавши Договір про закупівлю №189 від 25.08.2015 року без заперечень та зауважень, в добровільному порядку погодили всі істотні умови договору, в тому числі й ціну договору, самостійно визначили і погодили взаємні права й зобов`язання.

Таким чином, враховуючи наявний у справі Акт приймання - передачі наданих послуг №01/189 від 22.12.2015, який оплачений позивачем, що підтверджено платіжним дорученням №1099 від 22.12.2015 (а/с 24) на суму 112 000 грн. 00 коп., суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що сторонами виконано договір №189 від 25.08.2015р. у повному обсязі.

Про належне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором свідчить також відсутність з боку позивача претензій та повідомлень про порушення відповідачем умов договору.

З огляду на викладене, ствердження позивача про порушення відповідачем умов договору відхиляються колегією суддів за необґрунтованістю.

Відповідно до ч. 2 ст. 632 Цивільного кодексу України зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 632 Цивільного кодексу України зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Відтак, суд апеляційної інстанції зазначає, у зв`язку з повним й належним виконанням кожною зі сторін Договору про закупівлю №189 від 25.08.2015 року своїх зобов`язань, зміна ціни в договорі після його виконання не допускається відповідно до норм чинного законодавства України.

Крім того, слід зазначити, що умовами Договору про закупівлю №189 від 25.08.2015 передбачено право сторін зменшувати вартість видання (ціну договору) шляхом укладення додаткової угоди. Проте, позивачем не надано, а матеріали справи не містять жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження укладення між сторонами додаткової угоди до Договору про закупівлю № 189 від 25.08.2015 року, якою зменшено ціну договору.

Як вже було зазначено, позивачем суму у розмірі 17 020,00 грн., було заявлено до стягнення як збитки, з посиланням на положення ч. 1 ст. 906 Цивільного кодексу України, про що також наголошено у доводах апеляційного оскарження.

Так, згідно ч. 1 ст. 906 Цивільного кодексу України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків.

За змістом статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Згідно ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Підставою для відшкодування збитків відповідно до п. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України є порушення зобов`язання.

Статтею 224 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управне на сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарських відносин.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України.

Умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв`язку між діями особи та збитками, які складають об`єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Тобто збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Обов`язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв`язок між неправомірними діями і збитками. Збитки є наслідком, а невиконання зобов`язань - причиною.

Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності порушення відповідачем зобов`язання, наявність та розмір понесених збитків, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача.

Вище було встановлено, що зобов`язання за договором були виконані відповідачем належним чином та таке виконання прийнято позивачем без жодних зауважень. Сума наданих відповідачем послуг за договором була оплачена позивачем в повному обсязі.

Таким чином, враховуючи те, що кошти, які позивач просить стягнути з відповідача, отримано останнім, як оплату за надані послуги за договором, вказані кошти не можуть вважатися збитками.

При цьому, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що мала місце протиправна поведінка відповідача, яка спричинила шкідливий результат для позивача.

Відтак, за висновком суду апеляційної інстанції, позивачем не було доведено належними та допустимими доказами протиправної поведінки відповідача у вигляді порушення договірного зобов`язання, яка спричинила шкідливий результат для зобов`язаного контрагента, а отже не може вважатися доведеним причинний зв`язок між заподіяною шкодою та поведінкою особи.

Посилання позивача на висновок Державної аудиторської служби України, викладений в Акті ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Державного комітету телебачення і радіомовлення України за період з 01.01.2014 по 31.08.2016 від 30.11.2016 №03-21/6 суд апеляційної інстанції оцінює критично, враховуючи те, що акт ревізії не є належним та допустимим доказом, який підтверджує порушення відповідачем договірних зобов`язань і завдання позивачеві збитків, оскільки договір про закупівлю від 25.08.2015 №189 було виконано належним чином, відповідно до його умов, які були погоджені сторонами, в тому числі і щодо вартості послуг, а виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати.

Зазначене узгоджується також з позиціями Верховного Суду України, наведеній в постанові у справі № 3-69гс12 від 22.01.2013, а також Верховного Суду - справі № 910/12793/17 від 13.02.2018, відповідно до яких, виявлені внутрішньою ревізією порушення не можуть впливати на умови спірних договірних відносин та не можуть їх змінювати.

При цьому, сам по собі акт документальної ревізії фінансово-господарської діяльності, яким встановлено завищення відповідачем вартості видавничої продукції (послуг) за договором не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки згідно зі ст. 15 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" передбачено, шр законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються.

В свою чергу, виявлення вказаних порушень може бути підставою для притягнення до відповідальності посадових осіб у встановленому чинним законодавством України порядку.

Таким чином, вказаний Акт ревізії є документом, складеним з приводу наявності або відсутності відповідних порушень, та містить лише думку органу, який його склав.

До того ж, Довідка Державної аудиторської служби України № 03-21/1/82-з від 04.11.2016 не є рішенням суду або іншого повноважного органу, а тому викладені в ній висновки не мають заздалегідь обумовленої сили, тобто вказані документи не можуть бути підставою для стягнення з відповідача коштів, одержаних відповідно до умов Договору.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що що акт Державної аудиторської служби України № 03-21/6 від 30.11.2016, а також довідка Державної аудиторської служби України № 03-21/1/82-з від 04.11.2016 лише фіксують порушення фінансової дисципліни учасника правовідносин, фінансово-господарська діяльність якого перевірялась. Зазначений акт та довідка ревізії не можуть змінювати, припиняти (частково або повністю) договірні правовідносини сторін, зобов`язання, визначені договором та підтверджені відповідними видатковими накладними.

Враховуючи вищезазначене в сукупності, доводи скаржника про порушення строку дії договору також не знайшли свого підтвердження.

З огляду на викладене, оскільки сторони погодили ціну послуг в Договорі, зміна умов якого в односторонньому порядку не допускається, послуги надані й прийняті позивачем без заперечень і зауважень, а також оплачені у повному обсязі, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, а тому у задоволенні позову про стягнення завищеної вартості видавничої продукції (послуг) в розмірі 17 020,00 грн. правомірно відмовлено.

Усі інші доводи та міркування позивача, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", no. 4241/03, від 28.10.2010 Суд повторює, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги державного комітету телебачення і радіомовлення України є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 8, 74, 129, 267-270, 273, 275, 276, 281-285 Господарського процесуального кодексу, Північний апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу державного комітету телебачення і радіомовлення України залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2019 у справі № 910/15365/18 залишити без змін.

3. Повернути матеріали справи № 910/15365/18 до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді Л.В. Чорна

І.А. Іоннікова