ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року Справа № 906/216/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Бучинська Г.Б. , суддя Філіпова Т.Л.

розглянувши апеляційну скаргу Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" на рішення Господарського суду Житомирської області від 4 квітня 2019 року в справі №906/216/19 (суддя - Машевська О.П.), повний текст рішення складено 9 квітня 2019 року

за позовом Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок"

до Фізичної особи - підприємця Кучмій Алли Броніславівни

про стягнення 87 720 грн

Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до частин 2, 10 статті 270, частини 13 статті 8 та частини 3 статті 252 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

Підприємство райспоживспілки «Кооперативний ринок» (надалі - Позивач) звернулось в Господарський суд Житомирської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Кучмій Алли Броніславівни (надалі -Відповідач) про стягнення з Відповідача заборгованості в розмірі 87 720 грн.

В обгрунтування своїх позовних вимог Позивач посилається на те, що Відповідач фактично користувався торговим місцем в м`ясному павільйоні, та попри інформованість про вартість послуги з його використання на день починаючи з 25 грудня 2015 року в розмірі 102 грн, її не сплачував , у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 87720 грн за 860 днів. Водночас Правила торгівлі на ПР "Кооперативний ринок", затверджені рішенням 38 сесії 6 скликання Коростишівської міської ради від 3 квітня 2014 року № 762, зобов`язують продавців на ринку сплачувати останньому вартість наданих послуг. Позивач зазначає, що контролери ринку почали складати з 25 грудня 2015 року акти про несплату Відповідачем та іншими підприємцями послуг ринку за торгове місце в м`ясному павільйоні. При цьому факт торгівлі та проходження ветеринарних досліджень в лабораторії м`ясного павільйону зафіксований в книзі обліку проходження ветеринарних досліджень м`ясотушки, яка зберігається в лабораторії м`ясного павільйону.

Окрім того, Позивач доводить, що судовими рішеннями у справах № 906/461/15 та № 906/490/15, встановлені обставини, які не потребують доказуванню у цій справі.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 4 квітня 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Приймаючи дане рішення, суд першої інстанції виходив, зокрема з того, що аналізуючи умови пункту 19 Правил торгівлі 2014 року про те, що адміністрація Ринку при наданні продавцям торговельних місць на визначений термін укладає з ними письмову угоду в якій зазначається термін дії угоди, асортимент (вид) товарів, що реалізуються, розташування торговельного місця, умови оренди торговельного місця, розмір та порядок оплати за оренду майна, перелік послуг, які надає ринок, та їх вартість, суд прийшов до висновку, що відносини між Позивачем та Відповідачем мали носити виключно договірний характер, оскільки реалізація м`ясної продукції тваринного походження у м`ясному павільйоні для Відповідача була його постійною господарською діяльністю. Натомість для продавців, які здійснюють реалізацію м`ясної продукції тваринного походження у м`ясному павільйоні не щоденно, а за потреби, Позивача вправі надати для цього в оренду на один день торгівельне місце у спеціально виділеній зоні (ряду (секції)) та отримувати за надану послугу відповідну плату. При цьому апеляційний господарський суд вказав, що ці умови торгівлі на Ринку не застосовуються до Відповідача, як це фактично визнає Позивач доводами позову.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, 23 квітня 2019 року Позивач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (а.с. 101-102), в якій, з підстав, висвітлених в ній, просив рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги Позивача.

Мотивуючи дану апеляційну скаргу Позивач, зокрема виходив з того, що суд помилково вважає, що у приміщенні адміністрації ринку не було сформовано стенду з розміщенням на ньому наказу № 31 від 24 грудня 2015 року. Також, суд помилково вважає, що Позивачем не доведено того, що ним було створено для реалізації м`ясної продукції виділеної зони з дотриманням санітарно-епідеміологічних вимог. Також апелянт стверджує, що суд помилково вважає, що Позивач не довів, що Відповідач отримував у користування у спеціально виділеній зоні м`ясного павільйону торгівельне місце. Позивач зазначає, що торгівля в м`ясному павільйоні проводилася без укладення угоди, це пов`язано із черговістю проходження особами ветеринарно-санітарних досліджень м`ясотушки, і після проходження такої експертизи, особи займали торгівельні місця в м`ясному павільйоні.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26 квітня 2019 року справу № 906/216/19 було прийнято до провадження суду в складі колегії суддів: головуючий суддя Василишин А.Р., судді Філіпова Т.Л., суддя Бучинська Г.Б.. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Позивача та запропоновано Відповідачу в строк протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали надати до відділу канцелярії та документообігу суду відзив на апеляційну скаргу з доказами його надсилання Позивачу.

13 травня 2019 року на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив від Відповідача, в котрому з підстав, наведених у даному відзиві, Відповідач вказав, що вважає рішення місцевого господарського суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Зазначивши при цьому, що Позивач в своїй апеляційній скарзі не навів будь-яких доводів та аргументів в спростування доводів встановлених у рішенні місцевого господарського суду.

Північно-західний апеляційний господарський суд констатує, що відповідно до частини 1 статті 270 ГПК України: у суду апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження, з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Згідно частини 2 статті 270 ГПК України: розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Частиною 3 статті 270 ГПК України передбачено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

В силу дії частини 10 статті 270 ГПК України: апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно частини 13 статті 8 ГПК України: розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Разом з тим, суд констатує, що види справ, що не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження визначені в частині 4 статті 247 ГПК України.

Суд констатує, що дана справа № 906/216/19 не підпадає під дані винятки.

Водночас, суд констатує, що згідно статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік", з 1 січня 2019 року встановлено прожитковий мінімуму на одну працездатну особу в розмірі 1 921 грн. Відтак, максимальна ціна позову, що підлягає під дію частини 10 статті 270 ГПК України складає 192 100 грн (що є більшою сумою, ніж сума позовних вимог в даній справі).

З огляду на вищевказане, колегія апеляційного господарського суду дослідивши матеріали справи на предмет їх підставності та предметності в розрізі вимог частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, ухвалила рішення здійснювати розгляд даної скарги без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, в такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно, ухвалою суду від 26 квітня 2019 року було повідомлено сторін про те, що розгляд справи № 906/216/19 буде проводитися в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи, постанова по даній справі буде виготовлена до 25 червня 2019 року.

Відтак, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, суд прийшов до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

При цьому, суд виходив з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом економічної діяльності Позивача є надання в оренду й експлуатація власного чи орендованого нерухомого майна (а.с. 9-12).

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом економічної діяльності Відповідача є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (а.с. 13-14).

Відповідно до Правил торгівлі Позивача, затверджених рішенням 38 сесії 6 скликання Коростишівської міської ради від 3 квітня 2014 року № 762 (надалі за текстом - Правила торгівлі), Ринок створений для організації оптового та роздрібного продажу на ньому сільгосппродуктів, продовольчих і непродовольчих товарів, худоби, тварин, кормів тощо, надання послуг, а також додержання ветеринарних та санітарних вимог (а. с. 15-19).

Відповідно до пункту 2 Правил торгівлі, функціональними обов`язками Позивача є надання послуг та створення, зокрема, для продавців належних умов у процесі продажу товарів.

Пунктом 4 Правил торгівлі визначено, що торгівлю на Ринку можуть здійснювати, зокрема, суб`єкти підприємницької діяльності.

Як визначено пунктом 7 Правил торгівлі, Позивач працює щоденно з 6 год. до 17 год., останній понеділок кожного місяця - санітарний день.

У свою чергу пунктом 8 Правил торгівлі визначено, що у приміщенні адміністрації ринку встановлено оформлений стенд з розміщеними на ньому, зокрема, витягами з тарифів плати за послуги та правил їх надання.

Відповідно пункту 11 Правил торгівлі, реалізація сільгосппродуктів, продовольчих, непродовольчих товарів, живої худоби, птиці, кормів, домашніх тварин, декоративних птахів, акваріумних риб тощо проводиться на спеціально виділених рядах (секціях) ринку з обов`язковим дотриманням санітарно -епідеміологічних вимог.

Згідно пункту 12 Правил торгівлі, у павільйонах Ринку, де реалізуються продукти тваринного походження, обладнані спеціалізовані зони з продажу, зокрема, м`яса і битої птиці, спеціалізовані зони створені відповідно до вимог Ветеринарно-санітарних правил для ринків.

Робоче місце продавця належним чином обладнано (криті або відкриті столи, прилавки), має площу для викладки і зберігання запасів товарів тощо .

У відповідності до пункту 13 Правил торгівлі, Торгове місце - площа, відведена для розміщення необхідного для торгівлі інвентарю (вагів, лотків тощо) та здійснення продажу продукції з прилавків (столів). Розмір торговельного місця на Ринку при продажу на прилавках (столах) - один погонний метр.

Між тим пунктами 15-16 Правил торгівлі визначено, що: спеціалізовані зони, ряди прилавків (столів) та майданчики обладнані наочними позначеннями про їх призначення; усі торговельні місця позначаються номерами; на торговельному місці продавця (фізичної особи-суб`єкта підприємницької діяльності) встановлюється табличка із зазначенням його прізвища, імені та по батькові, номера свідоцтва про державну реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності та назви органу, що здійснив цю реєстрацію, прізвища, імені, по батькові його продавця тощо.

У разі використання торговельного місця на умовах оренди в продавця повинна бути копія угоди з адміністрацією ринку про оренду, а на умовах суборенди - копія такої угоди із суб`єктом підприємницької діяльності (орендодавцем). Під час проведення органами контролю та адміністрацією ринку перевірок роботи суб`єктів підприємницької діяльності продавця повинні пред`явити зазначені документи.

Як визначено пунктами 18-19 Правил торгівлі, за окрему плату продавцям надають такі послуги: оренда торгівельних місць, прокат торговельного інвентарю, обладнання, розрубування м`яса (рубачами м`яса ринку) тощо; тарифи на послуги ринку, що пов`язані із забезпеченням діяльності ринкового господарства, встановлюються адміністрацією ринку відповідно до чинного законодавства; адміністрація Ринку при наданні продавцям торговельних місць на визначений термін укладає з ними письмову угоду в якій зазначається термін дії угоди, асортимент (вид) товарів, що реалізуються, розташування торговельного місця, умови оренди торговельного місця, розмір та порядок оплати за оренду майна, перелік послуг, які надає ринок, та їх вартість.

При цьому Позивач зауважує, що право власності на майновий комплекс загальною площею 1730,1 кв.м, що знаходиться по вулиці Шевченка, 40 у м. Користишеві, до складу якого входить м`ясний павільйон літ. "З", площею 466,5 кв.м., належить на праві власності Коростишівській районній спілці споживчих товариств, а Позивач лише користується ним як внеском до статутного фонду, та вправі здавати в оренду, в тому числі, торгівельні місця, торгівельні майданчики, і ці обставини підтверджуються як Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 123778105 так і остаточними судовими рішеннями у справах № 906/461/15 та № 906/490/15 (а.с. 23-24).

Позивач у своїй позовній заяві доводить, що 24 грудня 2015 року директором Позивача було прийнято наказ №31 "Про тарифи", яким наказано ввести в дію розцінку вартості послуги надання торгового місця в м`ясному павільйоні, відповідно до затвердженої калькуляції, в розмірі 102 грн з 25 грудня 2015 року (а.с. 22) та що Відповідач був проінформований про вартість цієї послуги з 25 грудня 2015 року, однак ухиляється від сплати відповідних сум.

Позивач, посилаючись на те, що Відповідач не здійснив сплату за послуги надання торгового місця в м`ясному павільйоні за період з 25 грудня 2015 року по 12 грудня 2018 року, звернувся до суду за захистом, порушеного на його думку, права з позовом до Відповідача про стягнення заборгованості в розмірі 87 720 грн.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних даних справи.

В ході судового вирішення спору також встановлено, що на 13 сесії 7 скликання Коростишівської міської ради було прийнято рішення від 23 червня 2016 року №148 "Про затвердження Правил торгівлі на ринках м. Коростишева". У констатуючій частині цього рішення не зазначено, що рішення 38 сесії 6 скликання Коростишівської міської ради від 3 квітня 2014 року № 762, яким було затверджено Правила торгівлі на ПР "Кооперативний ринок", втратило чинність. У зв`язку з цим, при вирішенні цього спору враховуються саме Правила торгівлі 2014 року.

Правове регулювання відносин, пов`язаних із здійсненням діяльності по продажу товарів (виконанню робіт, наданню послуг) на ринку в спірному випадку регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 2009 року № 868 "Деякі питання організації діяльності продовольчих, непродовольчих та змішаних ринків", Правилами торгівлі на ринках, затверджених наказом Мінекономіки № 57/188/84/105 від 26 лютого 2002 року, Правилами торгівлі на ПР "Кооперативний ринок", затвердженими рішенням Коростишівської міської ради від 3 квітня 2014 року № 762.

Вимоги щодо функціонування створених в установленому порядку ринків усіх форм власності, організації оптового та роздрібного продажу на них сільгосппродуктів, продовольчих і непродовольчих товарів, худоби, тварин, кормів тощо, надання послуг, додержання ветеринарних, санітарних, протипожежних вимог і правил безпеки праці на ринках, прав споживачів і вимог податкового законодавства визначено Правилами торгівлі на ринках, затвердженими наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства внутрішніх справ України, ДПА України, Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України від 26 лютого 2002 року №57/188/84/105 (надалі - Правила).

Пунктом 2 розділу 1 цих Правил передбачено, що ринок - це суб`єкт господарювання, створений на відведеній за рішенням місцевого органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування земельній ділянці і зареєстрований в установленому порядку, функціональними обов`язками якого є надання послуг та створення для продавців і покупців належних умов у процесі купівлі-продажу товарів за цінами, що складаються залежно від попиту і пропозицій (далі - ринок).

Згідно з пунктом 13 вказаних Правил торговельне місце - площа, відведена для розміщення необхідного для торгівлі інвентарю та здійснення продажу продукції з прилавків, столів, транспортних засобів, причепів, візків, у тому числі ручних, у контейнерах, кіосках, палатках тощо.

Згідно з пунктом 20 цих Правил адміністрація ринку при наданні продавцям торговельних місць на визначений термін укладає з ними письмову угоду, в якій рекомендується зазначати термін дії угоди, асортимент (вид) товарів, що реалізуються, розташування торговельного місця, умови оренди торговельного місця, розмір та порядок оплати за оренду майна, перелік послуг, які надає ринок, та їх вартість.

Таким чином, безпосередньо Правила торгівлі на ринках передбачають укладення між адміністрацією ринку і підприємцями, що займаються торговельною діяльністю, договорів, що за своєю правовою природою є договорами оренди (найму) торгових площ (відповідну позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 року в справі № 07/33-71).

Відповідно до статті 17 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом.

Господарські зобов`язання за приписами статті 174 Господарського кодексу Кодексу можуть, зокрема, виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За загальним правилом, господарські зобов`язання породжують господарські договори, які укладаються в порядку та на підставах , передбачених у главі 20 Господарського кодексу України.

У частині 3 статті 181 Господарського кодексу України передбачено, що при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

У частині 8 цієї статті передбачено, що у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Згадані Правила торгівлі на ринках, як зазначено в пункті 2 Наказу від 26 лютого 2002 року №57/188/84/105, носять рекомендаційний характер для затвердження правил торгівлі на ринках органами місцевого самоврядування, зазначаючи водночас на необхідність регулювання окремим договором правовідносин, що складаються між ринком та продавцями при здійсненні ринком діяльності з надання послуг та створення для продавців і покупців належних умов у процесі купівлі-продажу товарів у разі використання торговельного місця на умовах оренди та на визначений термін.

Так, як уже було зазначено вище в даному судовому рішенні, рішенням Коростишівської міської ради від 3 квітня 2014 року №762 затверджено Правила торгівлі на ПР "Кооперативний ринок", в яких визначено, що Позивач є зареєстрованим у встановленому порядку суб`єктом господарювання, функціональними обов`язками якого є надання послуг та створення для продавців і покупців належних умов у процесі купівлі-продажу товарів за цінами, що складаються залежно від попиту і пропозицій.

Таким чином, аналізуючи встановленні обставини у даній справі саме в правовому полі регулювання даних відносин, колегія суддів констатує, що між сторонами у справі склалися правовідносини щодо торгівлі на території ринку, що регулюються Правилами торгівлі, на підставі яких Відповідач користувалася саме торгівельними місцями (майданчиками) в м`ясному павільйоні.

Водночас, Відповідачем в спростування доводів позовної заяви було зазначено, що ним до 25 грудня 2015 року сплачувалися кошти Позивачу за надані ним послуги, однак з 25 грудня 2016 року саме Позивач припинив надавати послуги у м`ясному павільйоні (здійснювати санітарну обробку павільйону, надання послуг з розрубування м`яса, прибирання тощо), що було пов`язано із набранням законної сили рішенням Коростишівського районного суду у справі № 280/974/15-ц про незаконність правовстановлюючих документів на цю будівлю (а.с. 46-53). Оскільки від Позивача не було вимог щодо звільнення м`ясного павільйону та припинення діяльності в ньому, фізичними особами-підприємцями, в тому числі, Відповідачем, було створено 19 квітня 2016 року обслуговуючий кооператив "Коростишівський Рундук" як юридичну особу. З метою впорядкування відносин з Позивачем щодо використання м`ясного павільйону для здійснення у ньому діяльності з реалізації м`ясної продукції від імені фізичних осіб-підприємців вже виступав кооператив. Окрім того, Відповідач не визнає факт існування наказу Позивача від 24 грудня 2015 року №31 «Про затвердження вартості послуги за надання торгового місця в м`ясному павільйоні» в розмірі 102 грн в день з 25 грудня 2015 року. Вважає його недостовірним доказом, а отже таким, що вводить суд в оману щодо дійсних обставин справи. Наголошує, що з 25 грудня 2016 року не користувався послугами Позивача, не отримував в оренду торговельні місця, в тому числі, на договірних умовах.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що Позивач вимагає від Відповідача оплати за послугу з надання торгового місця в м`ясному павільйоні, вартість якої, за його доводами, становить 102 грн в день та що безперервний період надання цієї послуги становить 860 календарних днів, починаючи з 25 грудня 2015 року по 12 грудня 2018 року включно (а.с. 21).

Водночас на переконання колегії суддів Позивач не довів, що Відповідач саме у спірний період щоденно з 6-00 год. до 17-00 год. з 25 грудня 2016 року здійснював реалізацію м`ясної продукції тваринного походження у м`ясному павільйоні, та що до спірного періоду не включені останні понеділки кожного місяця, як санітарні дні, як того вимагає пункт 7 Правил торгівлі 2014 року.

Окрім того, Позивачем не доведено, а матеріалами апеляційної скарги не спростовано, що станом на 25 грудня 2015 року в приміщенні адміністрації ринку було встановлено оформлений стенд з розміщеним на ньому наказу від 24 грудня 2015 року №31 "Про тарифи", яким наказано ввести в дію розцінку вартості послуги надання торгового місця в м`ясному павільйоні, відповідно до затвердженої калькуляції, в розмірі 102 грн з 25 грудня 2015 року, а головне, що Відповідач був проінформований про наявність такого наказу станом на 25 грудня 2015 року (що, зокрема, передбачено пунктом 8 Правил торгівлі 2014 року).

При цьому, Позивач й не довів того, що ним було створено для реалізації м`ясної продукції тваринного походження у м`ясному павільйоні, спеціально виділені зони (ряди (секції)) ринку з дотриманням санітарно - епідеміологічних вимог (як того передбачають пункти 11-12 Правил торгівлі 2014 року).

Поряд з тим, Позивач не довів і того, що надав в користування у будь-який спосіб Відповідачу в межах спеціально виділеної зони у м`ясному павільйоні торгове місце, позначене конкретним номером, розміром один погонний метр для обладнання Відповідачем робочого місця з площею для викладки і зберігання запасів м`ясної продукції тваринного походження (як того вимагають пункти 13,15 Правил торгівлі 2014року).

Крім того, на переконання колегії суддів Позивачем не доведено, що Відповідач, отримавши в користування у спеціально виділеній зоні (ряду (секції) м`ясного павільйону торгівельне місце, позначене конкретним номером, встановив табличку із зазначенням прізвища, імені та по батькові, номера свідоцтва про державну реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності тощо (як того вимагає пункт 16 Правил торгівлі 2014року).

Як наслідок Позивачем не доведено, а матеріалами апеляційної скарги не спростовано того, що Відповідач мав право використовувати торговельне місце для реалізації м`ясної продукції тваринного походження без укладення угоди з адміністрацією ринку про оренду, або на умовах суборенди, та що послуга з надання торгівельного місця надавалась Відповідачу за окрему плату згідно встановленого на Ринку тарифу без укладення такої угоди, і розмір такого тарифу був публічним для невизначеного кола продавців (як того вимагають пункти 16, 18 Правил торгівлі 2014року).

Відтак з доказів, долучених до матеріалів справи, не вбачається те, з якої підстави між Позивачем та Відповідачем виникли господарські зобов`язання.

Поміж тим, колегія суддів аналізуючи умови пункту 19 Правил торгівлі 2014 року констатує, що адміністрація Позивача при наданні продавцям торговельних місць на визначений термін укладає з ними письмову угоду в якій зазначається термін дії угоди, асортимент (вид) товарів, що реалізуються, розташування торговельного місця, умови оренди торговельного місця, розмір та порядок оплати за оренду майна, перелік послуг, які надає ринок, та їх вартість, а відтак дійшла до висновку, що відносини між Позивачем та Відповідачем мали носити виключно договірний характер, оскільки реалізація м`ясної продукції тваринного походження у м`ясному павільйоні для Відповідача була його постійною господарською діяльністю.

Окрім того, матеріали справи не містять належним чином оформлених та долучених до матеріалів справи доказів (в розрізі статті 80 Господарського процесуального кодексу України), а саме - актів про несплату послуг Відповідачем, котрі за переконанням Позивача складалися контролером рику починаючи із 25 грудня 2015 року, так як і не містять витягу із книги обліку проходження ветеринарних досліджень м`ясотушки.

При цьому Позивач акцентує увагу суду на долучений до матеріалів справи CD-диск (а.с 20), котрий на переконання Позивача є належним доказом засвідчення факту здійснення продажу м`ясної продукції Відповідачем на ПР «Кооперативний ринок» без оплати вартості послуг.

Колегія суддів звертає увагу, що статтю 96 Господарського процесуального кодексу України визначено, що: електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний підпис - дані в електронній формі, які додаються до інших електронних даних або логічно з ними пов`язані та призначені для ідентифікації підписувача цих даних; електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Водночас дослідивши електронний доказ CD-диск в правовому полі дії статті 96 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів не може розцінити його як належний та допустимий доказ, з огляду на відсутність належного оформлення такого електронного доказу, а саме - відсутності електронного цифрового підпису особи яка його подавала, щодо кожного електронного файла, розміщенного на даному носію інформації.

В той же час, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що для продавців, які здійснюють реалізацію м`ясної продукції тваринного походження у м`ясному павільйоні не щоденно, а за потреби, Позивач вправі надати для цього в оренду на один день торгівельне місце у спеціально виділеній зоні (ряду (секції)) та отримувати за надану послугу відповідну плату. Однак ці умови торгівлі Позивачем не застосовуються до Відповідача, що фактично вбачається із змісту позовних вимог, а саме із розрахунку суми заборгованості (де за основу бралося кількість відпрацьованих днів за весь спірний період без будь-якого виключення чи застереження).

За таких обставин, вимога Позивача про стягнення з Відповідача 87 720 грн є безпідставною та недоведеною, а відтак не підлягає до задоволення.

Відповідне рішення прийняв і суд першої інстнації.

Відповідно приймаючи таке рішенні Північно-західний апеляційний господарський суд залишає рішення місцевого господарського суду без змін.

Відповідно до пункту 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Пунктами 1 та 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Зазначені норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на Позивача згідно статті 129 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 270, 269-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" на рішення Господарського суду Житомирської області від 4 квітня 2019 року в справі №906/216/19 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Житомирської області від 4 квітня 2019 року в справі №906/216/19 - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

5. Справу № 906/216/19 повернути Господарському суду Житомирської області.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.