ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2019 р. м. Київ Справа№ 925/568/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

при секретарі судового засідання Вайнер Є.І.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 04.04.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Черкаський приладобудівний завод" на рішення Господарського суду Черкаської області від 04.10.2018 (повний текст підписано 16.10.2018)

у справі №925/568/18 (суддя Скиба Г.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Терра Будсервіс"

до Акціонерного товариства "Черкаський приладобудівний завод"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Департамент архітектури та містобудування Черкаської міської ради (третя особа - 1)

Фонд державного майна України (третя особа - 2)

Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області (третя особа - 3)

Черкаська міська рада ( третя особа - 4)

про визнання права на оформлення в оренду (власність) земельної ділянки

В судовому засіданні 04.04.2019 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Терра Будсервіс" звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Акціонерного товариства "Черкаський приладобудівний завод" про визнання за ТОВ "Терра Будсервіс" право на оформлення в оренду (власність) земельної ділянки площею 4,5796 га (частина земельної ділянки, що знаходиться за адресою: м. Черкаси , вул . 30 років Перемоги , 19/1, та на якій розташоване майно ТОВ "Терра Будсервіс": нежитлова будівля охоронної споруди літ. П-1, площадка ІІ, ІІІ, огорожа 4, 7) без нотаріально посвідченої згоди (погодження) землекористувача АТ "Черкаський приладобудівний завод" на вилучення із користування.

Позов обґрунтований тим, що право позивача на набуття у користування (власність) спірної частини земельної ділянки не визнається відповідачем, але на думку позивача, є правомірним, оскільки таке право останнього походить від реалізації власником нерухомого майна своїх прав, відтак таке право підлягає захисту і може бути захищено у спосіб, обраний позивачем.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 04.10.2018 у справі №925/568/18 позов задоволено.

Визнано за Товариством з обмеженою відповідальністю "Терра Будсервіс" право на оформлення в оренду (власність) земельної ділянки площею 4,5796 га (частина земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та на якій розташоване майно ТОВ "Терра Будсервіс": нежитлова будівля охоронної споруди П-І, площадка II, III, огорожа 4, 7) без нотаріально посвідченої згоди (погодження) землекористувача - Акціонерного товариства "Черкаський приладобудівний завод".

Стягнуто з Акціонерного товариства "Черкаський приладобудівний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Терра Будсервіс" 1762,00 грн. судового збору.

Рішення мотивовано доведеністю та обґрунтованістю позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач 02.11.2018 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права, не повним дослідженням доказів.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі:

- суд не з`ясував той факт, що у договорі від 14.09.2010 вказана огорожа №4, 7, а не огорожа №4, 6, які були у першому Договорі купівлі - продажу;

- суд не дослідив, чи дійсно вказані приміщення увійшли до статутного капіталу ТОВ «Терра Бедсервіс» та чим це підтверджується;

- суд не дослідив, що нерухоме майно загальною площею 29,9 кв. м. не розташоване на земельній ділянці загальною площею 4,5796 га;

- суд не прийняв до уваги пояснення відповідача, що приладобудівний завод віднесений до стратегічних підприємств держави, земельна ділянка використовується на праві постійного користування під комплексом приміщень заводу;

- суд не прийняв до уваги й інші пояснення відповідача: Державний акт на землю відсутній не з провини відповідача, та по даному факту проводиться службова перевірка; земельній ділянці належить статус державної власності, оскільки на ній знаходиться цілісний майновий комплекс стратегічного заводу; згода позивачу на вилучення ділянки не надається ще й з тих підстав, що позивач є будівельною фірмою та хоче забудувати ділянку об`єктами нерухомості; позивач не відшкодовував заводу сплачений земельний податок за землю, на якій розміщується майно позивача та інше;

- суд прийняв рішення про задоволення позовних вимог ТОВ «Терра Будсервіс» на підставі наданої ВАТ «Черкаський приладобудівний завод» згоди на вилучення зі свого землекористування земельної ділянки площею 45 795,64 кв.м., однак дане рішення було прийнято 19.07.2004 по відношенню до ПП «Старк-2», а не ТОВ «Терра Будсервіс»;

- суд не дослідив, кому саме належить спірна земельна ділянка: чи перебуває вона у користуванні юридичної особи (АТ «Черкаський приладобудівний завод») чи то є землі державної, комунальної власності, а відтак суд не дослідив, чи вірно позивач застосував порядок передачі земельних ділянок у власність або у користування.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу 16.11.2018 передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.11.2018 апеляційну скаргу відповідача залишено без руху, з огляду на відсутність даних щодо зарахування до спеціального фонду Державного бюджету України у справі №925/568/18 2643,00 грн. судового збору, сплаченого квитанцією №21_12 від 01.11.2018.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.12.2018 у справі №925/568/18 поновлено відповідачу строк на апеляційне оскарження, відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено на 21.02.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.02.2019 відкладено розгляд справи на 04.04.2019, приймаючи до уваги неявку представників відповідача та третіх осіб 1, 3, 4 та для надання можливості учасникам апеляційного провадження ознайомитись з клопотанням третьої особи 2 про зупинення провадження у справі та подати обґрунтовані пояснення з приводу зазначеного клопотання.

28.01.2019 від представника третьої особи - 2 надійшло клопотання про зупинення провадження, в якому останній просить зупинити провадження у справі до набрання законної сили рішенням у справі №925/1288/18.

В обґрунтування зазначеного клопотання заявником вказано, що рішення у справі №925/1288/18 може вплинути на оцінку доказів у даній справі №925/568/18.

Розглянувши вищезазначене клопотання, колегія суддів не знаходить підстав для його задоволення з огляду на наступне.

Пунктом 5 частиною 1 статті 227 ГПК України передбачено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Про зупинення провадження у справі виноситься ухвала, яка в силу ст.234 ГПК України має, зокрема, містити мотиви її винесення з посиланням на законодавство.

У відповідності до п. 3.16 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове або повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду пов`язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів, тощо, що не можуть бути з`ясовані та встановлені у даному процесі, проте, які мають значення для конкретної справи, провадження у якій зупинено.

Враховуючи вимоги закону, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, як пов`язана справа, яка розглядається даним судом, із справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.

Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі. Йдеться про те, що господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок, непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, певної черговості розгляду вимог.

Таким чином, зупинення провадження у справі процесуальний закон пов`язує із неможливістю розгляду справи, що розглядається, до вирішення іншої справи. При цьому пов`язаність справ полягає в тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на зібрання та оцінку доказів у даній справі, і ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Отже, метою зупинення провадження у справі до розгляду пов`язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів, тощо, що не можуть бути з`ясовні та встановлені у даному процесі, проте, які мають значення для конкретної справи, провадження у якій зупинено.

Сама по собі взаємопов`язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду даної справи до прийняття рішення у іншій справі.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Фрідлендер проти Франції").

Колегія суддів вважає, що вирішення спору у справі №925/1288/18, не може бути перешкодою для встановлення всіх обставин у даній справі №925/568/18.

Явка представників сторін

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 04.04.2019 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник третьої особи - 2 в судовому засіданні апеляційної інстанції 04.04.2019 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати на прийняти нове про відмову в позові.

Представники відповідача, третіх осіб 1, 3, 4 в судове засідання апеляційної інстанції 04.04.2019 не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини їх неявки суду невідомі.

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (ч. 3 ст. 120 ГПК України).

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представників відповідача, третіх осіб 1, 3, 4 обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

01.07.2003 на підставі договору купівлі-продажу (а.с. 13-17, т. 1) ПП "Старк-2" придбало у ВАТ "Черкаський приладобудівний завод", правонаступником якого є АТ "Черкаський приладобудівний завод" (Відповідач по справі), частину комплексу ділянки №2 за адресою м.Черкаси, вул. 30 років Перемоги, 5/1, яка складається з площадки II, III; охоронної споруди П-І, огорожі №4 та частини огорожі №6.

Пунктом 1.2 договору купівлі-продажу визначено, що об`єкт купівлі-продажу розташований на земельній ділянці Черкаської міської ради площею 21,970 га. З цієї земельної ділянки ПП "Старк-2" виділяється у користування відповідна частина земельної ділянки.

Пунктом 5.6 договору купівлі-продажу ВАТ "Черкаський приладобудівний завод", зобов`язаний передати ПП "Старк-2" письмову згоду на переоформлення прав користування земельною ділянкою.

На виконання п. 5.6 договору, 19.07.2004 ВАТ "Черкаський приладобудівний завод" надало висновок №50-495, в якому надав згоду на вилучення зі свого користування земельної ділянки площею 45795,64 кв.м (4,5796 га), з яких 641,99 кв.м (0,0641 га) залишити в спільному користуванні (а.с. 25, т. 1).

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач у справі - Приладобудівний завод - підтвердив той факт, що разом з правом власності на майно від передав і право користування на частину земельної ділянки новому власнику.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.05.2010 у справі №2-3295/2010 (а.с. 21-22, т. 1) визнано дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений 12.04.2010 між ПП "Старк-2" та гр. ОСОБА_1 та визнано за останнім право власності на нерухоме майно, а саме: площадки II, III; охоронну споруду П-І, огорожі № 4 та огорожі № 6, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 (зміна адреси нерухомого майна підтверджується наказом управління містобудування та архітектури Черкаського міського виконавчого комітету №393 від 17.03.2005 (а.с. 24, т. 1)).

Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 14.09.2010 (а.с. 26-29, т. 1) гр. ОСОБА_2 придбав у гр. ОСОБА_1 нежитлову будівлю охоронної споруди літ П-1, площадки II, III, огорожу 4, 7, які знаходяться в АДРЕСА_1 . (далі - об`єкт нерухомості, нерухоме майно).

Відповідно до п. 1.4 зазначеного вище договору, нерухоме майно розташоване на земельній ділянці площею 4,5796 га, кадастрові номери - НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 .

На підставі протоколу №1 установчих зборів учасників ТОВ "Терра Будсервіс" від 16.08.2016 (а.с. 31-32, т. 1) та Акту приймання-передачі майна №1 від 18.08.2016 (а.с. 33, т.1) вказане нерухоме майно увійшло до статутного капіталу ТОВ "Терра Будсервіс" від імені учасника товариства гр. ОСОБА_2 .

Враховуючи приписи та положення ст. 144 ЦК України, ст. 52 Закону України "Про господарські товариства", майно, яке увійшло до статутного капіталу товариства є його майном, тобто перебуває у власності товариства. Зазначене підтверджується інформаційною довідкою №67378869 від 06.09.2016.

На підставі договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ "Терра Будсервіс" від 20.09.2017 (а.с. 34-35, т. 1) гр. ОСОБА_2 продав свою частку в ТОВ "Терра Будсервіс" ОСОБА_3

Зазначений об`єкт нерухомості розташований на земельній ділянці площею 4,5796 га, яка згідно довідки Держгеокадастру форми 6-зем від 13.04.2017 №363/180-17 (а.с. 36, т. 1) перебуває у користуванні ДП "Черкаський приладобудівний завод".

Позивач неодноразово звертався до відповідача про отримання нотаріально посвідченої згоди на вилучення вище зазначеної земельної ділянки, однак відповіді не отримав.

Також позивач звертався до Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради з заявами про надання дозволу на розробку проекту землеустрою для подальшого оформлення права користування (оренди) земельною ділянкою площею 4,5796 га, однак також отримав відмову у зв`язку з тим, що до заяви ТОВ "Терра Будсервіс" не додано нотаріально посвідченої згоди АТ "Черкаський приладобудівний завод".

Судом першої інстанції зазначено, що позивачем вчинено всі юридично значимі дії для законного оформлення спірної земельної ділянки в користування за плату.

Як зазначає позивач, спірна частина земельної ділянки до теперішнього часу не є окремим об`єктом права власності (користування), оскільки не виділена у встановленому законом порядку.

Ухилення відповідача від надання згоди на вилучення спірної ділянки з його користування стало причиною звернення позивача до суду за захистом порушеного права та його поновлення на оформлення земельної ділянки в користування.

Задовольняючи позов, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позивач довів порушення свого права на оформлення земельної ділянки в користування під власним об`єктом нерухомості. Судом враховано, що використання землі в Україні є платним, що приступати до використання земельної ділянки можливо лише після належного оформлення права на неї. Судом також враховано чинення необґрунтованих перешкод відповідачем та надуманість підстав для відмови позивачу в погодженні вилучення земельної ділянки, яку відповідач не використовує і не може використовувати після відчуження ним же власного нерухомого майна ще в 2003 році. Судом першої інстанції зазначено, що порушене право позивача підлягає захисту в найбільш дієвий та раціональний спосіб з урахуванням, що юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини в суспільстві відповідно до приписів ст. 124 Конституції України.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в позові виходячи з наступного.

Згідно ч. 3 ст. 5 ГПК України суб`єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Частина 2 ст. 13 ЦК України передбачає зобов`язання особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Згідно з ч.1 ст. 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктами господарювання, в силу якого один суб`єкт зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта, або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Згідно статті 120 Земельного кодексу України при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки.

При переході права власності на будівлю або споруду до громадян або юридичних осіб, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля чи споруда.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому при застосуванні положень статті 120 Земельного кодексу України у поєднанні з нормою статті 125 Земельного кодексу України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Частиною 1 ст. 120 Земельного кодексу України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що 01.07.2003 на підставі договору купівлі-продажу ПП «Старк-2» придбало у ВАТ «Черкаський приладобудівний завод», правонаступником якого є АТ «Черкаський приладобудівний завод» частину комплексу ділянки №2 за адресою: м. Черкаси, вул. 30 років Перемоги, 5/1, яка складається з площадки II, III; охоронної споруди П-І, огорожі №4 та частини огорожі №6.

Пунктом 1.2 договору купівлі-продажу визначено, що об`єкт купівлі-продажу розташований на земельній ділянці Черкаської міської ради площею 21,970 га. З цієї земельної ділянки ПП «Старк-2» виділяється у користування відповідна частина земельної ділянки.

Таким чином, земельна ділянка площею 4,5796 га, що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. 30 років Перемоги, 19/1 не може перейти у власність будь - якої особи, оскільки нерухоме майно об`єктів державної власності, що не підлягають приватизації, не може бути відчужене, вилучене, передане до статутного капіталу господарських організацій і щодо такого майна не можуть вчинятися дії, наслідком яких може бути їх відчуження.

Пунктом 5.6 договору купівлі-продажу ВАТ «Черкаський приладобудівний завод» зобов`язаний передати ПП «Старк-2» письмову згоду на переоформлення права користування земельною ділянкою.

На виконання п. 5.6 договору, 19.07.2004 ВАТ «Черкаський приладобудівний завод» надало висновок №50-495, в якому надано згоду на вилучення зі свого користування земельної ділянки площею 45795,64 кв.м (4,5796 га), з яких 641,99 кв.м (0,0641 га) залишити в спільному користуванні.

Колегія суддів зазначає, що зазначений висновок не є планом погодження земельної ділянки між продавцем та покупцем, який підписується сторонами та є невід`ємною частиною договору.

Зазначений висновок ВАТ «Черкаський приладобудівний завод» не є нотаріально посвідченою згодою на вилучення земельної ділянки, як це передбачено нормами Земельного кодексу України.

В подальшому гр. ОСОБА_3 згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 14.09.2010 придбала вище вказану нежитлову будівлю охоронної споруди літ П-1, площадки II, III, огорожу 4, 7, які знаходяться в АДРЕСА_1 , що увійшло до статутного капіталу ТОВ «Терра Бедсервіс» від імені засновника.

Судом першої інстанції не з`ясовано той факт, що у договорі від 14.09.2010 вказана огорожа №4, 7, а не огорожа №4, 6, які були у першому Договорі купівлі - продажу, та чи дійсно вказані приміщення увійшли до статутного капіталу ТОВ «Терра Бедсервіс» та чим це підтверджується.

Місцевий господарський суд не звернув уваги на пояснення відповідача, що приладобудівний завод віднесений до стратегічних підприємств держави, земельна ділянка використовується на праві постійного користування під комплексом приміщень заводу та те, що Державний акт на землю відсутній не з вини відповідача, та по даному факту проводиться службова перевірка; земельній ділянці належить статус державної власності, оскільки на ній знаходиться цілісний майновий комплекс стратегічного заводу; згода позивачу на вилучення ділянки не надається ще й з тих підстав, що позивач є будівельною фірмою та, як зазначає відповідач, хоче забудувати ділянку об`єктами нерухомості; позивач не відшкодовував заводу сплачений земельний податок за землю, на якій розміщується майно позивача.

Вирішення питання щодо надання позивачу права користування (власності) на спірну частину земельної ділянки відноситься до компетенції власника Черкаської міської ради і може бути вирішено лише у порядку, передбаченому ст. 123 Земельного кодексу України, тобто після розробки проекту відведення земельної ділянки, що неможливо без згоди землекористувача, яким є відповідач.

Отже, в розумінні ст. 377 ЦК України, АТ «Черкаський приладобудівний завод» не укладав з ТОВ «Терра Будсервіс» договір купівлі-продажу та не узгоджував розміри та цільове призначення земельної ділянки. До набувача може перейти лише та частина земельної ділянки, яка зайнята спорудою, а це 29,9 кв.м., а не 45 795,64 кв.м., або та частина, яка необхідна для її обслуговування. Для обслуговування площадки розміром 29,9 кв. м. з огорожею, земельна ділянка розміром 45 795,64 кв.м. є неспіврозмірною.

Пунктом «є» частини першої статті 141 Земельного кодексу України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Виходячи із положень ст.ст. 120, 141 ЗК України, ТОВ «Терра Будсервіс» (за умови, що дійсно нежитлова будівля загальною площею 29.9 кв.м. є часткою статутного капіталу) стало власником земельної ділянки.

Судом першої інстанції зазначено, що позивач є власником нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці площею 4,5796 га, кадастрові номери НОМЕР_1; НОМЕР_2; НОМЕР_3.

Однак у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (додається) відсутня дана інформація. Суд надав таке визначення з пояснень Позивача, не звертаючи увагу на пояснення Відповідача.

Суд першої інстанції виніс рішення про задоволення позовних вимог ТОВ «Терра Будсервіс» на підставі наданої ВАТ «Черкаський приладобудівний завод» згоди на вилучення із свого землекористування земельної ділянки площею 45 795,64 кв.м. Однак таке рішення було прийнято 19.07.2004 по відношенню до ПП «Старк-2», а не ТОВ «Терра Будсервіс».

Частиною 5 ст. 116 Земельного кодексу України передбачено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Згідно ст. 141 Земельного кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Місцевий господарський суд не дослідив, кому саме належить спірна земельна ділянка: чи перебуває вона у користуванні юридичної особи (АТ «Черкаський приладобудівний завод») чи то є землі державної, комунальної власності, а відтак суд не дослідив, чи вірно позивач застосував порядок передачі земельних ділянок у власність або у користування.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 149 Земельного кодексу України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади. Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд першої інстанції не дослідив та не з`ясував всі обставини справи у їх сукупності та дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303-А, п.29).

Відповідно до ч.1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Акціонерного товариства "Черкаський приладобудівний завод" підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Черкаської області від 04.10.2018 у справі №925/568/18 підлягає скасуванню з вищевикладених підстав, з прийняттям нового рішення про відмову в позові.

У відповідності до ст. 129 ГПК України судові витрати за розгляд позовної заяви покладаються на позивача, а також, у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги відповідача, з позивача підлягають стягненню судові витрати за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Черкаський приладобудівний завод" на рішення Господарського суду Черкаської області від 04.10.2018 у справі №925/568/18 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 04.10.2018 у справі №925/568/18 скасувати.

3. Прийняти нове рішення про відмову в позові.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Терра Будсервіс" (18029, м. Черкаси, вул. 30-річчя Перемоги, буд. 19/1, ) на користь Акціонерного товариства "Черкаський приладобудівний завод" (18000, м. Черкаси, вул. 30 років Перемоги, буд.5/1, ) 2643,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Доручити видачу наказу Господарському суду Черкаської області.

6. Матеріали справи №925/568/18 повернути до Господарському суду Черкаської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови підписано 04.06.2019 після виходу членів колегії суддів з тривалих відпусток.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б.Михальська