ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року Справа № 924/1121/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Маціщук А.В., суддя Петухов М.Г. , суддя Олексюк Г.Є.

секретар судового засідання Мазур О.Г.

за участю представників сторін:

позивача - адв. Олейніков О.А. (пост.лов. від 22.04.2019 р., сві-во про адв. діял. КВ № 6120 від 14.06.2018 р. )

відповідача - адв. Грищенко І.С. (пост. дов. від 26.11.2018/ р. на а.с. 202 у т.1)

розглянувши апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна"

на рішення Господарського суду Хмельницької області від 27.02.2019 р. ухваленого суддею Заверуха С.В. о 09:54 год. у м.Хмельницькому, повний текст складено 27.02.2019 р.

у справі № 924/1121/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", м. Київ

до Сільськогосподарського обслуговуючого кооперативу "Перший національний аграрний кооператив", м. Хмельницький

про стягнення 58621,61 грн. плати за фактичне користування об'єктом лізингу, 1646,83 грн. 3% річних та 4242,48 грн. втрат від інфляції

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до рішення Господарського суду Хмельницької області від 27.02.2019 р. у справі № 924/1121/18 відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" до Сільськогосподарського обслуговуючого кооперативу "Перший національний аграрний кооператив" про стягнення 58621,61 грн. плати за фактичне користування об'єктом лізингу, 1646,83 грн. 3% річних та 4242,48 грн. втрат від інфляції.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" подав скаргу до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області від 27.02.2019 р. у справі та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Рішення Господарського суду Хмельницької області від 27.02.2019 р. оскаржується позивачем з мотивів порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповного і неправильного встановлення обставин, які мають значення для справи, та які суд визнав встановленими, а також неправильного і неповного дослідження доказів та їх оцінки.

Скаржник доводить, що у зв'язку із невиконанням відповідачем умов договору та неповернення об'єкту лізингу у відповідності до п. 6.18 договору позивачем нараховано плату за фактичне користування об'єктом лізингу за період з листопада 2017 року по січень 2018 року на загальну суму 58 621,61 грн., 3 % річних за час прострочення оплати за користування об'єктом лізингу в розмірі 1646, 83 грн. та втрати від інфляції за час прострочення оплати за користування об'єктом лізингу в розмірі 4242, 48 грн.

Звертає увагу апеляційного суду, що майно було повернуто в порядку примусового виконання, а не добровільно після припинення договору, тому на відповідача покладений обов'язок сплатити плату за користування об'єктом лізингу відповідно до п. 6.18 договору, де сторони погодили, що у випадку розірвання договору/відмови від договору за ініціативою Порше Лізинг Україна відповідно до п. 12 контракту лізинговий платіж буде вважатися платою за користування об'єктом лізингу.

Доводить, що підлягає стягненню плата за фактичне користування відповідачем об'єктом лізингу, а суд першої інстанції невірно тлумачить умови договору, зокрема п.6.18.

Просить врахувати наведені обставини та скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області від 27.02.2019 р. у даній справі та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Відповідач Сільськогосподарський обслуговуючий кооператив "Перший національний аграрний кооператив" подав відзив на апеляційну скаргу, вважає рішення Господарського суду Хмельницької області від 27.02.2019 р. у справі № 924/1121/18 правомірним а доводи апеляційної скарги такими, що не спростовують встановлені судовим рішенням обставини.

Зазначає, що відповідно до п. 6.18. договору лізинговий платіж вважатиметься платою за користування об'єктом лізингу після вилучення об'єкта лізингу. Доводить, що позивач зобов'язаний був провести відповідне зарахування або надіслати запит щодо сплати різниці непогашених платежів. Проте позивачем не надано доказів, що підтверджують реалізацію об'єкта-лізингу, розмір отриманих від реалізації об'єкта лізингу суми грошових коштів, не надано професійної оцінки майна, якщо об'єкт лізингу залишився у власності позивача.

Вважає, що обставини, викладені у позовній заяві, не підтверджені і не доведені позивачем, тому відсутні підстави для стягнення боргу, трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Звертає увагу апеляційного суду, що позивач просить суд стягнути з відповідача 12000,00 грн. витрат на оплату професійної правничої допомоги з підготовки позову та комплексного представництва інтересів у суді першої інстанції, на підтвердження чого надано копії договору про надання юридичних послуг з ТОВ «Юридична компанія «Праймлекс». Разом з тим, представники позивача діють від його імені на підставі довіреності, а не договору про надання професійної правничої допомоги, тому позивачем не надано належних доказів понесених витрат на оплату правничої допомоги.

Просить врахувати наведені обставини та залишити без змін рішення Господарського суду Хмельницької області від 27.02.2019 р.

У судовому засіданні представник позивача/скаржника підтримав апеляційну скаргу. Зазначив, що суд першої інстанції неправильно застосував позиції Верховного суду України викладені у справі № 3-28гс13 та Верховного Суду у справі 911/2449/17, оскільки вони стосуються стягнення заборгованості за лізинговими платежами.

Водночас звертає увагу, що у постанові Верховного Суду від 26.04.2018 р. у справі № 911/3483/16 суд касаційної інстанції дійшов висновку, що укладений сторонами у справі договір фінансового лізингу є змішаним, який поєднує елементи договорів оренди та купівлі-продажу, і хоча цей договір був дострокового в односторонньому порядку розірваний позивачем, однак в частині умов, які передбачали право позивача нарахувати та обов'язок відповідача сплатити плату за користування об'єктом лізингу після розірвання договору, залишався чинним до моменту повернення лізингоодержувачем об'єкта лізингу лізингодавцю. Така правова позиція на думку скаржника узгоджується з позовними вимогами у даній справі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції правомірним і обґрунтованим.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали даної справи, наявні в ній докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно - західного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом на підставі матеріалів справи встановлено наступне.

04.12.2015 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" як лізингодавець та кооператив "Перший національний аграрний кооператив" як лізингоодержувач уклали договір про фінансовий лізинг № 00011758, за умовами якого лізингодавець передає у розпорядження лізингоодержувача об'єкт лізингу - транспортний засіб типу VW LNF CrafterGP 50 LR HD ROBUST, шасі № WV1ZZZ2EZF6 року виробництва, двигун № CKU 065840 - строком на 60 місяців, а лізингоодержувач приймає об'єкт лізингу і сплачує суму коштів за договором. Вартість об'єкта лізингу 940996,00 грн.; авансовий платіж 282298,80 грн.; обсяг фінансування 658697,20 грн. /а.с 14/.

Договір підписаний сторонами та скріплений їх печатками.

Сторонами за договором лізингу також підписано загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу, які є додатком до вказаного договору про фінансовий лізинг та поіменовані «контрактом» /а.с. 16-27 /.

Згідно з п.п. 3.1., 3.2., 3.3., 3.4. контракту предметом лізингу за цим контрактом є транспортний засіб, зазначений у договорі про фінансовий лізинг. Об'єкт лізингу був обраний у відповідності до специфікації Лізингоодержувачем та в повній мірі відповідає вимогам Лізингоодержувача. Лізингоодержувач на власний розсуд здійснив вибір дилера-продавця, у якого ТОВ "Порше Лізинг Україна" придбало/зобов'язується придбати об'єкт лізину. ТОВ "Порше Лізинг Україна" придбаває об'єкт лізингу (отримує право власності на Об'єкт лізингу) та передає Лізингоодержувачу об'єкт лізингу на умовах фінансового лізингу згідно з положеннями застосованого українського законодавства та цього контракту. Лізингоодержувач користується об'єктом лізингу на умовах фінансового лізингу згідно з положеннями застосовного українського законодавства та забезпечує експлуатацію об'єкта лізингу у відповідності до цього контракту. Після завершення строку дії цього контракту Лізингоодержувач придбаває об'єкт лізингу у ТОВ "Порше Лізинг Україна" за купівельною ціною, що буде визначена ТОВ "Порше Лізинг Україна" з урахуванням виконання Лізингоодержувачем своїх зобов'язань щодо сплати лізингових платежів та інших платежів, які підлягають здійсненню за контрактом.

Відповідно до п. 4.1. контракту передбачено, що ТОВ "Порше Лізинг Україна" зберігатиме за собою право власності на об'єкт лізингу, в той час як лізингоодержувач матиме право на експлуатацію об'єкта лізингу впродовж усього строку дії контракту (окрім випадків, коли ТОВ "Порше Лізинг Україна" матиме право розірвати цей контракт, відмовитися від контракту, вимагати повернення об'єкта лізингу, як зазначено в цьому контракті).

Відповідно до п. 6.1. контракту для експлуатації об'єкта лізингу лізингоодержувач/відповідач зобов'язаний щомісяця виплачувати ТОВ "Порше Лізинг Україна" лізингові платежі у відповідності до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (плану відшкодування), що являє собою невід'ємну частину цього контракту, та інших положень контракту.

Згідно з п. 6.3 контракту розмір лізингових платежів, що підлягають сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця, визначається в українських гривнях на день укладення контракту та зазначається у графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (план відшкодування). При цьому діють положення щодо порядку зміни розміру лізингових платежів відповідно до умов контракту.

Відповідно до п. 6.4. контракту у графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (план відшкодування) відображаються лізингові платежі з урахуванням процентів/процентної ставки за отримання та використання об'єкта лізингу, розмір якої (яких) узгоджено сторонами в контракті.

Згідно з п. 6.5. контракту лізингові платежі перераховуються лізингоодержувачем на рахунок, зазначений ТОВ "Порше Лізинг Україна" у графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (план відшкодування) не пізніше дати, вказаної у графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (план відшкодування). Лізингові платежі у будь-якому разі не підлягають поверненню лізингоодержувачу за винятком випадків визначених контрактом.

За умовами п. 6.18 сторони погодили, що у випадку розірвання контракту/відмови від контракту за ініціативою позивача відповідно до п.12 контракту лізинговий платіж буде вважатись платою за користування об'єктом лізингу.

Пунктом 8.2. контракту визначено, що у випадку прострочення сплати платежу до лізингоодержувача застосовуються такі санкції: пеня у розмірі 10% річних від вчасно невиплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати платежу (п. 8.2.1. Загальних умов); штрафні санкції за вимоги щодо сплати, надіслані ТОВ "Порше Лізинг Україна" (пункт 8.3.1. цього контракту): 250 українських гривень за першу вимогу, 300 грн. за другу вимогу, 350 українських гривень за другу вимогу (якщо Порше Лізинг Україна вирішить надіслати таку третю вимогу) (п. 8.2.2. загальних умов); компенсація будь-яких витрат, понесених ТОВ "Порше Лізинг Україна" та/або винагороди, включаючи, окрім іншого, гонорари юристам, судові та позасудові витрати, нараховані/виплачені з метою відшкодування сум, не виплачених лізингоодержувачем у відповідності до контракту (п. 8.2.3. Загальних умов).

Сторонами погоджено, що якщо лізингоодержувач відповідно до п.п. 8.3. та 8.3.1. контракту прострочить оплату лізингового платежу протягом більше, ніж на 10 робочих днів, ТОВ "Порше Лізинг Україна" має право надіслати лізингоодержувачу першу вимогу щодо сплати в письмовій формі. Якщо лізингоодержувач не здійснить оплату протягом 7 (семи) робочих днів з моменту відправлення першої вимоги щодо сплати, позивач надсилає в такий же спосіб другу вимогу щодо сплати, яка продовжує строк здійснення оплати ще на 8 (вісім) робочих днів. У випадку, якщо лізингоодержувач не здійснить оплату у вказаний термін, лізингодавець має право направити лізингоодержувачу третю вимогу щодо сплати та відмовитися від Контракту в односторонньому порядку за пунктом 12.6.1. контракту.

Сторони погоджуються, що невиконання зобов'язань після надіслання другої вимоги щодо сплати означає, що лізингоодержувач не має наміру в подальшому виконувати свої зобов'язання за цим контрактом.

За умовами п. 8.4. лізингоодержувач погоджується, що всі строки, зазначені у цьому контракті, є прийнятними для виконання лізингоодержувачем своїх зобов'язань.

Відповідно до п. 12.9. контракту у разі дострокового закінчення строку лізингу/розірвання контракту на підставі пункту 12 контракту, відмови лізингоодержувача придбати об'єкт лізингу, як передбачено пунктом 4.2., а також якщо ТОВ "Порше Лізинг Україна" вимагає повернення об'єкта лізингу відповідно до інших положень контракту лізингоодержувач зобов'язаний повернути об'єкт лізингу за свій власний рахунок у відповідному робочому та технічному стані за адресою місцезнаходження ТОВ "Порше Лізинг Україна", якщо інша адреса не вказана Порше Лізинг Україна, впродовж 10 робочих днів від дати одержання відповідного запиту. В цей же строк лізингоодержувач сплачує ТОВ "Порше Лізинг Україна" будь-яку різницю між вартістю об'єкту лізингу та лізинговими платежами, що залишились несплаченими відповідно до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів, а також іншими платежами, що залишились несплаченими відповідно лізингоодержувачем відповідно до контракту. Сторони погодили, що вказана різниця є упущеною вигодою ТОВ "Порше Лізинг Україна" та має бути відшкодована лізингодавцю лізингоодержувачем відповідно до умов контракту та чинного законодавства. Зобов'язання щодо сплати такої різниці залишається чинним до моменту виконання лізингоодержвачем, в тому числі після закінчення строку лізингу/розірвання контракту.

Пунктом 13.1. контракту визначено, що якщо лізингоодержувач відмовляється від повернення або затримує повернення об'єкта лізингу, ТОВ "Порше Лізинг Україна" має право вилучити (повернути) об'єкт лізингу без попередньої згоди лізингоодержувача у визначеному законодавством України порядку, у тому числі в примусовому порядку, відповідно до виконавчого напису нотаріуса (п. 13.6. Загальних умов).

Контракт підписаний сторонами та скріплений їх печатками.

Сторонам погоджено Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (план відшкодування) /а.с. 28-33/.

Згідно з актом приймання-передачі від 25.12.2015 р. транспортний засіб типу VW LNF CrafterGP Kasten HD, шасі № WV1ZZZ2EZF6024458, 2015 року виробництва, державний реєстраційний номер АА6336ОК, передано відповідачу /а.с. 35/.

01.07.2017 р. позивачем було змінено процентну ставку за договором фінансового лізингу № 00011758 від 04.12.2015 р. та направлено відповідачу повідомлення про зміну процентної ставки за договором фінансового лізингу № 00011758 від 04.12.2015 р. та графік покриття витрат та виплати лізингових платежів за вказаним договором, що підтверджується описами вкладення у цінний лист від 18.06.2017 р., 20.06.2017 р. Вищевказані повідомлення та графіки отримано Сільськогосподарським обслуговуючим кооперативом "Перший національний аграрний кооператив" 23.06.2017 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідно до листа від 01.06.2017 р. Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", адресованого сільськогосподарському обслуговуючому кооперативу "Перший національний аграрний кооператив", позивачем проінформовано, що, починаючи з 01.07.2017р., діятиме нова процентна ставка за контрактом, а саме 19,85%, що відповідає умовам п.6.4.1 /а.с. 103-112/.

Відповідач не сплатив на умовах договору лізингові платежі за період з червня по серпень 2017 року, що не спростовано останнім.

У зв'язку із несплатою відповідачем лізингових платежів за період з червня по серпень 2017 року позивач надіслав відповідачу вимогу № 00011758 від 16.08.2017 р. про сплату заборгованості за договором, повернення об'єкта лізингу та повідомлення про відмову від договору, у якій просить протягом трьох днів з дня отримання вимоги погасити заборгованість в розмірі 60631,41 грн., з яких 59367,56 грн. - несплачені лізингові платежі, 1263,85 грн. - штрафні санкції, а протягом десяти днів - повернути об'єкт лізингу /а.с. 40-41 /. Факт надіслання та отримання вимог із рахунками-фактурами підтверджується описом вкладення та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з відміткою про вручення відповідачеві 28.08.2017 р. /а.с. 42-43/.

Відповідач залишив таку вимогу без реагування.

Договір відповідно до п. 12.9 припинив свою дію з 12.09.2017 р.

21.12.2017 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис про повернення відповідачем позивачу об'єкта лізингу - транспортного засобу Volkswagen, модель crafter 50, номер шасі (кузова, рами) WV1ZZZ2EZF6024458, рік випуску 2015, колір синій, реєстраційний номер АА6336ОК /а.с. 44/.

У зв'язку із неповерненням об'єкту лізингу державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві 08.02.2018 р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 55458290 про виконання виконавчого напису нотаріуса № 869 від 21.12.2017 р. стосовно повернення від СГОК "Перший національний аграрний кооператив" об'єкта лізингу.

09.02.2018 р. відповідно до акту державного виконавця в межах зазначеного виконавчого провадження об'єкт лізингу переданий представнику позивача /а.с. 51/.

12.02.2018 р. державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 55458290 /а.с 49-53/.

У зв'язку із фактичним користуванням об'єкту лізингу після розірвання договору, позивач виставляв відповідачу рахунки-фактури № 59101-00390612 від 01.11.2017 р. на суму 19621,84 грн.; № 59101-00394018 від 01.12.2017 р. на суму 19621,84 грн.; № 59101-00397259 від 03.01.2018 р. на суму 19377,93 грн. /а.с. 37-39/. Вказані рахунки відповідач не оплатив.

У зв'язку із невиконанням відповідачем умов договору та неповернення об'єкту лізингу позивач у відповідності до умов п. 6.18 договору нарахував плату за фактичне користування об'єктом лізингу за період з листопада 2017 року по січень 2018 року на загальну суму 58621,61 грн., а також за період з 16.11.2017 р. по 22.11.2018 р. - 3 % річних за час прострочення оплати за користування об'єктом лізингу в розмірі 1646, 83 грн. та втрати від інфляції за час прострочення оплати за користування об'єктом лізингу в розмірі 4242, 48 грн., про стягнення яких просить суд /а.с.47/.

Отже, на умовах договору № 00011758 від 04.12.2015 р. між сторонами виникли правовідносини з лізингу, які полягають у наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та

обов'язків. Згідно зі ст.179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з ст. 627 ЦК України та відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Аналогічні норми містить стаття 2 Закону України "Про фінансовий лізинг".

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Згідно з частинами 1, 2 статті 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" сплата лізингових платежів здійснюється у порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати суму, яка відшкодовує вартість предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом, інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову зазначив, що позивачем безпідставно здійснювалося нарахування лізингових платежів після розірвання дії договору з посиланням на п. 6.18 загальних комерційних умов, оскільки у разі розірвання договору внесена позивачем у склад лізингових платежів покупна вартість об'єкту лізингу не підлягає стягненню з відповідача, у зв'язку з припиненням зустрічного зобов'язання позивача по передачі у майбутньому об'єкта лізингу у власність. При цьому суд першої інстанції послався на правові позиції, викладені в постановах Верховного Суду України у постанові № 3-28гс13 від 01.10.2013 р., Верховного Суду у постанові від 26.04.2018 р. у справі № 911/3483/16 та від 09.07.2018 р. у справі № 911/2449/17.

Колегія суддів не погоджується з висновком Господарського суду Хмельницької області про відсутність підстав для стягнення з відповідача плати за фактичний час користування об'єктом лізингу, оскільки такий висновок не відповідає конкретним обставинам справи та нормам матеріального права.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно з ст. 627 ЦК України та відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Колегія суддів вважає, що умови п.6.18 про те, що у випадку розірвання контракту/відмови від контракту за ініціативою позивача відповідно до п.12 контракту лізинговий платіж буде вважатись платою за користування об'єктом лізингу не суперечать нормам чинного законодавства, звичаям ділового обороту, вимогам розумності та справедливості, оскільки сторони, будучи вільними у визначенні умов договору, погодили таким чином розмір плати за користування майном до його повернення після того, як припинив дію договір лізингу.

Суд першої інстанції не врахував, що відповідно до ст..806 ЦК України та ст..2 Закону України «Про фінансовий лізинг» на правовідносини, що склались між сторонами з приводу користування об'єктом лізингу, поширюються загальні положення про оренду/найм.

Згідно з частиною 1 статті 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до частини 2 статті 795 Цивільного кодексу України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Пунктом 12.9. Розділу 12 "Строк та закінчення лізингу/розірвання контракту" Умов лізингу сторони погодили, що у разі дострокового закінчення строку лізингу/розірвання контракту відповідно до пункту 12 контракту, відмови лізингоодержувача придбати об'єкт лізингу, як передбачено пунктом 4.2., а також якщо Порше Лізинг Україна вимагає повернення об'єкта лізингу відповідно до інших положень контракту, лізингоодержувач зобов'язаний повернути об'єкт лізингу за свій власний рахунок у відповідному робочому та технічному стані за адресою місцезнаходження Порше Лізинг Україна, якщо інша адреса не вказана Порше Лізинг Україна, впродовж 10 робочих днів від дати одержання відповідного запиту.

Судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору про фінансовий лізинг з червня 2017 року припинив сплачувати лізингові платежі, вимоги позивача про їх сплату залишив без задоволення, у зв'язку з чим позивач скористався своїм правом, передбаченим договором фінансового лізингу, та розірвав договір в односторонньому порядку, тоді як відповідач після дострокового розірвання договору не заявляв про намір придбати об'єкт лізингу, як передбачено пунктом 4.2., та не повернув об'єкт лізингу на вимогу позивача. Об'єкт лізингу повернуто позивачу в примусовому порядку лише 09.02.2018 р. за актом державного виконавця.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги про стягнення плати за час фактичного користування майном після закінчення договору лізингу, а також - про стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції та відсотків річних за прострочення таких платежів відповідають умовам договору та нормам матеріального права, тому підлягають задоволенню.

Викладена правова позиція щодо правомірності стягнення лізингових платежів як плати за користування об'єктом лізингу відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 26.04.2018 р. у справі № 911/3483/16. Правова позиція Верховного суду України у справі № 3-28гс13 та Верховного Суду у справі 911/2449/17, про що зазначав суд першої інстанції в рішенні, стосуються інших правовідносин - стягнення заборгованості за лізинговими платежами.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач не оспорює розрахунки позивача. Колегією суддів перевірений розрахунок позовних вимог про стягнення 1646,83 грн. 3% річних та 4242,48 грн. втрат від інфляції, здійснений позивачем, і встановлено, що розрахунок відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам у справі. За результатом перевірки правильності нарахувань судом боргу з урахуванням індексу інфляції встановлено, що належні до стягнення суми є більшими, ніж заявив до стягнення позивач, і враховуючи межі позовних вимог нараховані позивачем 4242,48 грн. інфляційних нарахувань підлягають стягненню в повному обсязі.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду Хмельницької області від 27.02.2019 р. у даній справі про відмову у задоволенні позову підлягає скасуванню відповідно до п.3, 4 ч.1 ст.277 ГПК України.

Судові витрати на оплату судового збору у справі покладаються на відповідача згідно з ст.129 ГПК України.

У позовній заяві позивач також заявив про стягнення з відповідача 12000 грн. судових витрат як витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч.3 ст.123 ГПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 126 витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34 - 36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 27.06.2018 р. у справі № 826/1216/16, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Представником позивача як на підставу відшкодування судових витрат, пов'язаних з наданням йому правової допомоги, надав суду копію договору про надання юридичних послуг від 27.03.2018 р. /а.с. 63-69/, який укладений ТзОВ «Юридична компанія «Праймлекс» в особі Онищука М.Ю. та позивачем у справі. За умовами цього договору сторони укладають договір про надання юридичних послуг стосовно питань, пов'язаних із поточною господарською діяльністю замовника. Послуги надаються виконавцем на підставі заявки, яка є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 2.1 договору вартість послуг щодо супроводу справи в суді першої інстанції становить 12000,00 грн. та 11000,00 грн. - в суді апеляційної інстанції. Договір підписаний ТзОВ «Юридична компанія «Праймлекс» в особі Онищука М.Ю. та позивачем у справі.

Згідно з п. 2 договору після передачі справи виконавцю замовник сплачує на користь виконавця 50 (п'ятдесят) відсотків суми, зазначеної в п. 2.1-2.1.5 цього Договору, протягом 20 робочих днів з дня наданого виконавцем рахунку і підписання акту приймання-передачі наданих послуг, шляхом перерахування відповідної суми у гривнях на поточний банківський рахунок виконавця. Замовник сплачує виконавцю другу частину суми, зазначеної в п. 2.1-2.1.5 цього договору, у розмірі 50 (п'ятдесят) відсотків суми, зазначеної в п. 2.1-2.1.5 цього Договору, протягом 20 робочих днів з дня завершення надання послуг, зазначених в п. 2.1-2.1.5 цього договору, і підписання акту приймання-передачі наданих послуг, шляхом перерахування відповідної суми у гривнях на поточний банківський рахунок виконавця. Послуги, передбачені п. 2.1-2.1.5 цього договору вважаються наданими в повному обсязі з моменту отримання замовником рішення суду та, у випадках, передбачених законом, виконавчого документу.

Колегія суддів на підставі матеріалів справи встановила, що відсутні докази виконання цього договору.

Так, до матеріалів справи також долучено належним чином завірену копію довіреності від 17.04.2018 р. /а.с.68-69/ та засвідчену копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ДН № 4872 від 30.08.2017 р. адвоката Здоренка В.Є. /а.с.70/. Колегія суддів встановила, що адвокатом Здоренко В.Є. було підписано позовну заяву.

Матеріали справи також містять довіреність, яка видана адвокату Олейнікову О.А. /а.с. 177-178/ на представництво інтересів позивача. Також долучено засвідчену копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КВ № 6120 від 14.06.2018 р. адвоката Олейнікова О.А. /а.с. 179/ та копію його посвідчення /а.с. 180/.

Колегією суддів встановлено, що адвокат Олейніков О.А. здійснював представництво інтересів позивача у суді першої та апеляційної інстанції, що підтверджено протоколами судових засідань від 15.01.2019 р. /а.с. 115/, від 11.02.2019 р. /а.с. 144/, від 27.02.2019 р. /а.с. 153/, від 07.05.2019 р. /а.с. 217/ та від 28.05.2019 р. /а.с. 232/.

Суд апеляційної інстанції дослідивши наявні в матеріалах справи довіреності, видані Здоренку В.Є. та Олейнікову О.А. на представництво інтересів позивача зазначає, що зміст цих довіреностей не свідчить про надання адвокатами послуг на підставі саме договору про надання юридичних послуг від 27.03.2018 р., укладеного ТзОВ «Юридична компанія «Праймлекс» в особі Онищука М.Ю. та позивачем. Тобто - не доведено, що витрати на правову допомогу визначені умовами договору.

Разом з тим, судові витрати на правову допомогу на час розгляду справи в суді не підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами відповідно до ст..ст.74, 76-79 ГПК України. Так, необхідною підставою для відшкодування понесених витрат є розрахунок понесених витрат на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і детального опису виконаних робіт та їх вартості, що сплачено або підлягає сплаті відповідною стороною. Оскільки такі докази суду не надані, відсутні підстави для задоволення вимоги про відшкодування таких витрат.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 277, 281 - 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" задоволити. Рішення Господарського суду Хмельницької області від 27.02.2019 р. у справі № 924/1121/18 скасувати. Прийняти нове рішення. Позов задоволити.

Стягнути з Сільськогосподарського обслуговуючого кооперативу "Перший національний аграрний кооператив" (29017, Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Зарічанська, буд. 3/2, блок 5/2-1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (, адреса: Україна, 02152, м. Київ, проспект Павла Тичини, 1-В, Банк: Філія «КІБ» ПАТ «Креді Агріколь Банк», адреса банку: 01034, Київ, вул. Володимирська, 23-а, Рахунок № 1000, МФО банку: 300379) заборгованість у сумі 58621,61 грн. як плати за фактичне користування об'єктом лізингу, 1646,83 грн. 3% річних та 4242,48 грн. втрат від інфляції.

Стягнути з Сільськогосподарського обслуговуючого кооперативу "Перший національний аграрний кооператив" (29017, Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Зарічанська, буд. 3/2, блок 5/2-1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (, адреса: Україна, 02152, м. Київ, проспект Павла Тичини, 1-В, Банк: Філія «КІБ» ПАТ «Креді Агріколь Банк», адреса банку: 01034, Київ, вул. Володимирська, 23-а, Рахунок № 1000, МФО банку: 300379) 1762 грн. витрат на оплату судового збору за подання позовної заяви та 2643 грн. витрат на оплату судового збору за подання апеляційної скарги.

Господарському суду Хмельницької області видати накази на виконання цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Матеріали справи № 924/1121/18 повернути Господарському суду Хмельницької області.

Повний текст постанови складений 03 червня 2019 року

Головуючий суддя Маціщук А.В.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Олексюк Г.Є.