СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2019 р. Справа № 922/3525/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Пуль О.А., суддя Тарасова І.В.

розглянувши у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради (вх.№934 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 21.02.2019 у справі № 922/3525/18 (прийняте у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Шарко Л.В., повний текст рішення складено та підписано 26.02.2019)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Харківгаз Збут, м.Харків,

до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради, м.Харків,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління Державної казначейської служби України в Київському районі м.Харкова, м.Харків,

про стягнення 8222,10 грн,

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю Харківгаз Збут звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради заборгованості у розмірі 8 222,10 грн, яка складається з: 3% річних - 1 256,15 грн та інфляційних втрат - 6 965,95 грн за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), управління багатоквартирним будинком, вивезення побутового сміття та рідких нечистот.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 21.02.2019 позовні вимоги задоволено повністю.

Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Стягнути з позивача 2643,00 грн судового збору.

Скарга обґрунтована тим, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 та з метою виконання умов спірного договору на фінансування субсидій та компенсацій населенню від 01.07.2015 №19/07 були підписані спільні протокольні рішення про взаєморозрахунки за природний газ та теплопостачання. Підписання спільних протокольних рішень і виконання їх положень, а також положень постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 свідчить, що сторони фактично погодились про зміну порядку проведення розрахунків за договором на фінансування субсидій та компенсацій населенню від 01.07.2015 №19/07. Пунктом 4 Порядку №20 передбачено, що обласні держадміністрації можуть приймати рішення про централізоване перерахування субвенцій, отриманих згідно з цим Порядком, без розподілу їх між бюджетами районів і міст обласного значення, пропорційно за видами послуг за згодою відповідних місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Як зазначає відповідач, саме така процедура і застосовувалась у 2015-2016 роках, зокрема, в даному випадку. Протягом вказаного періоду Управління жодного платіжного доручення на перерахування коштів до казначейства не надавало, так як розпорядником коштів в ці роки був Департамент фінансів Харківської обласної державної адміністрації, який централізовано перерахував субвенції, отримані згідно з цим Порядком, без розподілу їх між бюджетами районів і міст обласного значення.

Відповідно до абз.1 ч.10 ст.270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За приписами ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.04.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради на рішення Господарського суду Харківської області від 21.02.2019 у справі № 922/3525/18 та ухвалено здійснити її розгляд у порядку письмового провадження без виклику та повідомлення учасників справи.

15.04.2019 до суду від ТОВ Харківгаз Збут надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№3808), в якому позивач проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що законодавством не передбачена залежність розміру відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, або повне чи часткове звільнення від обов`язку щодо здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах. Нормативними документами чітко визначений суб`єкт, який представляє інтереси Держави в процесі надання населенню субсидій на оплату вартості спожитого природного газу, і можливість його заміни на іншу особу законодавством не передбачена. На думку позивача, відповідач має відповідати за зобов`язаннями, які виникли безпосередньо із закону, а тому у останнього були усі наявні правові підстави для відшкодування позивачу наданих житлових субсидій в частині оплати вартості природного газу відповідним мешканцям Київського району м.Харкова.

19.04.2019 до суду від Управління Державної казначейської служби України в Київському районі м.Харкова надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№4057), в якому третя особа підтримала апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивач використовує для обчислення розрахунку заборгованості дату підписання спільного протокольного рішення, але дата підписання спільного протокольного рішення є підставою для виділення коштів з Державного бюджету, при цьому конкретні строки їх виділення в залежності від дати підписання законодавством не встановлені.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції, між ТОВ «Харківгаз Збут», постачальником, та Управлінням праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради, платником, було укладено договір на фінансування субсидій та компенсацій населенню від 01.07.2015 №19/07, предметом якого є відносини сторін щодо фінансування субсидій, пов`язаних із споживанням природного газу населенням.

Відповідно до п.1.2. договору згідно з умовами договору постачальник здійснює постачання природного газу населенню, яке отримує субсидії, а платник здійснює проведення розрахунків за спожитий природний газ у частині субсидій, пов`язаних із споживанням газу населенням, відповідно до Постанови КМУ від 11.01.2005 №20 (із змінами) та Постанови КМУ від 04.03.2002 №256 (із змінами).

Умовами п.2.2.5. договору платник зобов`язався при надходженні субвенцій з державного бюджету та в межах затвердженого кошторису відшкодовувати постачальнику вартість послуг, наданих отримувачем субсидій, згідно актів звіряння.

Розділом 3 договору передбачено, що за невиконання або за неналежне виконання зобов`язань згідно умов даного договору, сторони несуть відповідальність у відповідності до чинного законодавства.

Згідно з п.7.1. договору даний договір набирає чинності з 01.07.2015 і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків за газ щодо фінансування субсидій, пов`язаних із споживанням газу населенням до їх повного виконання.

ТОВ «Харківгаз Збут» протягом липня - грудня 2015 р. здійснювало постачання природного газу населенню Київського району м.Харкова, яке отримує субсидії, на загальну суму 8 085 832,86 грн.

З метою погашення взаємної заборгованості між ТОВ «Харківгаз Збут», Головним управлінням Державної казначейської служби України у Харківській області, Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації, ПАТ Харківміськгаз, Національною акціонерною компанією Нафтогаз України, ПАТ Укртрансгаз, укладено спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України (надалі - СПР), зокрема, №759, №767/у від 23.02.2016.

Предметом спільних протокольних рішень є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій.

Пунктом 5.2. спільних протокольних рішень передбачено, що вони набирають чинності з моменту їх підписання всіма сторонами і діють до повного виконання сторонами зобов`язань за цими спільними протокольними рішеннями.

Згідно з пунктом 5.3. спільних протокольних рішень, спільні протокольні рішення є чинними лише у разі проведення відповідного фінансування.

Спільні протокольні рішення підписані уповноваженими представниками сторін, підписи яких скріплені відтисками печаток усіх сторін.

Позивач стверджує, що по частині спільних протокольних рішень на суму 7 389 238,00 грн (частково нарахування грудня 2015 р.) Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради грошові кошти були перераховані в повному обсязі та своєчасно.

Разом з цим, по спільним протокольним рішенням на суму 9 670 398,00 грн грошові кошти відповідачем були перераховані позивачу несвоєчасно, а саме: по спільним протокольним рішенням № 759, 767/у від 23.02.2016 на суму 1 217 927,00 грн (часткова сума у розмірі - 96 594,86 грн).

Між сторонами щомісячно складались акти звіряння за формою №3, а саме станом на: 01.01.2016, 01.02.2016, 01.03.2016, 01.04.2016, які підписані обома сторонами.

Враховуючи прострочення виконання відповідачем проведення розрахунків за надані населенню послуги з газопостачання, що мало місце протягом грудня 2015 року, ТОВ «Харківгаз Збут» нарахувало 3% річних в розмірі 1256,15 грн та інфляційні втрати в розмірі 6965,95 грн, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Пунктами 1, 6 ст.92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту тощо.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

Статтею 19 вказаного Закону встановлено, що державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Відповідно до пункту 6 частини 1 ст.21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець послуг має право отримувати компенсацію за надані відповідно до Закону окремим категоріям громадян пільги та нараховані субсидії з оплати житлово-комунальних послуг.

Згідно з підпунктом б пункту 4 частини 1 ст.89 та ст.102 Бюджетного кодексу України видатки на покриття витрат з оплати житлово- комунальних послуг (житлові субсидії населенню) здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (далі - Порядок №256), яким встановлено механізм фінансування видатків з місцевих бюджетів щодо надання житлових субсидій населенню на оплату природного газу за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Відповідно до пункту 3 Порядку №256 головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, є керівники головних управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Згідно з частиною 1 пункту 8 Порядку №256 отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державного казначейства, для здійснення відповідних видатків. При цьому головні розпорядники коштів у п`ятиденний термін здійснюють розрахунки із постачальниками відповідних послуг (частина 2 пункту 8 Порядку №256).

Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 (далі - Порядок № 20).

Відповідно до пункту 6 Порядку №20 органи Казначейства на підставі платіжних доручень головних розпорядників коштів місцевих бюджетів перераховують кошти на рахунки постачальників ресурсів (товарів, послуг).

Розрахунки проводяться на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків (пункт 7 Порядку № 20).

Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію затверджений наказом Міненерговугілля України від 03.08.2015 №493/688 (далі - Порядок №493).

Згідно з пунктом 2.3 Порядку №493 відповідні департаменти фінансів узагальнюють отримані дані та подають їх щомісяця до 20 числа Державній казначейській службі України (далі - Казначейство) та відповідним головним управлінням Державної казначейської служби України в областях, місті Києві (далі - головні управління Казначейства) у формі узгоджених з постачальниками та/або транспортувальниками ресурсів (товарів, послуг) спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків разом з відповідними зведеними реєстрами актів звіряння, або реєстрами договорів за підписами керівників відповідних департаментів фінансів, постачальників та/або транспортувальників ресурсів (товарів, послуг).

Не пізніше наступного дня після підписання останнім учасником розрахунків спільного протокольного рішення (з присвоєнням номера та дати) усі учасники розрахунків, які підписали спільні протокольні рішення, подають до Казначейства та органів Казначейства, у яких відкрито їх рахунки, платіжні доручення на перерахування коштів відповідно до узгодженого спільного протокольного рішення.

Виділення коштів здійснюється лише за наявності платіжних доручень, наданих усіма учасниками розрахунків до Казначейства та органів Казначейства (пункт 2.5 Порядку №493).

Відповідно до частини 6 ст.48 Бюджетного кодексу України зобов`язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень частин 1-4 ст.48 Бюджетного кодексу України.

Таким чином, зобов`язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв`язку, компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Стосовно доводів апелянта про те, що управління не несе відповідальності за своєчасність та розрахунки у повному обсязі по нарахованим субсидіям за спожитий населенням природний газ, колегія суддів зазначає наступне.

Головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, відповідно до пункту 3 Порядку №256, є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Отже, розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг Київського району м.Харкова є Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради, а відшкодування витрат, понесених позивачем, повинен здійснювати відповідач за рахунок державних субвенцій.

Апелянт зазначає, що функції відшкодування нарахованих субсидій взяв на себе Департамент фінансів Харківської обласної державної адміністрації, однак відповідно до пункту 4 порядку №20 обласні державні адміністрації можуть приймати рішення про централізоване перерахування субвенцій, отриманих згідно з цим Порядком, без розподілу між бюджетами районів і міст обласного значення пропорційно за видами послуг за згодою відповідних місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на норми чинного законодавства надання згоди місцевими органами виконавчої влади на централізоване проведення розрахунків не змінює сторону у зобов`язанні, яка представляє інтереси держави у процесі перерахування коштів по нарахованим субсидіям, а тому саме Управління праці та соціального захисту населення Київського району Харківської міської ради виступає як зобов`язана сторона і є належним відповідачем, оскільки відповідно до пункту 2 Порядку №256 саме відповідач як розпорядник коштів місцевих бюджетів здійснює розрахунки з постачальниками послуг, що надає йому право на компенсацію видатків на рахунок коштів державного бюджету, зокрема, і у судовому порядку.

У відносинах щодо розрахунків з постачальниками послуг особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, головні розпорядники бюджетних коштів на фінансування соціальних програм виступають не як суб`єкти владних повноважень, а як боржники у зобов`язальних правовідносинах.

Виходячи з положень ст.525, 526, 530 Цивільного кодексу України і ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших нормативно-правових актів, договору. Сама по собі відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання (аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 у справі №906/621/17).

Отже, між сторонами виникли правовідносини з постачання природного газу окремим категоріям населення на пільговій основі, у яких відповідач як розпорядник відповідних коштів зобов`язаний здійснювати розрахунки з організаціями, що надають послуги особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги.

При цьому чинне законодавство України не передбачає обов`язковості укладення договору про розрахунки з постачальниками послуг, наданих особам, які згідно з чинним законодавством мають право на пільги, оскільки зобов`язання сторін у таких відносинах виникають безпосередньо із законів України.

Листом (за вих.№31-07310-10-24/16584 від 30.06.2011) Міністерство фінансів України роз`яснило, що деякі програми, які відносяться до державних програм соціального захисту населення, є державною гарантією і одержувачу не може бути відмовлено в їх наданні у разі, якщо він має на них право.

Як підтверджується виписками по рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю Харківгаз Збут від 29.03.2016, відповідач за спільними протокольними рішеннями №759, 767у по Київському району м.Харкова грошові кошти перерахував несвоєчасно, а саме: на суму 1217927,00 грн (частова сума у розмірі 696594,86 грн) грошові кошти перераховані 29.03.2016, тобто з порушенням терміну на 22 дня.

Факт належного виконання позивачем своїх зобов`язань підтверджується оформленими сторонами актами звіряння розрахунків за надані населенню послуги, на які надаються пільги (а.с.20 23).

Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 та у справі "Бакалов проти України" від 30.11.2004 зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Таким чином, неналежне фінансування заходів соціального захисту окремих категорій громадян не є підставою для звільнення відповідача від відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання субсидій населенню, яке отримує пільги, та не може бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення такого зобов`язання.

Законодавством не передбачена залежність відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов`язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається не внаслідок власної недбалості, чи власного бажання, а у відповідності до вимог Законів України.

З огляду на зазначене, Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради, яке відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є самостійною юридичною особою, яка відповідно до положень частини 1 ст.96 Цивільного кодексу України має відповідати за своїми зобов`язаннями, які виникли безпосередньо з Закону та така відповідальність не може ставитись у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Відповідно до частин 1, 3 ст.202 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється, між іншим, виконанням, проведеним належним чином. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Підстави припинення зобов`язання передбачені ст.202-205 Господарського кодексу України, ст.599-601, 604-609 Цивільного кодексу України, зокрема, за ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною другою статті 218 Господарського кодексу України та статтею 617 Цивільного кодексу України не передбачено такої підстави для звільнення від відповідальності, як відсутність у боржника необхідних коштів.

Порядками №493, 256, 20 передбачений алгоритм дій усіх учасників правовідносин під час фінансування субсидій та встановлений восьмиденний термін на здійснення розрахунків, а саме: не пізніше наступного дня після підписання останнім учасником розрахунків спільного протокольного рішення (з присвоєнням номера і дати) усі учасники розрахунків, які підписали спільні протокольні рішення, подають до казначейства та органів казначейства, у яких відкрито їх рахунки, платіжні доручення на перерахування коштів відповідно до узгодженого спільного протокольного рішення; органи Державної казначейської служби протягом операційного дня з часу отримання відповідних платіжних доручень направляють кошти субвенцій на рахунки місцевих бюджетів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби; отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державного казначейства для здійснення відповідних видатків; головні розпорядники коштів у п`ятиденний термін здійснюють розрахунки з постачальниками відповідних послуг.

Як зазначалося вище, відповідач розрахувався по спільним протокольним рішенням з порушенням строків оплати.

Статтею 530 Цивільного кодексу України не визначена форма пред`явлення вимоги кредитором, тому останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо. При цьому, якщо боржник (відповідач) заперечує одержання ним такої вимоги, кредитор (позивач) зобов`язаний подати господарському суду докази її надіслання боржникові. Останній, зі свого боку, не позбавлений права подати докази неодержання ним вимоги кредитора (наприклад, довідку підприємства зв`язку про ненадходження на адресу боржника відповідного рекомендованого поштового відправлення). Ухилення боржника від одержання на підприємстві зв`язку листа, що містив вимогу (відмова від його прийняття, нез`явлення на зазначене підприємство після одержання його повідомлення про надходження рекомендованого або цінного листа) не дає підстав вважати вимогу непред`явленою.

Нормами частини 2 ст.625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Перевіривши нарахування позивачем 3% річних у розмірі 1256,15 грн та інфляційних втрат у розмірі 6965,95 грн, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Згідно зі ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, в зв`язку з чим рішення Господарського суду Харківської області від 21.02.2019 у справі № 922/3525/18 слід залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись статтями 269, 270, п.1 статті 275, статтями 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 21.02.2019 у справі № 922/3525/18 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 30.05.2019.

Головуючий суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.А. Пуль

Суддя І.В. Тарасова