ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2019 р. Справа№ 925/1241/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Смірнової Л.Г.

Коротун О.М.

розглянувши апеляційну скаргу Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Черповоди"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 08.01.2019 року (дата складення повного тексу 11.01.2019 року)

у справі № 925/1241/18 (суддя: Кучеренко О.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Седна-Агро"

до Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Черповоди"

про стягнення 114 470,40 грн

без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Седна-Агро" (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Черповоди" (далі - відповідач) про стягнення з відповідача 370 104,74 грн з яких: 255 634,34 грн основного боргу, 20 344,23 грн пені, 71126,86 грн штрафу, 16 953,53 грн річних та 6 045,78 грн інфляційних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно умов договору поставки в кредит-2018 №003-ГА від 05.05.2018 року, відповідачу було поставлено товар на загальну суму 485634,34 грн, за який у визначений договором строк відповідач повністю не розрахувався, заборгувавши постачальнику 255634,34 грн. На вимогу позивача про сплату заборгованості за поставлений товар відповідач відповіді не надав, кошти не сплатив, що і стало підставою для нарахування штрафних санкцій та звернення позивача із цим позовом до суду.

04.01.2019 року через канцелярію суду першої інстанції від позивача надійшла заява, у якій позивач зменшив розмір позовних вимог в частині основного боргу, посилаючись на те, після подачі позову до суду, відповідач перерахував позивачу 255,903,94 грн заборгованості за поставлений товар, тому просив зменшити розмір позовних вимог та розглядати їх у розмірі 114470,40 грн.

Господарський суд Черкаської області повністю задовольнив позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Седна-Агро" своїм рішенням від 08.01.2019 року (повний текст підписано 11.01.2019 року).

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення у даній справі та направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд Черкаської області, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема суд першої інстанції розглянув справу без участі відповідача.

Крім того, скаржник зазначив, що претензія на яку посилається суд як на доказ, що була направлена позивачем 12.11.2018 року мала бути розглянута відповідачем в місячний строк, тобто до 12.12.2018 року, що і було зроблено відповідачем, який 30.11.2018 року повністю розрахувався з позивачем, підготовив акт звірки, і в досудовому порядку був готовий узгодити суму штрафних санкцій та пені.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.02.2019 року справу № 925/1241/18 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Смірнова Л.Г., Коротун О.М.

Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Черповоди" на рішення Господарського суду Черкаської області від 08.01.2019 року у справі № 925/1241/18 своєю ухвалою від 01.04.2019 року.

23.04.2019 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого представник позивача просить апеляційну скаргу Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Черповоди" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Черкаської області від 08.01.2019 року залишити без змін. Крім того, представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що чинне законодавство допускає можливість одночасного стягнення з учасника господарських відносин, що порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені, які не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності.

02.05.2019 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від скаржника до суду надійшли заперечення на відзив на апеляційну скаргу, в яких скаржника зазначив, що на час прийняття спірного рішення відповідачем на рахунок позивача було перераховано 60000,00 грн більше аніж визначено договором поставки, суд задовольнив позовні вимоги позивача в розмірі 114740,40 грн, не зважаючи на те, що спірна сума пені і штрафних санкцій може становити 54470,40 грн.

Крім того, 02.05.2019 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від скаржника до суду надійшла заява-клопотання від 27.04.2019 року, в якій скаржник просив долучити до справи, в якості доказів подані ним з апеляційною скаргою копії платіжних доручень №186 від 16.05.2018 року про сплату 40000,00 грн, №197 від 25.05.2018 року про сплату 10000,00 грн, №211 від 05.06.2018 року про сплату 5000,00 грн, №227 від 15.06.2018 року про сплату 10000,00 грн, №273 від 19.07.2018 року, про сплату 5000,00 грн, №412 від 12.10.2018 року про сплату 60000,00 грн, №518 від 26.11.2018 року про сплату 100000,00 грн, №527 від 28.11.2018 року про сплату 100000,00 грн, №538 від 30.11.2018 року про сплату 255000,00 грн; копію Акту звірення СВК «Черповоди», яке залишено судом без розгляду з огляду на наступне.

Так, відповідно до акту від 02.05.2019 року №09.1-26/173/19 відділу забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду під час розкривання конверта, надісланого відповідачем (заява-клопотання від 27.04.2019 року), було виявлено відсутність усіх документів вказаних у додатку.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Черкаської області від 08.01.2019 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Черповоди"- без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.05.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Седна-Агро" (постачальник) та Сільськогосподарським виробничим кооперативом "Черповоди" (покупець) було укладено договір поставки насіння в кредит-2018 №003-ГА (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язався поставити покупцю у строки визначені договором насіння рослин (надалі - товар).

Асортимент, номенклатура, кількість, ціна товару, строки оплати та характеристики товару визначаються на підставі замовлення покупця (п.п. 1.1, 1.2 договору).

Відповідно до п. 2.2.1 договору сторони встановили, що покупець зобов`язується оплатити товар у строки та на умовах, передбачених договором або Специфікаціями. Ціна товару або його окремої партії визначається та вказується в Специфікаціях до договору або видаткових накладних на дату їх складання, що є невід`ємними частинами договору (пункт 3.1 договору).

Згідно з п. 4.1 договору покупець зобов`язувався здійснити оплату товару у строки встановлені Специфікацією. Умови поставки та приймання-передача товару сторонами визначені у Розділі 5 договору, відповідно до якого поставка товару здійснюється на умовах DAP - склад покупця за адресою: Черкаська область, Уманський район, с. Черповоди, відповідно до правил МТП з використанням термінів для внутрішньої та міжнародної торгівлі "Інкорермс 2010". Приймання-передача товару здійснюється уповноваженими представниками сторін та оформляється шляхом підписання видаткових накладних на товар, датою поставки товару вважається дата вказана у видаткових накладних.

Відповідно до п. 7.3 у разі прострочення строків (терміну) оплати товару визначених у пунктах 4.1 договору та Специфікації покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період нарахування пені, від суми заборгованості за кожен день прострочки до повного виконання стороною своїх зобов`язань та припиняється в день виконання винною стороною зобов`язань за договором, забезпечених санкцією. Згідно з п. 7.5 договору встановлено, що у разі прострочення покупцем строків оплати товару, більш ніж десяти календарних днів, покупець додатково сплачує постачальнику штраф у розмірі 20% від загальної суми заборгованості. Крім того, відповідно до пункту 7.6 договору сторони визначили, що відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, за порушення грошового зобов`язання покупець зобов`язується сплатити постачальнику суму боргу з врахуванням індексу інфляції за весь час прострочки та 30% річних від простроченої (неоплаченої) суми.

Згідно п. 10.1 договору договір укладений з дати його підписання і діє до 31.12.2018 року включно, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором.

05.05.2018 року сторонами договору була підписана Специфікація №1, відповідно до якої сторони погодили асортимент та кількість товару на загальну суму 196560,00 грн та визначили, що за отриманий товар покупець зобов`язується оплатити загальну вартість товару зазначену в даній Специфікації в наступні строки: до 07.05.2018 року - 39312,00 грн; до 28.09.2018 року - 157 248,00 грн

11.05.2018 року сторонами договору була підписана Специфікація №2, відповідно до якої відповідно до якої сторони погодили асортимент та кількість товару на загальну суму 154 674,34 грн та визначили, що за отриманий товар покупець зобов`язується розрахуватися в наступні строки: до 11.05.2018 року - 30934,87 грн; до 28.09.2018 року - 123 739,47 грн.

16.05.2018 року сторонами договору була підписана Специфікація №3, відповідно до якої сторони погодили асортимент та кількість товару на загальну суму 126000,00 грн та визначили, що за отриманий товар покупець зобов`язується розрахуватися в наступні строки: в строк до 16.05.2018 року - 37800,00 грн; до 31.08.2018 року - 88 200,00 грн.

21.05.2018 року сторонами договору була підписана Специфікація №4, відповідно до якої сторони погодили асортимент та кількість товару на загальну суму 8400,00 грн та визначили, що за отриманий товар покупець зобов`язується розрахуватися в наступні строки: до 16.05.2018 року - 2520,00 грн; до 31.08.2018 року - 5880,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, позивач на виконання умов договору поставив відповідачу товар на загальну суму 485634,35 грн, що підтверджується видатковими накладними: №2953 від 05.05.2018 року, №3165 від 11.05.2018 року, №332 від 16.05.2018 року, №3456 від 21.05.2018 року та товарно-транспортними накладними №РТУ2953 від 05.05.2018 року, №РТУ 3165 від 11.05.2018 року, №РТУ3332 від 16.05.2018 року, №РТУ3456 від 21.05.2018 року, які були підписані представником відповідача та підписи скріплені печаткою відповідача (наявні в матеріалах справи).

Крім того, отримання товару відповідачем також підтверджується довіреностями на отримання матеріальних цінностей № 5/5 від 05.05.2018 року, № 11/5 від 11.05.2018 року, № 21/5 від 21.05.2018 року.

Підписання та прийняття цього товару є підтвердження факту узгодження сторонами найменування, кількості, комплектності, асортименту та ціни товару, як встановлені пунктом 1.2 договору.

Разом з цим, колегія суддів відзначає, що матеріали справи не містять, а скаржником не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих в розумінні ст.ст. 73, 76-79 Господарського процесуального кодексу України доказів наявності будь-яких заперечень щодо кількості чи якості товару.

Так, у визначений договором та Специфікаціями до нього строк відповідач за отриманий товар повністю не розрахувався, перерахувавши позивачу частину вартості отриманого товару у сумі 230 000,00 грн, залишок заборгованість відповідача за отриманий товар становила 255634,34 грн.

12.11.2018 року позивач направив відповідачу вимогу №211 щодо порушення ним строків оплати отриманого товару, в якій вимагав невідкладно усунути порушення договору, сплативши позивачу залишок заборгованості та нараховані штрафні санкції в термін до 14.11.2018 року.

З огляду на викладене, колегія суддів критично оцінює доводи скаржника, що претензія мала бути розглянута відповідачем в місячний строк, тобто до 12.12.2018 року, що і було зроблено відповідачем, який 30.11.2018 року повністю розрахувався з позивачем.

Вказана вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи, після подання позову до суду відповідач сплатив позивачу заборгованість у розмірі 255634,34 грн, у зв`язку з чим, позивач зменшив розмір позовних вимог.

За порушення строків оплати вартості отриманого товару позивач нарахував відповідачу штрафні санкції (пеню, штраф), інфляційні та річні, які просить стягнути з відповідача у примусовому порядку.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських правовідносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Стаття 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у розумінні цього Кодексу визначає господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. А частина 4 статті 231 ГК України встановлює, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п.п. 7.3, 7,5 договору за порушення строків оплати товару покупець зобов`язаний сплатити постачальнику пеню та штраф у розмірі 20% від загальної суми заборгованості у разі прострочення покупцем строків оплати товару, більш ніж десяти календарних днів.

Як було встановлено вище, відповідач у визначений у договорі та специфікаціях строк (кінцевий строк за усіма специфікаціями 28.09.2018 року) отриманий товар не оплатив.

Колегія суддів перевіривши розрахунок штрафу та пені погоджується з розрахунком позивача та висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача пені у сумі 20344,23 грн та штрафу у сумі 71126, 86 грн.

Щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 30% річних та інфляційних нарахувань, колегія суддів відзначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Пунктом 7.6 договору сторони визначили збільшений розмір нарахування річних у розмірі 30%.

Колегія суддів перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 30 % річних погоджується з розрахунком позивача та висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача інфляційних нарахувань в сумі 6045,78 грн та 16953,53 грн 30 % річних.

Крім того, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо покладення на відповідача витрат на правничу у сумі 18850,00 грн, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Так, згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо, дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно нижчою від суми, заявленої в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як вбачається з матеріалів справи, та правильно встановлено судом першої інстанції, послуги з надання правничої допомоги надані Адвокатським бюро "Дефініція Кушніра" за договором про надання правничої (правової допомоги) від 12.11.2018 року №27 та додатку до нього, виконання наданих послуг підтверджене актом про приймання-передачі виконаних робіт від 27.11.2018 року та рахунком на оплату від 27.11.2018 року (наявні в матеріалах справи). Відповідач ніяких заперечень з приводу неспіврозмірності витрат позивача на правничу допомогу чи клопотання про їх зменшення суду не подав.

При цьому, колегія суддів не приймає як належне твердження скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, що суд першої інстанції розглянув справу без участі відповідача, оскільки, відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Разом з цим, колегія суддів відзначає, що справа слухалася за правилами спрощеного провадження без виклику сторін, а відповідач відповідно не був позбавлений права та можливості подати до суду відзив/пояснення щодо позовних вимог.

Крім того, твердження скаржника щодо підготовки акту звірки і готовності в досудовому порядку узгодити суму штрафних санкцій та пені не спростовує висновків суду першої інстанції викладених у оскаржуваному рішенні.

Скаржник не надав суду доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваному рішенні.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог.

При цьому, колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Черповоди" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 08.01.2019 року у справі №925/1241/18 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №925/1241/18 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді Л.Г. Смірнова

О.М. Коротун