ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Закарпатської області
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХвала

"27" травня 2019 р. м. Ужгород Справа № 907/729/18

Суддя господарського суду Пригара Л.І.,

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Термінал", м. Тячів про забезпечення позову б/н від 11.12.2018 року, долучену до матеріалів позовної заяви у справі № 907/729/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Термінал", м. Тячів до Фізичної особи - підприємця Закуреного Володимира Володимировича, м. Рахів про стягнення суми 169 800 грн., шляхом накладення в межах позовних вимог арешту на майно та грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті Фізичній особі - підприємцю Закуреному Володимиру Володимировичу ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) і знаходяться у нього чи в інших осіб,

ВСТАНОВИВ:

11.12.2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Термінал" звернулось до Господарського суду Закарпатської області з позовом про стягнення з Фізичної особи - підприємця Закуреного Володимира Володимировича 169 800 грн. за період з 11.12.2015 року по 20.01.2016 року у зв`язку з невиконанням взятого на себе згідно публічного договору обов`язку зі сплати послуг місця доставки митних вантажів стосовно транспортних засобів та товарів, згідно яких проводились митні формальності. Разом із поданням позовної заяви позивачем подано заяву про забезпечення позову б/н від 11.12.2018 року шляхом накладення в межах позовних вимог арешту на майно та грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті Фізичній особі - підприємцю Закуреному Володимиру Володимировичу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заява про забезпечення позову обґрунтована позивачем покликанням на те, що предметом заявленого позову є вимоги про стягнення з відповідача суми за надані позивачем послуги місця доставки митних вантажів в період з 11.12.2015 року по 20.01.2016 року, розрахунок за які мав бути здійснений відповідачем одразу після їх спожиття, натомість такого розрахунку станом на день звернення позивача з позовом до суду відповідачем не здійснено, що, на думку позивача, свідчить про недобросовісність та явний умисел в ухиленні від виконання взятих на себе зобов`язань щодо оплати спожитих послуг, що порушує баланс інтересів сторін, внаслідок чого відповідач отримує безпідставну перевагу в договірних відносинах, а на позивача покладається надмірний й необґрунтований тягар у вигляді тривалого неодержання грошових коштів, на які він претендує, проте, не може розпорядитись.

З врахуванням наведеної обставини невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань протягом тривалого періоду - протягом трьох років, позивач необхідність забезпечення позову окрім іншого обґрунтовує й тим, що:

1) позивачу невідомо про наявність у відповідача грошових коштів на рахунках, окрім того, грошові кошти є активом, який легко може зникнути з банківських рахунків;

2) наявне у відповідача нерухоме майно, може бути відчужене, що не гарантуватиме поновлення порушеного права позивача у випадку задоволення позову;

3) позивачу невідомо про наявність у відповідача рухомого майна, яке вільно та безперешкодно може бути транспортоване в просторі, а тому, з метою ухилення виконання зобов`язань може бути відчужене або приховане.

За наведених обставин, позивач вважає, що захід забезпечення позову, який належить застосувати в даному випадку, є накладення в межах позовних вимог арешту на майно та грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб (п. 1 ч. 1 ст. 137 ГПК України).

З метою виконання п. 6 ч. 1 ст. 139 ГПК України щодо зустрічного забезпечення позову, позивач стверджує, що готовий здійснити внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів в розмірі, визначеному судом.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 13.12.2018 року відкрито провадження у справі № 907/729/18 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Термінал", м. Тячів до Фізичної особи - підприємця Закуреного Володимира Володимировича, м. Рахів про стягнення суми 169 800 грн. у порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 15.01.2019 року.

Разом з тим, на підставі ч. 4 ст. 140 ГПК України заяву позивача про забезпечення позову призначено у судовому засідання з викликом сторін спору.

В подальшому, ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 25.02.2019 року задоволено заяву відповідача та на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України закрито провадження в даній справі, оскільки така підлягає вирішенню в порядку цивільного, а не господарського судочинства.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 22.04.2019 року ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 25.02.2019 року у справі № 907/729/18 скасовано, справу № 907/729/18 направлено до Господарського суду Закарпатської області для продовження розгляду.

Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Господарського суду Закарпатської області від 15.05.2019 року справу № 907/729/18 розподілено судді Пригарі Л.І.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 24.05.2019 року справу № 907/729/18 прийнято до провадження суддею Пригарою Л.І. у порядку загального позовного провадження.

Разом з тим, до прийняття суддею Пригарою Л.І. даної справи до свого провадження, від позивача до суду надійшло клопотання б/н від 23.05.2019 року (вх. № 02.3.1-07/7048/19 від 23.05.2019 року), яким останній просить суд розглянути подане ним та не розглянуте судом до винесення ухвали від 22.04.2019 року клопотання про забезпечення позову.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, суд дійшов висновку, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Необхідність вжиття заходів забезпечення позову, за твердженням позивача (заявника), викликана тим, що існує висока вірогідність того, що у випадку прийняття судом рішення про задоволення позову, останній буде позбавлений можливості виконати таке рішення суду враховуючи виявлення реальних обставин щодо імовірного продажу належного відповідачу нерухомого майна, відчуження рухомого майна, зменшення грошових коштів, належних відповідачеві.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

З огляду на викладене, суд вбачає наявність зв`язку між заявленим позивачем заходом забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно та на грошові кошти відповідача в межах заявлених позовних вимог і предметом спору, співмірність та адекватність заходів із позовними вимогами, а також враховує, що вжиття відповідних заходів не впливатиме на господарську діяльність відповідача.

Окрім того, враховуючи предмет спору та позовні вимоги, з якими позивач звернувся до суду, а також враховуючи наявність підстав вважати, що у випадку задоволення позову позивач можливо буде позбавлений можливості виконання рішення суду шляхом звернення стягнення на майно, та враховуючи невжиття відповідачем жодних заходів хоча б для часткового виконання своїх зобов`язань, що є предметом спору у даній справі, суд вважає, що є доцільним вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення в межах позовних вимог арешту на майно та грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті Фізичній особі - підприємцю Закуреному Володимиру Володимировичу і знаходяться у нього чи в інших осіб. Вказані заходи є адекватними та забезпечать збалансованість інтересів сторін та забезпечать можливість фактичного виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Частиною 3 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Щодо обраного позивачем способу захисту шляхом накладення арешту на майно відповідача суд відзначає, що обраний захід до забезпечення позову не повинен мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Згідно ст. 141 Господарського процесуального кодексу України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Заявником у поданій заяві вказується на те, що він готовий виконати обраний судом захід зустрічного забезпечення шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі визначеному судом.

Проте, в даному випадку, суд не вбачає необхідності в зустрічному забезпеченні, оскільки відсутні підстави вважати, що відповідач понесе збитки, у зв`язку із заявою позивача про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України,

СУД УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Термінал", м. Тячів про забезпечення позову б/н від 11.12.2018 року, долучену до матеріалів позовної заяви у справі № 907/729/18, задоволити.

2. Накласти арешт у межах ціни позову 169 800 грн. на грошові кошти Закуреного Володимира Володимировича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), що належать або підлягають передачі або сплаті Закуреному Володимиру Володимировичу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

3. Накласти арешт у межах ціни позову 169 800 грн. на майно Закуреного Володимира Володимировича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), що належить або підлягає передачі Закуреному Володимиру Володимировичу і знаходиться у нього чи в інших осіб.

Стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Термінал" (90500, Закарпатська область, м. Тячів, вул. Пролетарська, будинок 2, ).

Боржник: Закурений Володимир Володимирович ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

4. Згідно ч. 2 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, а саме з 28.05.2019 року та може бути пред`явлена до виконання в передбаченому чинним законодавством порядку до 28.05.2022 року.

5. На підставі ч. 2 ст. 144 ГПК України примірник ухвали про забезпечення позову негайно надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також, залежно від виду вжитих заходів, направляється судом для негайного виконання державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

6. Дана ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду на підставі ст. 255 Господарського процесуального кодексу України.

7. Ухвала підлягає негайному виконанню. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

8. Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі - http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повний текст ухвали складено та підписано 28.05.2019 року.

Суддя Пригара Л.І.