ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2019 р. Справа№ 927/866/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Коробенка Г.П.

Кравчука Г.А.

при секретарі Майданевич Г.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Войніканіс-Мирський Я.С. за ордером від 16.05.2019;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ОТІС",

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 25.02.2019 (повне рішення складено 07.03.2019)

у справі №927/866/18 (суддя Оленич Т.Г.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "ОТІС"

до Комунального підприємства "ЖЕК-10" Чернігівської міської ради

про стягнення 502939 грн. 50 коп.

УСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року Приватне акціонерне товариство "ОТІС" (далі - позивач) звернулось у Господарський суд Чернігівської області з позовом до Комунального підприємства "ЖЕК-10" Чернігівської міської ради (далі - відповідач) з позовом про стягнення 432684 грн. 20 коп. основного боргу, 16461грн. 56 коп. трьох процентів річних, нарахованих за період з 01.07.2017 по 22.11.2018, та 53793 грн.74 коп. втрат коштів від інфляції, обчислених за період з липня 2017 року по жовтень 2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до умову договору №1010 на повне технічне обслуговування і ремонт ліфтів та диспетчерських систем від 01.04.2013 позивач у період червня - вересня 2017 року надав відповідачу послуги з обслуговування і ремонту ліфтів загальною вартістю 432684 грн. 20 коп., які не були оплачені у встановлений строк.

Відповідачем був поданий відзив на позовну заяву, у якому він заперечував проти задоволення позову, однак, оскільки відзив поданий з пропуском встановленого строку, суд першої інстанції залишив його без розгляду.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 25 лютого 2019 року позов задоволено частково.

З Комунального підприємства "ЖЕК-10" Чернігівської міської ради стягнуто на користь Приватного акціонерного товариства "ОТІС" 216767грн. 41 коп. боргу, 552 грн. 31 коп. три проценти річних.

У задоволенні позовних вимог в частині стягнення 215916 грн.79 коп. боргу, 15909 грн.25 коп. трьох процентів річних та 53793 грн.74 коп. втрат коштів від інфляції відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Приватне акціонерне товариство "ОТІС" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 215916 грн. 79 коп. боргу, 15909 грн. 25 коп. трьох процентів річних та 53793 грн. 74 коп. втрат коштів від інфляції та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити вказані позовні вимоги.

Скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки суд першої інстанції необґрунтовано не надав оцінки та відхилив надані позивачем Журнали ремонту та огляду ліфтів, листи з дефектними актами, листування сторін, які є належними доказами надання послуг у спірні періоди. Також, за твердженням заявника апеляційної скарги, суд безпідставно відмовив у стягненні трьох процентів річних і втрат коштів від інфляції.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що договір є розірваним з квітня 2017 року, Журнали ремонту та огляду ліфтів не є належними доказами, оскільки зберігаються у позивача; позивач відмовився від направлення представників для підписання актів за серпень-вересень 2017 року; у відповідача відсутні кошти для сплати 3% річних і втрат коштів від інфляції, оскільки оплата здійснюється за рахунок коштів мешканців будинків. Також вказав, що частково виконав рішення суду, сплативши позивачу 40000 грн. боргу, 552,31 грн. три проценти річних та 3259,81 грн. судового збору.

Відповідно до ст. 216 ГПК України у судовому засіданні оголошувалась перерва з 16 по 21 травня 2019 року.

17 травня 2019 року представником позивача на вимогу суду було подано письмові пояснення щодо розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, які він просить стягнути за наслідками розгляду апеляційної скарги.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини, що, відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у апеляційній скарзі, просив її задовольнити.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 квітня 2013 року позивачем, як виконавцем, та відповідачем, як замовником, був укладений договір №1010 на повне технічне обслуговування і ремонт ліфтів та диспетчерських систем від 01.04.2013, за умовами якого замовник доручив, а виконавець прийняв на себе виконання робіт по технічному обслуговуванню і ремонту ліфтів та диспетчерських систем на об`єктах відповідача (том 1 а.с.19-20).

Вказаний договір був укладений на період з 01.04.2013 по 31.12.2013 та передбачав пролонгацію на наступний період за відсутності повідомлення про його розірвання.

Договір неодноразово продовжувався на наступні періоди, також сторонами до нього вносились зміни додатковими угодами щодо вартості робіт, зокрема, додатковою угодою №4 встановлено вартість робіт у розмірі 111895,84 грн. на місяць і вказана ціна є динамічною (том 1 а.с.21).

Згідно додатків до вказаної додаткової угоди на обслуговуванні у позивача обліковувались 208 ліфтів та 64 диспетчерські системи (том 1 а.с.22-24).

За доводами позивача, на виконання умов договору ним надано відповідачу в період з червня по вересень 2017 року послуги з обслуговування та ремонту ліфтів загальною вартістю 432684 грн. 20 коп.

Однак, як вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням Господарського суду Чернігівської області від 06.12.2017 у справі №927/675/17 (том 1 а.с.208-212), яке залишено без змін постановою Верховного Суду від 02.07.2018 (том 1 а.с.218-224), встановлено, що договір №1010 на повне технічне обслуговування і ремонт ліфтів та диспетчерських систем від 01.04.2013 є розірваним з 07 квітня 2017 року внаслідок односторонньої відмови КП "ЖЕК-10" Чернігівської міської ради від договору.

Оскільки у справі №927/675/17 предметом розгляду було стягнення заборгованості за попередні періоди, та у даній справі беруть участь ті самі особи, факти, які встановлені рішенням господарського суду у справі №927/675/17 та входять до предмету доказування в межах даної справи, є преюдиційними та не підлягають доведенню знову в межах даної справи.

Отже, не підлягає доведенню в межах даної справи та обставина, що договір №1010 на повне технічне обслуговування і ремонт ліфтів та диспетчерських систем від 01.04.2013 є розірваним з 07 квітня 2017 року, проте, позивач після розірвання договору не припинив виконання робіт з обслуговування.

Так, на підтвердження факту виконання обслуговування ліфтів позивачем надані копії Журналів ремонту та огляду ліфтів, з яких вбачається, що останні роботи проводились у вересні 2017 року (том 1 а.с.25-178).

Також листами від 01.06.2017, 10.07.2017, 14.07.2017, 18.07.2017, 23.08.2017, 28.08.2017 позивач направляв відповідачу дефектні акти на поточний ремонт окремих ліфтів (том 1 а.с.179-184).

30.06.2017 обома сторонами було підписано Акт №1010 приймання виконаних робіт з технічного обслуговування ліфтів та обладнання диспетчеризації за червень 2017 року на загальну суму 108666,24 грн. з довідкою про не врахування до розрахунку окремих ліфтів (том 1 а.с.186-187).

31.07.2017 обома сторонами було підписано Акт №1010 приймання виконаних робіт з технічного обслуговування ліфтів та обладнання диспетчеризації за липень 2017 року на загальну суму 108101,17 грн. з довідкою про не врахування до розрахунку окремих ліфтів (том 1 а.с.188-189).

30.08.2017 позивачем було підписано Акт №1010 приймання виконаних робіт з технічного обслуговування ліфтів та обладнання диспетчеризації за серпень 2017 року на загальну суму 108726,78 грн. з довідкою про не врахування до розрахунку окремих ліфтів та рахунком-фактурою на оплату (том 1 а.с.190-193).

Листом від 30.08.2017 за вих. №288/06 позивач направив відповідачу для підписання акт виконаних робіт за серпень. Відповідач отримав лист в цей же день, що підтверджується відміткою про реєстрацію (том 1 а.с.198).

Листом від 06.09.2017 за вих. №298/06 позивач направив відповідачу акти за липень і серпень для підписання. Відповідач отримав лист в цей же день, що підтверджується відміткою про реєстрацію (том 1 а.с.199).

Листом від 12.09.2017 за вих. №01-12-812 відповідач повідомив позивачу про те, що він уклав з ТОВ "Центрліфт" договір на обслуговування ліфтів і з 01 жовтня 2017 року обслуговування буде виконувати вказане товариство, тому просив позивача надати акти виконаних робіт за вересень 2017 року (том 1 а.с.185).

27.09.2017 позивачем було підписано Акт №1010 приймання виконаних робіт з технічного обслуговування ліфтів та обладнання диспетчеризації за вересень 2017 року на загальну суму 107190,01 грн. з довідкою про не врахування до розрахунку окремих ліфтів та рахунком-фактурою на оплату (том 1 а.с.194-197).

Листом від 27.09.2017 за вих. №211/06 позивач направив відповідачу акт за вересень для підписання. Відповідач отримав лист 28.09.2017, що підтверджується відміткою про реєстрацію (том 1 а.с.200).

Листом від 13.10.2017 за вих.№339/06 позивач вказав відповідачу на необхідність підписати акти за серпень і вересень 2017 року або надати вмотивовану відмову від підписання протягом трьох робочих днів. Відповідач отримав лист 13.10.2017, що підтверджується відміткою про реєстрацію (том 1 а.с.201).

У відповідь на вказаний лист відповідач повідомив, що у справі №927/675/17 проведена судова експертиза і підписання актів буде здійснено після отримання експертного висновку (том 1 а.с.207).

Листом від 21.12.2017 за вих.№486/06 позивач повторно вказав відповідачу на необхідність підписати акти за серпень і вересень 2017 року та повернути їх позивачу. Відповідач отримав лист 21.12.2017, що підтверджується відміткою про реєстрацію (том 1 а.с.202).

Листом від 01.03.2018 за вих.№50 позивач повторно вказав відповідачу на необхідність підписати акти за серпень і вересень 2017 року та повернути їх позивачу. Відповідач отримав лист 02.03.2018, що підтверджується відміткою про реєстрацію, однак, підписані акти не повернув (том 1 а.с.203).

Листом від 03.10.2018 за вих. №184 позивач направив відповідачу акти за серпень-вересень 2017 року та рахунки на оплату. Лист отриманий відповідачем 05.10.2018, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення (том 1 а.с.204-206).

11 жовтня 2018 року позивач направив відповідачу претензію від 10.10.2018 за вих.№116-юр, у якій вказав на наявність заборгованості за період з червня по вересень 2017 року в сумі 432684,20 грн. та вимагав протягом семи днів з дня отримання претензії сплатити вказану заборгованість (том 1 а.с.225-227)

Оскільки у встановлений строк відповідач на претензію не відповів, позивач звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідача 432684 грн. 20 коп. основного боргу за період червня-вересня 2017 року, 16461 грн. 56 коп. три проценти річних, нарахованих за період з 01.07.2017 по 22.11.2018, та 53793 грн.74 коп. втрат коштів від інфляції, обчислених за період з липня 2017 року по жовтень 2018 року.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилається на неналежне виконання позивачем послуг з обслуговування, на підтвердження чого ним надане листування сторін у січні-лютому 2017 року (том 1 а.с.251-271) та відомості дефектів по п`яти ліфтам за травень-червень 2017 року (том 1 а.с.272-281).

За наслідками розгляду даного спору суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення 216767 грн. 41 коп. основного боргу за червень-липень 2017 року є доведеними і обґрунтованими, тому підлягають задоволенню, а позовні вимоги про стягнення 215916 грн. 79 коп. основного боргу за серпень-вересень 2017 року не підтверджуються належними доказами, тому задоволенню не підлягають. Також суд визнав обґрунтованим нарахування трьох процентів річних за період з 22.10.2018 по 22.11.2018 за прострочення оплати послуг, наданих в червні, липні 2017 року, що становить 552 грн. 31 коп.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Отже, враховуючи наведені положення ГПК України, зміст апеляційної скарги та відзиву неї, суд апеляційної інстанції перевіряє обґрунтованість рішення суду першої інстанції виключно в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 215916 грн. 79 коп. основного боргу за серпень-вересень 2017 року, 15909 грн. 25 коп. трьох процентів річних, нарахованих за період з 01.07.2017 по 22.11.2018 та 53793 грн. 74 коп. втрат коштів від інфляції, обчислених за період з липня 2017 року по жовтень 2018 року.

Північний апеляційний господарський суд не погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову про стягнення основного боргу в розмірі 215916 грн. 79 коп. за послуги, надані у серпні і вересні 2017 року, та нарахованих на дану суму трьох процентів річних з наступних підстав.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Як вбачається зі змісту наданих позивачем актів, складених ним за період з червня по вересень 2017 року, вони складені щодо надання послуг по технічному обслуговуванню ліфтів та обладнання диспетчеризації.

Відповідно до п.4.10 Правил будови і безпечної експлуатації ліфтів, затверджених наказом Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду №190 від 01.09.2008 "технічне обслуговування - комплекс дій або дія для підтримання справного стану чи працездатності ліфта (підйомника) під час використання його за призначенням, простою, зберігання та транспортування".

Згідно з п.п. 9.4.1, 9.4.2 п.9.4 Правил періодичному технічному огляду підлягають ліфти не рідше одного разу на 24 місяці протягом установленого строку служби, якщо інше не встановлено експлуатаційними документами виробника. Під час періодичного технічного огляду ліфт повинен підлягати огляду, перевірці в обсязі вимог пункту 9.3.2 цих Правил, крім перевірок, регламентованих пунктом 6.4.23 цих Правил, відстаней і розмірів, які не змінюються в процесі експлуатації ліфта, а також акта на приховані роботи. Перевірка опору ізоляції повинна бути проведена після закінчення робіт з підготовлення електроустаткування до технічного огляду.

За правовою природою дані правовідносини є змішаними, поєднують у собі елементи надання послуг та підряду, оскільки предметом технічного обслуговування є як надання послуг, які споживаються в процесі їх надання, так і проведення ремонтних робіт.

Так, згідно з положеннями ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник - прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

За змістом ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник - оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

На підтвердження проведення технічного обслуговування ліфтів позивачем надані акти за червень-вересень 2017 року, а також Журнали ремонту та огляду ліфтів.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що акти за серпень та вересень 2017 року не підтверджують факт надання послуг, оскільки не підписані відповідачем, а Журнали ремонту та огляду ліфтів не є належними доказами надання послуг, оскільки зберігаються у позивача.

Однак, апеляційний господарський суд вважає дані висновки суду першої інстанції безпідставними, оскільки згідно з п. 5.4 Положення про систему технічного обслуговування ліфтів в Україні, затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №73 від 11.04.2000, спеціалізована організація в разі укладання договору відповідає за безперебійну і безпечну роботу ліфта і зобов`язана, зокрема, своєчасно готувати ліфти до чергового технічного огляду, проводити його, поставивши до відома власника, та вносити відповідні записи до паспорта ліфта і спеціального журналу.

Також, відповідно до п. 9.7.10 Правил будови і безпечної експлуатації ліфтів, затверджених наказом Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду від 01.09.2008 №190, вся інформація про виконаний ремонт на ліфті та відмітки про усунення несправностей заносяться виконавцем в журнал технічного огляду, який знаходиться в машинному приміщенні.

Отже, ведення журналів періодичних оглядів і ремонтів ліфтів передбачено положеннями зазначених вище актів, дія яких поширюється на всю територію України, а журнали технічного огляду знаходяться у машинному приміщенні, а не у позивача.

З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачем не було надано мотивованих заперечень на акти за серпень та вересень 2017 року, проведення технічного обслуговування ліфтів є обов`язковим згідно чинних нормативів та підтверджується як зазначеними актами, так і журналами, копії яких наявні у матеріалах справи, договір з наступним підрядником на технічне обслуговування ліфтів, за повідомленням відповідача, набирав чинності з жовтня 2017 року, а також те, що з пояснень обох сторін суду першої інстанції вбачається, що до постановлення відповідного рішення суду вони вважали договір між ними на технічне обслуговування ліфтів чинним у серпні та вересні 2017 року, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що позивачем доведено факт та обсяги наданих у серпні і вересні 2017 року послуг, а тому позовні вимоги про стягнення їх вартості є обґрунтованими і підлягають до задоволення.

В силу ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 11 жовтня 2018 року позивачем пред`явлено відповідачу вимогу про оплату протягом семи календарних днів з дати отримання цієї претензії.

Матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем вказаної претензії, тому з врахуванням Нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 №958, послуги повинні були бути оплачені до 21.10.2018 (неділя).

Однак, враховуючи приписи частини 5 статті 254 ЦК України днем закінчення строку є перший робочий день, тобто, 22.10.2018 (понеділок), а тому з 23.10.2018 зобов`язання з оплати є простроченим.

Оскільки відповідач у встановлений строк заборгованість з оплати за отримані в червні-вересні 2017 року послуги загальною вартістю 432624 грн. 20 коп. не оплатив, позовні вимоги щодо стягнення суми основного боргу підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010).

Позивач просив стягнути з відповідача 16461 грн.56 коп. три проценти річних, нарахованих за період з 01.07.2017 по 22.11.2018, та 53793грн.74коп. втрат коштів від інфляції, обчислених за період з липня 2017 року по жовтень 2018 року.

Однак, оскільки судом було встановлено відсутність укладеного між сторонами договору, з врахуванням наведених положень ст.530 ЦК України початком прострочення виконання зобов`язання з оплати є 23.10.2018, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 1102 грн. 45 коп. 3% проценти річних за період з 23.10.2018 по 22.11.2018, нарахованих на суму боргу 432624 грн. 20 коп., а інфляційні втрати нарахуванню не підлягають, тому в цій частині позовні вимоги задовольняються частково.

Частиною 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, Північний апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що рішення Господарського суду Чернігівської області від 25 лютого 2019 року прийняте із невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому відповідно до положень п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України підлягає зміні в частині розміру стягуваної суми. Отже, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 129 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Змінити рішення господарського суду Чернігівської області від 25 лютого 2019 року.

Стягнути з Комунального підприємства "ЖЕК-10" Чернігівської міської ради, вул. Доценка, 25-б, м. Чернігів, 14032 (ідентифікаційний код 14252113) на користь Приватного акціонерного товариства "ОТІС", вул. Екскаваторна, 37, м. Київ, 03062 (ідентифікаційний код 14357579) - 432624 гривні 20 коп. основного боргу, 1102 гривні 45 коп. - 3 проценти річних та 16267 гривень 02коп. повернення судового збору, сплаченого за розгляд позовної заяви та апеляційної скарги.

У решті позову відмовити.

Доручити господарському суду Чернігівської області видати накази.

Справу повернути до господарського суду Чернігівської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28.05.2019.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.П. Коробенко

Г.А. Кравчук