РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.06.2019Справа № 910/14439/18

За позовом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Складське господарство» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Промдезактивація»

про стягнення 16 054,02 грн.

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Я.І. Мухіна

Представники: без виклику представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Складське господарство» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Промдезактивація» про стягнення 16 054,02 грн., а саме 13 710,00 грн. основного боргу, 1 453,96 грн. пені, 271,42 грн. процентів річних, 618,64 грн. втрат від інфляції.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами Договору № 148/63-145-SD-15-00405 про надання послуг відповідального зберігання від 23.10.2015 року в частині своєчасної та повної оплати наданих позивачем як зберігачем послуг відповідального зберігання, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість в сумі 13 710,00 грн., за наявності якої позивачем нараховані пеня, проценти річних та втрати від інфляції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.11.2018 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

19.11.2018 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.11.2018 (суддя ОСОБА_1) постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Встановлено строк для подання учасниками справи заяв по суті спору.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Господарського суду міста Києва від 28.03.2019 № 05-23/677 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/14439/18, у зв`язку з прийняттям рішення Вищою радою правосуддя від 05.03.2019 №662/0/15-19 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Господарського суду міста Києва у відставку».

Відповідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.03.2019 справу № 910/14439/18 передано на розгляд судді Гумезі О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.04.2019 справу № 910/14439/18 прийнято до провадження судді Гумеги О.В.

В матеріалах справи наявні докази направлення позивачу та відповідачу ухвал Господарського суду міста Києва від 22.11.2018 та від 03.04.2019 у справі № 910/14439/18.

Відповідачем без поважних причин відзив на позовну заяву у встановлений строк до суду не подано.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 22.11.2018 та ухвала від 03.04.2019 були направлені судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Однак, станом на дату розгляду справи на адресу Господарського суду міста Києва відповідні ухвали були повернуті органами зв`язку без вручення відповідачу.

В силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського суду міста Києва, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Також господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою про відкриття провадження у справі від 22.11.2018 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Суд вказує про те, що відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом його направлення на адресу суду поштовим відправленням, відтак, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ГПК України.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін від останніх до суду не надходило.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву і додані до неї докази.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного то обґрунтованого судового рішення, відповідно до ст.ст. 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, та дослідивши наявні матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

22.09.2015 між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Складське господарство» (далі - позивач, зберігач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Промдезактивація» (далі - відповідач, поклажодавець) було укладено Договір № 148/63-145-SD-15-00405 про надання послуг відповідального зберігання (далі - Договір), відповідно до умов якого, у порядку і на умовах, визначених договором, зберігач надає поклажодавцю послуги відповідального зберігання на Рівненському відділенні ВП «Складське господарство» таких матеріальних цінностей: найменування ТМЦ - захисне огородження модулів дезактивації, кр. 2079077.00000; кількістю - 1 шт.; вартість за одиницю, без ПДВ, грн. - 120 000 грн. Право власності на майно залишається за поклажодавцем. Майно не може бути задіяне в господарській діяльності зберігача. Умови даного договору поширюються на відносини сторін, що стосуються предмета даного договору, які виникли до його укладення з 23.06.2015 (розділ 1 Договору).

Відповідно до п.2.2 Договору, поклажодавець зобов`язаний передати майно на відповідальне зберігання зберігачу за актом приймання-передачі майна, підписаним уповноваженими представниками сторін.

Згідно з п.2.5 Договору, зберігач зобов`язаний забезпечити повне збереження майна, а після закінчення терміну зберігання зобов`язаний повернути його поклажодавцю згідно з договором за умови оплати поклажодавцем вартості наданих послуг зберігання.

Пунктом 2.7 Договору сторони погодили, що зберігач зобов`язаний повернути майно Поклажодавцю за актом приймання-передачі майна, підписаним уповноваженими представниками сторін.

Поклажодавець зобов`язаний щомісяця оплачувати послуги зі зберігання майна відповідно до розрахунку, встановленого розділом 3 Договору. Поклажодавець оплачує зберігачу вартість послуг зберігання майна в такому порядку і розмірах: загальна площа, на якій зберігається майно, становить - 5 кв.м.; вартість послуги за 1 кв.м. за добу з ПДВ становить - 6 грн.; у разі зменшення площі (часткового повернення майна з відповідального зберігання), на якій розміщено майно, оформлюється акт приймання-передачі з відповідального зберігання, в якому вказується площа, на якій було розміщено повернуте майно, та загальна площа, на якій залишилося майно, без укладання додаткової угоди до договору. Вартість зберігання узгоджується сторонами у протоколі узгодження договірної ціни (додаток №1 до Договору) (п.2.10, п.3.1, п.3.2 Договору).

Відповідно до п.3.3 Договору, поклажодавець щомісяця здійснює оплату надання послуг за фактичний період зберігання згідно з наданим зберігачем рахунком, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок зберігача, зазначений у розділі 9 Договору, в термін до 30-го числа наступного за звітним місяцем надання послуг; за період з 23.06.2015 по 31.08.2015 Поклажодавець сплачує зберігачу суму 2 100 грн., в тому числі ПДВ 350 грн., протягом 30 календарних днів після укладання договору, на підставі виставленого рахунку.

Зберігач має право в односторонньому порядку змінити вартість послуг, зазначену в пункті 3.1 Договору, про що поклажодавець письмово повідомляється протягом 30 днів; у випадку, коли поклажодавець не погоджується з новою ціною послуг, він має право в будь-який момент відмовитись від договору та протягом 2-х днів забезпечити вивезення майна з території зберігача (п.3.7 Договору).

Пунктом 5.1 Договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання зобов`язання за цим договором зберігач і поклажодавець несуть майнову відповідальність згідно умов договору і у відповідності з чинним законодавством України.

За несвоєчасне або не повне проведення грошових розрахунків поклажодавець зобов`язаний сплатити зберігачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення платежу. Вказана вартість застосовується лише з метою ведення позабалансового обліку прийнятого на відповідальне зберігання майна (п.5.2 Договору).

Відповідно до п.7.1 Договору, договір набирає чинності з дати підписання і діє протягом року.

При відсутності письмової заяви однієї із сторін за один місяць до закінчення терміну дії договору про його розірвання або про зміну його істотних умов договір вважається пролонгованим на наступний календарний рік на тих самих умовах (п.7.2 Договору).

Відповідно до Додатку №1 «Протокол узгодження договірної ціни» сторони погодили, що вартість послуг зберігання майна становить - 6,00 грн. (з ПДВ) за 1 м кв. за одну добу; площа на якій зберігається майно становить - 5,00 м кв.

Судом встановлено, що відповідно до Акту приймання-передачі матеріально-технічних ресурсів на відповідальне зберігання від 23.10.2015 відповідачем було передано позивачу на зберігання майно, а саме: захисне огородження модулів дезактивації кр.2079077.00000 у кількості - 1 шт., вартістю (без ПДВ) - 120000,00 грн. Загальна площа, на якій розміщено майно становить 5 кв. м.

З матеріалів справи вбачається, що за період з липня 2017 року по вересень 2018 року позивачем було надано відповідачу послуги відповідального зберігання на загальну суму 13710,00 грн. у зв`язку з чим, позивачем було виставлено відповідачу рахунки №25-РВ від 31.07.2017, №31-РВ від 31.08.2017, №37-РВ від 30.09.2017, №44-РВ від 31.10.2017, №50-РВ від 30.11.2017, №54-РВ від 31.12.2017, №3-РВ від 31.01.2018, №9-РВ від 28.02.2018, №11-РВ від 31.03.2018, №13-РВ від 30.04.2018, №17-РВ від 31.05.2018, №19-РВ від 30.06.2018, №24-РВ від 31.07.2018, №27-РВ від 31.08.2018, №28-РВ від 30.09.2018, копії зазначених рахунків наявні в матеріалах справи. Крім того, за вказаний період, відповідачем було надано для підпису позивачу Акти приймання-передачі наданих послуг згідно договору. Докази направлення вказаних рахунків та актів за спірний період наявні в матеріалах справи.

Як зазначає позивач, відповідач надані до підпису акти приймання-передачі наданих послуг не підписав, виставлені позивачем рахунки не оплатив, внаслідок чого за відповідачем рахується заборгованість за надані послуги відповідального зберігання в розмірі а саме 13 710,00 грн., яку просить стягнути позивач. Крім того, у зв`язку із невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, позивачем нараховано до стягнення 1 453,96 грн. пені, 271,42 грн. процентів річних, 618,64 грн. втрат від інфляції.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Подані сторонами докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми (ст.ст.76-79 ГПК України).

Згідно із ст.86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання (ст.ст.938, 946 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ст. 530 ЦК України).

По матеріалам справи судом встановлено, що згідно з актом приймання-передачі матеріально-технічних ресурсів на відповідальне зберігання від 23.10.2015 відповідач передав, а позивач прийняв на відповідальне зберігання захисне огородження модулів дезактивації, кр.2079077.00000 - 1 шт., вартістю 120 000 грн.

Матеріалами справи підтверджується що за період з липня 2017 року по вересень 2018 року включно позивач надав відповідачу послуг зберігання за Договором на суму 13710,00 грн.

Акти за вказаний період разом з рахунками у відповідності до наявних в матеріалах справи доказів були направлені позивачем відповідачу, однак підписаними від останнього не повернулись. При цьому жодних заперечень щодо наданих послуг зберігання по вказаним актам відповідачем надано не було.

Приписами п.3.4 Договору визначено, що надання послуг зі зберігання майна підтверджується актами приймання-передачі наданих послуг, підписаними уповноваженими представниками обох сторін.

Згідно з п.3.5 Договору, поклажодавець зобов`язується надіслати на адресу зберігача підписаний зі свого боку один примірник акта приймання-передачі наданих послуг або мотивовані заперечення; якщо впродовж 10 (десяти) календарних днів від дати відправлення зберігачем акта приймання-передачі наданих послуг підписаний поклажодавцем примірник не надійшов на адресу Зберігача, надані послуги вважаються прийнятими поклажодавцем.

Таким чином, враховуючи умови договору, послуги, надані позивачем за вказаними актами, є прийнятими відповідачем без будь-яких зауважень.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України).

Матеріали справи не містять доказів належного та своєчасного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за укладеним договором.

Відтак, оскільки відповідач прийняв замовлені ним послуги зберігання, однак не оплатив їх вартості, грошові кошти в розмірі 13 710,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а позовні вимоги в цій частині є такими, що підлягають задоволенню повністю.

Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з частинами 1, 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст. 3 вищезазначеного Закону України, розмір пені, передбачений статтею 1, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 5.1 Договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання зобов`язання за цим договором зберігач і поклажодавець несуть майнову відповідальність згідно умов договору і у відповідності з чинним законодавством України.

За несвоєчасне або не повне проведення грошових розрахунків поклажодавець зобов`язаний сплатити зберігачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення платежу. Вказана вартість застосовується лише з метою ведення позабалансового обліку прийнятого на відповідальне зберігання майна (п.5.2 Договору).

З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Як стверджує позивач і що підтверджено матеріалами справи, станом на 26.10.2018 - дату складання позовної заяви, відповідач добровільно не сплатив заборгованість за надані послуги зберігання за період з липня 2017 року по вересень 2018 року включно в сумі 13 710,00 грн.

Таким чином, дії відповідача є порушенням грошового зобов`язання, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України.

Дослідивши матеріали справи, а саме розрахунок пені в сумі 1 453,96 грн., та здійснивши перевірку за допомогою інформаційно-пошукової системи «Ліга», суд дійшов висновку, що позивач вірно визначив періоди нарахування пені та арифметично вірно визначив розмір пені.

Враховуючи вищезазначені обставини, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 1 453,96 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується порушення відповідачем зобов`язань за Договором щодо своєчасної та повної сплати за надані послуги, а отже відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання за Договором.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що дії відповідача є порушенням умов Договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Здійснивши перевірку за допомогою інформаційно-пошукової системи «Ліга» наданого позивачем розрахунку 3% річних в сумі 271,42 грн. та інфляційних втрат в розмірі 618,64 грн., судом встановлено, що позивачем вірно визначено періоди нарахування та арифметично правильно визначено розмір 3% річних та інфляційних втрат.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення 3% річних в сумі 271,42 грн. та інфляційних втрат в розмірі 618,64 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивачем разом із заявою про усунення недоліків позовної заяви, подано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, який складається з суми судового збору в розмірі 1762,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на задоволення позовних вимог, судовий збір в розмірі 1762,00 грн. покладається на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 232, 236-238, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Промдезактивація» (03039, м.Київ, ПРОСПЕКТ НАУКИ, будинок 4/2; ідентифікаційний код 31303049) на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м.Київ, ВУЛИЦЯ НАЗАРІВСЬКА, будинок 3; ідентифікаційний код 24584661) в особі Відокремленого підрозділу «Складське господарство» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (34400, Рівненська обл., місто Вараш; ідентифікаційний код 36217282) 13 710 (тринадцять тисяч сімсот десять) грн. 00 коп. заборгованості, 1 453 (одну тисячу чотириста п`ятдесят три) грн. 96 коп. пені, 271 (двісті сімдесят одну) грн. 42 коп. 3% річних, 618 (шістсот вісімнадцять) грн. 64 коп. інфляційних втрат, а також 1 762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) грн. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 03.06.2019.

Суддя О.В. Гумега