РІШЕННЯ

Іменем України

05 червня 2019 року м. Чернігівсправа № 927/321/19

Господарським судом Чернігівської області у складі судді Романенко А.В., за участю секретаря судового засідання Одинець І.М., за правилами спрощеного позовного провадження розглянуто справу

за позовом: Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»,

вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ, 01001;

а/с 1800, м. Дніпро, 49027;

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Павленко Анни Іванівни,

АДРЕСА_1;

предмет спору: про стягнення 76345,01грн

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: не прибув.

У судовому засіданні 05.06.2019 Господарським судом Чернігівської області на підставі частини 1 статті 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

12.04.2019, до Господарського суду Чернігівської області, від Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (надалі - АТ КБ «Приватбанк») надійшов позов до відповідача - Фізичної особи-підприємця Павленко Анни Іванівни (надалі - ФОП Павленко А.І.) про стягнення 76345,01грн заборгованості за кредитним договором б/н від 02.11.2018, у тому числі 70000,00грн заборгованості за кредитом; 1330,00грн заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість у період з 04.12.2018 по 28.02.2019; 3780,00 грн заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії, нарахованої за період з 02.11.2018 по 28.02.2019; 1235,01грн пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, нараховану за прострочення повернення кредиту та сплати відсотків у вигляді щомісячної комісії за період з 04.12.2018 по 28.02.2019.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання відповідачем договірних зобов`язань за кредитним договором №б/н від 02.11.2018.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 06.05.2019, після усунення позивачем недоліків позовної заяви б/н від 13.03.2019, відкрито провадження у справі №927/321/19 за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначено на 05.06.2019 з проведенням судового засідання; у судове засідання викликано повноважних представників сторін, їх явку визнано обов`язковою. Даною ухвалою суду встановлено сторонам строки для подання заяв по суті спору, зокрема, відповідачу - 15-ти денний строк з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 22.05.2019, для подачі відзиву на позовну заяву; позивачу строк тривалістю три дні з дня отримання відзиву, але не пізніше 29.05.2019, для подачі відповіді на відзив; відповідачу до початку судового засідання для подачі заперечення на відповідь на відзив (у разі наявності).

Відповідач проти заявленого позову не заперечив, правом на подачу відзиву на позов у порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) не скористався, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не надіслав.

Сторони у судове засідання 05.06.2019 не з`явились, повноважних представників не направили, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не надіслали, причини неприбуття у судове засідання не пояснили, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень за №№807, 793, 785.

Частиною 1 статті 202 ГПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За умовами частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Застосовуючи з огляду на зміст статті 3 ГПК України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважає за необхідне зазначити, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язку добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) від 07.07.1989).

За приписами статті 42 ГПК України, учасники справи зобов`язані користуватися визначеними законом процесуальними правами; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Судом враховано, що відкладення справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення наявного спору у відповідному судовому засіданні.

З урахуванням зазначеного, враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, однак явку повноважних представників до суду не забезпечили без пояснення причин, відповідачем відзив на позов у встановлений судом строк не надано, з огляду на зміст частини 9 статті 165, частини 2 статті 178, частини 1 статті 202 ГПК України, суд вважає, що неприбуття сторін у судове засідання та неподання відповідачем відзиву на позов не перешкоджає розгляду справи по суті за наявними матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно абз. 5, 6 п. 1.7. статті 1 Статуту Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (надалі - АТ КБ «Приватбанк») (нова редакція, погоджена Національним банком України 11.06.2018; затверджено наказом Міністерства фінансів України (рішенням єдиного акціонера) від 21.05.2018 № 519), за рішенням Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 № 519 змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк».

Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк».

Відповідно до частини 1 статті 202 та частини 1 статті 205 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, правочин може вчинятися усно або в письмовій, електронній формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За приписами статті 173 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За частиною 1 статті 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами частин 1-3 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно частин 1 та 2 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Як вбачається із матеріалів справи, 02.11.2018, фізичною особою-підприємцем Павленко Анною Іванівною (позичальником, клієнтом) через систему інтернет-клієнт-банкінгу було підписано із використанням електронного цифрового підпису заяву про приєднання до Умов та правил надання послуг «КУБ» (надалі - Заява).

Підписанням цієї Заяви у відповідності до статті 634 ЦК України позичальник приєднався до розділу 3.2.8. Умов та правил надання послуги «КУБ» (далі - Умов), що розміщені на сайті ПриватБанку pb.ua., прийняв на себе всі зобов`язання, зазначені в цих Умовах та уклав кредитний договір.

Істотні умови зазначеного кредитного договору, визначені у п. 1 Заяви, де передбачено, що Банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати Клієнту строковий кредит для фінансування поточної діяльності Клієнта в обмін на зобов`язання Клієнта з повернення кредиту, сплати процентів та інших винагород в обумовлені цим договором терміни (п.1.1.).

Розмір кредиту: 70000,00грн. Строк кредиту: 12 місяців з дати видачі коштів Клієнту. Проценти (комісія) за користуванням кредитом: 1,8% в місяць від початкового розміру кредиту (п.1.2.-1.4.).

Порядок погашення заборгованості за кредитом: щомісяця рівними частинами, починаючи з місяця, наступного за місяцем видачі коштів Клієнту, до календарного числа місяця, в яке було надано кредит, включно з цим числом (п.1.5.).

Додатком 1 до Заяви сторони узгодили Графік погашення основної суми боргу та процентів за кредитом, що також доступний для Клієнта у системі «Приват24 для бізнесу», за умовами якого щомісячний платіж позичальника упродовж 12 місяців, починаючи з наступного місяця за місяцем видачі кредиту, становить 7093,34грн, з якого 5833,34грн зараховується в рахунок погашення тіла кредиту та 1260,00грн зараховується в рахунок сплати відсотків за користування кредитом у вигляді щомісячної комісії (за ставкою 1,8% від початкового розміру кредиту).

Сторони у п.1.6. Заяви погодили, що у випадку порушення строку погашення заборгованості за кредитом, що зазначений в п. 1.5. Заяви, Клієнт зобов`язаний додатково до процентів, вказаних в. п.1.4., сплатити, Банку проценти у розмірі 4% в місяць від суми простроченої заборгованості та неустойку в розмірі і згідно розділу 3.2.8. Умов.

Укладання даного кредитного договору здійснювалось в порядку, визначеному розділом 3.2.8. Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк».

Розділом 3.2.8. Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» визначено умови та правила надання «Кредиту «КУБ» (надалі - Умови), які затверджені рішення Правління Банку від 07.09.2017, що підтверджується витягом з Протоколу №44 Правління від 07.09.2017, а також розпорядженням №Э.30.0.0.0/1-6891392 від 15.06.2017 «Щодо актуалізації Умов та Правил надання банківських послуг», яким прийнято рішення винести на засідання Правління загальний масив змін та доповнень до Умов та Правил.

Пунктом 3.2.8.1. Умов визначено, що Банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати Клієнту «Кредит КУБ» для фінансування поточної діяльності Клієнта, в обмін на зобов`язання Клієнта з повернення кредиту, сплати відсотків в обумовлені цим Договором терміни. Істотні умови кредиту (сума кредиту, проценти за користування кредитом, розмір щомісячного платежу, порядок їх сплати) вказуються в Заяві про приєднання до Умов та правил надання послуги «КУБ» (надалі - Заява). Клієнт приєднується до послуги шляхом підписання електронно-цифровим підписом Заяви в системі Приват24 або у сервісі «Paperless» або іншим шляхом, що прирівнюється до належного способу укладення сторонами кредитного договору.

Розмір кредиту, який може бути наданий в рамках даної послуги, складає від 50000,00 до 1000000,00грн (п.3.2.8.2. Умов).

Пунктом 3.2.8.3.1. Умов встановлені умови повернення кредиту та терміни погашення заборгованості за кредитом.

Сплата відсотків за користування кредитом передбачена п. п. 3.2.8.3.2., 3.2.8.3.3., 3.2.8.9 Умов.

За частиною 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

З урахуванням наведеного, укладений між сторонами кредитний договір №б/н від 02.11.2018 за своєю правовою природою є договором приєднання, що складається із вказаних Заяви та Умов; на правовідносини сторін, що виникають в ході виконання даного правочину, поширюється дія §1 та §2 глави 71 ЦК України.

За частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статей 1048, 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) та сплатити відсотки за користування коштами у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно частин 2 та 3 статті 193 ГК України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. За частиною 1 статті 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

За приписами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що 17.09.2015, на підставі заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та заяви про відкриття поточного рахунку, відповідачу був відкритий поточний рахунок № НОМЕР_1 .

02.11.2018, на підставі укладеного між сторонами кредитного договору №б/н від 02.11.2018, позивачем було перераховано на поточний рахунок відповідача кредитні кошти у розмірі 70000,00 грн, що підтверджується меморіальним ордером №HSAV2ВRT1M від 02.11.2018, а також банківськими виписками по рахунках відповідача за період з 01.01.2000 по 13.03.2019.

Пунктом 3.2.8.3.1. Умов передбачено, що повернення кредиту здійснюється щомісяця шляхом забезпечення клієнтом позитивного сальдо на його поточному рахунку в сумах і в дати щомісячних внесків, зазначених у Заяві. Клієнт доручає Банку щомісячно у строки, зазначені в Заяві, здійснювати договірне списання з його рахунків, відкритих у Банку, на погашення заборгованості за послугою у кількості та розмірі, зазначеному в кредитному договорі. Остаточним терміном погашення заборгованості за кредитом є дата повернення кредиту.

При цьому, п. 3.2.8.3.1.3. Умов передбачено, що згідно статей 212, 651 ЦКУ при порушенні клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбачених цим договором, Банк на свій розсуд, починаючи з 91-го дня порушення будь-якого із зобов`язань, має право змінити умови договору, встановивши інший термін повернення кредиту. При цьому Банк направляє Клієнту повідомлення із зазначенням дати терміну повернення кредиту (Банк здійснює інформування Клієнта на свій вибір або письмово, або через встановлені засоби електронного зв`язку Банку та Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms-повідомлення або інших). При непогашенні заборгованості за цим договором у термін, зазначений у повідомленні, вся заборгованість, починаючи з наступного дня від дати, зазначеної в повідомленні, вважається простроченою.

Аналогічні умови визначені п. 3.2.8.6.2., яким передбачено, що у разі порушення Клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбачених умовами видачі та погашення кредиту, банк на свій розсуд має право, зокрема, змінити умови видачі та надання кредиту - вимагати від Клієнта дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування, виконання інших зобов`язань за кредитом у повному обсязі шляхом надсилання повідомлення. При цьому, згідно статей 212, 611, 651 ЦК України за зобов`язаннями, терміни виконання яких не настали, терміни вважаються такими, що настали в зазначену у повідомлені дату. В цю дату Клієнт зобов`язується повернути Банку суму кредиту в повному обсязі, проценти за фактичний термін користування ним, повністю виконати інші зобов`язання за кредитом.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач, всупереч вимогам чинного законодавства та умовам кредитного договору №б/н від 02.11.2018, свої зобов`язання за цим договором належним чином не виконував, прострочивши у період грудень 2018 року - лютий 2019 року сплату чергових платежів у рахунок часткового погашення тіла кредиту на суму 17500,02грн та сплату відсотків у вигляді щомісячної комісії на суму 3780,00грн, обумовлених Додатком 1 до Заяви.

За частиною 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

З урахуванням наведеного, позивач, керуючись частиною 2 статті 1050 ЦК України та п. п. 3.2.8.3.1.3., 3.2.8.6.2., 24.02.2019, надіслав на адресу відповідача претензію від 15.02.2019 за №IG2CNKUB0H0Z9 з вимогою негайно погасити прострочену заборгованість у повному обсязі. Відповідач дану претензію залишив без відповіді, заборгованість за кредитом не сплатив.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується порушення відповідачем умов кредитного договору №б/н від 02.11.2018, а саме прострочення ним починаючи з 04.12.2018 внесення чергових платежів в рахунок погашення тіла кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у вигляді щомісячної комісії, суд дійшов висновку, що у позивача виникло право дострокового стягнення з відповідача кредиту у розмірі 70000,00грн за кредитним договором б/н від 02.11.2018 та відповідно відсотків за час фактичного користування кредитом.

У межах заявленого позову, крім суми основної заборгованості за кредитом, позивачем нараховано відповідачу та пред`явлено до стягнення:

- заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії за період з 02.11.2018 по 28.02.2019 у сумі 3780,00 грн (згідно з п. п. 3.2.8.3.2. та 3.2.8.9. Умов);

- заборгованість за відсотками нарахованими на прострочену заборгованість за період з 04.12.2018 по 28.02.2019 у сумі 1330,00грн (згідно з п. п. 3.2.8.3.3. та 3.2.8.9.1. Умов).

Згідно частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У відповідності до п. п. 3.2.8.5.2. та 3.2.8.5.3. Умов відповідач взяв на себе зобов`язання оплатити щомісячні проценти за користування кредитом згідно з п. 3.2.8.3.2. та повернути кредит та здійснити інші платежі, передбачені договором, у терміни і в сумах, як встановлено в п. п. 3.2.8.3.1., 3.2.8.5.14., 3.2.8.6.2., а також зазначені в Заяві, шляхом розміщення необхідних для планового погашення внеску коштів на своєму поточному рахунку.

Відповідно до п. 3.2.8.9. Умов за користування кредитом у період з дати списання коштів з позикового рахунку до дат погашення кредиту згідно з п. п. 3.2.8.1., 3.2.8.2., 3.2.8.3, 3.2.8.3.1. цього договору Клієнт сплачує проценти в розмірі, зазначеному в п. 3.2.8.3.2.

Пункт 3.2.8.9.2. Умов передбачає, що сплата процентів за користування кредитом здійснюється в дати платежів, зазначені у Заяві (п. 3.2.8.3.1.) (п. 3.2.8.9.3. Умов).

За змістом п. 3.2.8.3.2. Умов за користування послугою клієнт сплачує щомісячно на протязі всього терміну кредиту проценти за користування кредитом в розмірі та згідно Графіка, визначених в Заяві та Тарифах, тобто 1,8% в місяць від початкового розміру кредиту (п. 1.4 Заяви). При не сплаті процентів у строк, визначений Графіком, вони вважаються простроченими.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що за період користування кредитом з 02.11.2018 по 28.02.2019 відповідачу нараховано 3780,00 грн відсотків у вигляді щомісячної комісії, що обліковуються Банком на рахунку №0995. Оплата за даними відсотками відповідачем прострочена.

Відповідач у строки, визначені Графіком погашення основної суми боргу та процентів за кредитом (Додаток 1 до Заявки), не сплачував щомісячну комісію за користування кредитом у погодженому сторонами розмірі.

Матеріалами справи підтверджується, наявність у відповідача заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії за період з 02.11.2018 по 28.02.2019 у розмірі 3780,00грн (1260,00грн х 3).

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

У пункті 6.20. постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17 зауважено, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання визначена законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17, від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12).

Отже, зміст правової позиції Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України у кредитному договорі може бути передбачено сплату процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Такі проценти може бути стягнуто кредитодавцем і після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частини 2 статті 1050 ЦК України (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 5017/1987/2012).

Аналогічну правову позицію викладено також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, постановах Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 5017/1987/2012, від 18.02.2019 у справі 910/21449/17, ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2019 у справі №5017/1987/2012).

Пунктом 3.2.8.3.3. Умов визначено, що при порушенні Клієнтом будь-якого грошового зобов`язання позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому у Заяві, а саме: 4% на місяць від суми заборгованості, тобто 48% річних, що нараховуються додатково до відсотків (у формі щомісячної комісії), визначених у п.1.4 Заяви.

Отже, з урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що п. 3.2.8.3.3. Умов та п.1.6 заяви сторонами передбачено сплату відсотків за неправомірне користування відповідачем грошовими коштами як наслідок прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів справи, за порушення строку погашення заборгованості за кредитом, у період з 04.12.2018 по 28.02.2019, позивачем нараховано відсотки в сумі 1330,00 грн, що обліковуються на рахунку №0815.

З урахуванням зазначеного, позовні вимоги позивача щодо стягнення 1330,00грн відсотків, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту в період з 04.12.2018 по 28.02.2019 є правомірними, обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи, відтак підлягають задоволенню.

За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статей 546, 549 ЦК України, зокрема, виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 4 та 6 статті 231 ГК України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому співвідношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійну облікову ставку НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 1.6. Заяви про приєднання до Умов та правил надання послуги «КУБ, сторони визначили, що у випадку порушення строку погашення заборгованості за кредитом, в тому числі сплачується неустойка в розмірі і згідно з розділом 3.2.8. Умов та правил надання банківських послуг.

Як передбачено п. 3.2.8.10.1. Умов у разі порушення Клієнтом будь-якого із зобов`язань щодо сплати процентів за користування кредитом та термінів повернення кредиту, передбачених п. п. 3.2.8.3.2., 3.2.8.3.1., 3.2.8.9. цього договору, клієнт сплачує банку за кожен випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Сплата пені здійснюється у гривні.

З наведеного слідує, що сторонами погоджена відповідальність у вигляді сплати пені за прострочку виконання грошового зобов`язання.

Матеріалами справи підтверджується прострочка виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо сплати кредиту та відсотків за користування кредитом у вигляді щомісячної комісії у період з 04.12.2018 по 28.02.2019, за таких обставин, здійснивши перерахунок пені за прострочку повернення кредиту в сумі 17500,02грн та відсотків (комісії) в сумі 3780,00грн, суд доходить висновку, що позовна вимога щодо стягнення пені підлягає частковому задоволенню в сумі 1196,35грн за період з 04.12.2018 по 28.02.2019, з огляду на арифметичні помилки у розрахунку позивача.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Так, позивач повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, в свою чергу, відповідач має можливість доказувати факти, на підставі яких він заперечує проти заявленого позову.

Відповідно до положень статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 1 статті 77 ГПК України).

Всупереч наведеним нормам, відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів належного виконання ним зобов`язань за кредитним договором №б/н від 02.11.2018 та доказів, які підтверджують своєчасне та повне повернення ним отриманого від позивача кредиту, відповідачем не спростовано факт отримання від позивача кредиту, не надано доказів, які підтверджують неможливість своєчасного та повного повернення ним отриманої суми кредиту, а тому дії відповідача щодо несвоєчасного повернення позивачу отриманих коштів є порушенням положень договору та норм чинного законодавства.

Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі в частині стягнення 70000,00грн заборгованості за кредитом; 3780,00грн заборгованості по відсотках у вигляді щомісячної комісії за період з 02.11.2018 по 28.02.2019; 1330,00грн заборгованості по відсотках, які нараховані на прострочену заборгованість по кредиту за період з 04.12.2018 по 28.02.2019; та в частині стягнення пені - частково на суму 1196,35грн за період з 04.12.2018 по 28.02.2019.

Відповідно до статті 129 ГПК України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з огляду на часткове задоволення позову за рахунок відповідача позивачу мають бути відшкодовані судові витрати по сплаті судового збору, понесені останнім при подачі позову в розмірі 1920,04грн.

Керуючись статтями 42, 46, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 129, 202, 233, 238, 241, 247, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ, 01001, ) до Фізичної особи-підприємця Павленко Анни Іванівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення 76345,01грн, - задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Павленко Анни Іванівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ, 01001, ) 70000,00грн заборгованості за кредитом; 1330,00грн заборгованості по відсотках, які нараховані на прострочену заборгованість по кредиту; 3780,00 грн заборгованості по відсотках у вигляді щомісячної комісії; 1196,35грн пені та 1920,04 грн судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

4. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається у порядку визначеному статтею 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено 05.06.2019.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя А.В. Романенко