ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

03.06.2019 р. Справа№ 914/1046/19

Господарський суд Львівської області у складі судді Сухович Ю.О., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Солонсько», с.Солонське, Львівська область

про забезпечення позову до подання позовної заяви

у справі №914/1046/19

особи, які можуть отримати статус учасника справи

Солонська сільська рада Дрогобицького району Львівської області, с.Солонське, Дрогобицького району Львівської області;

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мінерали Прикарпаття», с.Летня Дрогобицького раойну Львівської області.

Без участі представників сторін.

30.05.2019 р. на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Солонсько» про забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом зупинення дії рішення Солонської сільської ради Дрогобицького району Львівської області «Про погодження надання гірничого відводу ТОВ «Мінерали Прикарпаття» від 09.10.2018 р. №316.

Особами, які можуть отримати статус учасника справи заявник зазначив Солонську сільську раду Дрогобицького району Львівської області та Товариство з обмеженою відповідальністю «Мінерали Прикарпаття».

Необхідність вжиття заходів до забезпечення позову заявник обґрунтовує наступним.

Заявнику (ТОВ «Солонсько») стало відомо, про те, що 09 жовтня 2018 року на ХХI-ій сесії сьомого скликання Солонської сільської ради Дрогобицького району Львівської області було прийнято рішення про погодження надання гірничого відводу ТОВ «Мінерали Прикарпаття», а саме надано дозвіл ТОВ «Мінерали Прикарпаття» на отримання гірничого відводу земельної ділянки площею 7,0 га, яка розташована на землях запасу в урочищі «Середній горб» для розробки Південно-Солонського родовища суглинків. Площа гірничого відводу 7,0 га включає в себе площу підрахунку запасів Південно-Солонського родовища 5,0 га на яку виданий спеціальний дозвіл на користування надрами №6234 від 22.11.2017 р. та розрізну траншею площею 2,0 га проходка, яка необхідна для будівництва під`їздної до кар`єру дороги та для будівництва водовідвідної канави для скиду кар`єрних вод самопливом.

Як стверджує заявник, при будівництві цегельного заводу ТОВ «Солонсько» для вивозу готової продукції за кошти заводу було збудовано автодорогу довжиною 1,6 км, яка знаходиться на балансі ТОВ «Солонсько». ТОВ «Солонсько» категорично проти використання цієї дороги ТОВ «Мінерали Прикарпаття» для вивозу суглинків, так як рельєф місцевості характеризується крутим підйомом на останніх 500 метрах дороги і засмічення його глиною, яка тягнеться за колесами автомобіля, що вивозить глину, призведе до неможливості використання цієї дороги за призначенням, а саме вивозу готової продукції цегельного заводу.

На думку заявника, вказане рішення порушує права та інтереси заявника, оскільки суперечить укладеному між ним та Солонською сільською радою договору від 24.02.2004 р. «Про основи взаємовідносин зацікавлених сторін при розробці родовищ суглинків, що знаходяться на території підпорядкованій Солонській сільській раді», в частині не врахування інтересів ТОВ «Солонсько» та в частині ненадання земельної ділянки згідно п. 5 цього договору.

При прийнятті ухвали суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Зокрема ч. 1 ст. 137 ГПК передбачено, що позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Згідно з ч. 1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову», особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обгрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу (пункт 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №16).

Підставами забезпечення позову є: 1) наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі; 2) наявність неможливості захисту прав, свобод та інтересів позивача без вжиття таких заходів; 3) необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав, свобод та інтересів позивача в разі невжиття цих заходів.

Достатньо обгрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви, (пункт 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №16).

Таким чином, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Водночас, у Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України, законів України «Про Вищу раду юстиції», «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо недопущення зловживань правом на оскарження» від 16.06.2011р. №5-рп/2011 зазначено, що регулювання підстав та порядку забезпечення позову здійснюється в інтересах не лише позивача, а й інших осіб - учасників провадження, суспільства, держави в цілому з дотриманням критеріїв домірності (пропорційності).

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести адекватність засобу забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Яу вже зазначалось, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обгрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обгрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заявником до заяви про забезпечення позову не подано доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування заходів до забезпечення позову. Так, заявник зазначає, що рішення №316 від 09.10.2018 р. порушує його права та інтереси, оскільки суперечить укладеному між ним та Солонською сільською радою договору від 24.02.2004 р. «Про основи взаємовідносин зацікавлених сторін при розробці родовищ суглинків, що знаходяться на території підпорядкованій Солонській сільській раді», в частині не врахування інтересів ТОВ «Солонсько» та в частині ненадання земельної ділянки згідно п. 5 цього договору. Однак до заяви про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви долучено лише першу сторінку вказаного договору яка містить п.1-п.4. Також не долучено до заяви і протокол захисту запасів Бек-Солонського родовища №766 від 15.08.2003 р. на який посилається ТОВ «Солонсько» у заяві.

Суд звертає увагу заявника, що згідно зі статтями 73, 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За таких обставин, оскільки заявником не доведено те, що невжиття визначених ним заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Згідно із ч. 6 ст. 140 ГПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відхиляючи заяву ТзОВ «Солонсько» про забезпечення позову до подання позовної заяви, суд також зауважує, що клопотання про забезпечення позову, яке раніше було відхилено повністю або частково, може бути подано вдруге, якщо змінились певні обставини.

Враховуючи вищенаведене, керуючись статтями 136, 137, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити ТОВ «Солонсько» у задоволенні заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви.

2. Ухвала набирає законної сили у порядку і строки передбачені ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена у порядку і строки визначені розділом IV ГПК України.

Веб-адреса сторінки суду http://lv.arbitr.gov.ua на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію.

Суддя Сухович Ю.О.