ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 року м. ОдесаСправа № 915/513/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Разюк Г.П.,

суддів: Принцевської Н.М., Ярош А.І.,

(склад колегії змінено відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.05.2019)

при секретарі судового засідання Полінецькій В.С.,

за участю представників учасників справи:

від позивача - Каранфілової О.В. за довіреністю №18-0014/39276 від 19.07.2018,

від третьої особи - Тищенка А.В. адвоката за довіреність №462 від 31.10.2018 та свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серія ДП №3885 від 14.09.2018;

/ТОВ «Приватофис» за юридичною адресою не перебуває, поштову кореспонденцію не отримує /див.- витяг з ЄДРПОУ та довідки "Укрпошти" про причини повернення рекомендованої кореспонденції суду від 9.04.2019 та від 7.05.2019), тому повідомлявся шляхом розміщення повідомлення на офіційному веб-порталі «Судова влада України», отже відповідно до ч.7 ст.120 ГПК України ухвали суду вважаються врученими, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за юридичною адресою більше не знаходиться або не проживає/

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватофис»

на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 30.11.2018

про повернення зустрічної позовної заяви скаржника

до Національного банку України

про визнання недійсним іпотечного договору №27 від 05.03.2009

у справі №915/513/18

за позовом Національного банку України

до скаржника

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2018 року Національний банк України (далі - НБУ) звернувся до Господарського суду Миколаївської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Приватофис» про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява обґрунтовувалася тим, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не сплачено заборгованість за кредитним договором №19 від 03.03.2009, що є підставою для звернення стягнення на майно, яке передано в іпотеку за іпотечним договором №27 від 05.03.2009, укладеним між НБУ (іпотекодержатель) та ТОВ «ІСТЕЙТАЛЬЯНС» (іпотекодавець), правонаступником якого є ТОВ «Приватофис».

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 27.06.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №915/513/18; справу №915/513/18 вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. Вказаною ухвалою встановлено строк відповідачу для надання відзиву на позовну заяву і всі письмові докази (які можливо доставити до суду) в 15-дений строк від дня отримання цієї ухвали.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 26.07.2018 продовжено строк підготовчого провадження до 20.09.2018. Підготовче засідання неодноразово відкладалось.

Ухвалою суду першої інстанції від 08.10.2018 залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Акціонерне товариство Комерційний банк (далі - АТ КБ) «ПРИВАТБАНК». Розгляд справи вирішено здійснювати у закритому судовому засіданні.

26.11.2018 до суду в рамках справи №915/513/18 надійшов зустрічний позов від ТОВ «Приватофис» до Національного банку України про визнання недійсним іпотечного договору №27 від 05.03.2009.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 30.11.2018 зустрічну позовну заяву ТОВ «Приватофис» повернуто заявнику.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що зустрічна позовна заява подана з пропуском встановленого ч.1 ст.180 ГПК України строку.

Не погодившись з ухвалою господарського суду першої інстанції, ТОВ «Приватофис» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 30.11.2018 та передати зустрічну позовну заяву на розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ТОВ «Приватофис» посилається на те, що суд першої інстанції порушив гарантоване ч.1 ст. 46 ГПК України право відповідача на подачу зустрічного позову з метою процесуальної економії та дослідження вимог позивача і відповідача в одному судовому провадженні, а також принципи господарського судочинства (змагальність, рівність сторін, правова впевненість), необхідність дотримання яких випливає з рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 28.05.1993 у справі «Шулер-Цграгген проти Швейцарії» (заява № 14518/89), від 12.07.1988 у справі «Шенк проти Швейцарії», від 23.06.1993 у справі «Руїз-Матеоз проти Іспанії» (заява № 12952/87), від 28.03.2006 у справі «Мельник проти України» (заява № 23436/03), а також рішення у справі «Устименко проти України»;

Також, скаржник зазначив, що чинний ГПК України не передбачає можливості визнання недійсним договору при розгляді іншої справи щодо цього ж договору навіть за наявності підстав для недійсності правочину.

31.01.2019 до Південно-західного апеляційного господарського суду від НБУ надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить оскаржувану ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Позивач звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що ТОВ «Приватофис» у своєму зустрічному позові не наводить обґрунтованих поважних причин пропуску строку для подання цього позову, що підтверджує свідоме порушення відповідачем чинного процесуального законодавства при зверненні з вказаним позовом та штучний характер такого позову, що не має на меті захист прав та законних інтересів ТОВ «Приватофис», а поданий лише з метою затягування розгляду первинного позову про звернення стягнення на предмет іпотеки. На думку позивача відповідач, зловживаючи своїми процесуальними правами, звернувся до Господарського суду Миколаївської області із зустрічною позовною заявою із свідомим порушенням строків, визначених ч.1 ст. 180 ГПК України, тому суд першої інстанції своєю ухвалою від 30.11.2018 правомірно повернув зазначений позов заявнику.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги судова колегія дійшла до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду першої інстанції від 27.06.2018 позовну заяву НБУ прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 26.07.2018, запропоновано відповідачу в 15-денний строк від дня отримання цієї ухвали надати суду відзив на позов.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення копію ухвали суду від 27.06.2018 ТОВ «ПРИВАТОФИС» отримав 05.07.2018, отже строк на подання відзиву (зустрічного позову) закінчився 20.07.2018 (включно).

Однак, 26.11.2018 відповідач звернувся до суду першої інстанції із зустрічним позовом до Національного банку України про визнання недійсним іпотечного договору №27 від 05.03.2009.

Частиною третьою статті 173 ГПК України передбачено, що об`єднання справ в одне провадження допускається до початку підготовчого засідання, а у спрощеному позовному провадженні - до початку розгляду справи по суті у кожній із справ.

Згідно з частиною третьою статті 180 ГПК України вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Тобто зустрічний позов подано до суду після початку підготовчого засідання, а тому з урахуванням положень частини третьої статті 180 та частини третьої статті 173 ГПК України після початку підготовчого засідання не вбачається можливим об`єднати в одне провадження вимоги за зустрічним позовом з первісним позовом.

Статтею 113 ГПК України визначено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Положеннями частин восьмої і дев`ятої статті 165 ГПК України унормовано, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з частинами першою та шостою статті 180 ГПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Повертаючи відповідачу зустрічну позовну заяву, подану 26.11.2018, місцевий господарський суд правомірно виходив з доведеності фактичних обставин щодо більш як 2-місячного пропуску ТОВ «Приватофис» при поданні зустрічного позову строку для його подання (20.07.2018 включно), встановленого судом в ухвалі від 27.06.2018 про відкриття провадження у справі № 915/513/18 та приймаючи до уваги дату отримання зазначеної ухвали в рекомендованому поштовому повідомленні про вручення поштового відправлення, це жодним чином не заперечується скаржником.

Судова колегія зауважує, що частинами першою-четвертою статті 119 ГПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

При цьому, ТОВ «Приватофис» не було обґрунтовано неможливість подання зустрічного позову у строк для подання відзиву. Заяв про поновлення пропущеного процесуального строку в порядку статті 119 Господарського процесуального кодексу України до суду першої інстанції не подавалося.

Отже, ТОВ «Приватофис» не скористалося своїм правом на подання зустрічного позову, у строки, визначені судом першої інстанції та нормами процесуального законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справах від 18.12.2018 №922/1077/18, від 05.02.2019 №905/1069/18 та від 29.03.2019 № 905/1054/18.

Приймаючи до уваги викладене судова колегія відхиляє недоречне твердження скаржника про порушення судом першої інстанції гарантованого процесуальним законом права відповідача на подання зустрічного позову з метою процесуальної економії та дослідження вимог позивача і відповідача в одному судовому провадженні.

Оскільки відсутні будь-які обґрунтування ТОВ «Приватофис» поважності причин пропуску строку на пред`явлення зустрічного позову, апеляційна інстанція не може прийняти до уваги самі лише посилання скаржника в обґрунтування своїх доводів на практику ЄСПЛ (рішення від 28.05.1993 у справі «Шулер-Цграгген проти Швейцарії» (заява № 14518/89), від 12.07.1988 у справі «Шенк проти Швейцарії» (серія А, № 140), від 23.06.1993 у справі «Руїз-Матеоз проти Іспанії» (заява № 12952/87), від 28.03.2006 у справі «Мельник проти України» (заява № 23436/03), рішення у справі «Устименко проти України») в частині необхідності дотримання принципів правової певності, змагальності та рівності сторін у судовому процесі, оскільки відповідно до частин першої та третьої статті 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Дійсно, важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Так, у справі Bellet v. France ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права». Як засвідчує позиція ЄСПЛ, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання і держава не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.

Водночас, судова колегія зауважує, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває у межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається зазначати підстави, однією з яких може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у справі за їх участю. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони у розумні інтервали часу мають вжити заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження (пункт 27 рішення від 26.04.2007 у справі «Олександр Шевченко проти України» (974_256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02 та ухвала від 14.10.2003 у справі «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine), заява № 50966/99). Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03) (така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.08.2018 у справі № 42/92-08).

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України», від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України»).

Судова колегія також відхиляє твердження скаржника про те, що чинний ГПК України не передбачає можливості визнання недійсним договору при розгляді іншої справи щодо цього ж договору навіть за наявності підстав для недійсності правочину, оскільки згідно з частиною третьою статті 237 ГПК України, ухвалюючи рішення у справі, суд за заявою позивача, поданою до закінчення підготовчого провадження, може визнати недійсним повністю чи у певній частині пов`язаний з предметом спору правочин, який суперечить закону, якщо позивач доведе, що він не міг включити відповідну вимогу до позовної заяви із незалежних від нього причин.

З урахуванням наведеного, оскільки оскаржене судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Приватофис» і про залишення без змін ухвали Господарського суду Миколаївської області від 30.11.2018 у справі № 915/513/18, оскільки відповідач пропустив визначений статтею 180 ГПК України строк пред`явлення зустрічного позову, а також не подав заяв про поновлення пропущеного процесуального строку в порядку статті 119 ГПК, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про повернення відповідачу зустрічної позовної заяви.

Понесені ТОВ «Приватофис» судові витрати у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції покладаються на скаржника, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватофис» залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 30.11.2018 у справі № 915/513/18 - без змін.

Відповідно до ст.284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст.288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 31.05.2019 о 14:20.

Головуючий суддя Разюк Г.П.

Суддя Принцевська Н.М.

Суддя Ярош А.І.