ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 року м. Черкаси справа № 925/507/19

Господарський суд Черкаської області у складі головуючої судді Кучеренко О.І. із секретарем судового засідання Юхименко О.В., за участю представників: від позивача - Житнікової Т.А., за довіреністю, від відповідача - Волинець І.В., особисто, розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду справу за позовом Черкаської міської ради до фізичної особи-підприємця Волинець Інни Валентинівни про стягнення 107637 грн 39 коп,

ВСТАНОВИВ:

Черкаська міська рада подала до господарського суду Черкаської області позов до фізичної особи-підприємця Волинець Інни Валентинівни про стягнення 107637 грн 39 коп, із яких: 101489 грн 04 коп боргу зі сплати орендної плати та пені у сумі 6148 грн 35 коп. В обґрунтування позову позивач вказав, що відповідач, як орендар земельної ділянки, відповідно до укладеного між сторонами договору оренди землі від 28.08.2008, який зареєстрований у Черкаському міськрайонному відділі Черкаській регіональній філії ДП «Центр ДЗК» від 18.12.2009 за №43, порушив зобов`язання в частині своєчасної оплати за користування земельною ділянкою, внаслідок чого за ним рахується заборгованість.

15.05.2019 через канцелярію від відповідача надійшов відзив на позов, у якому відповідачка позовні вимоги визнала повністю. 13.05.2019 в рахунок заявленої позивачем суми позивачка частково сплатила 20000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №182.

29.05.2019 через канцелярію суду від відповідачки надійшла заява про розстрочення виконання рішення, яка обґрунтована тим, що негайне виконання рішення суду та накладення арешту на рахунки унеможливить здійснення підприємницької діяльності, що в свою чергу унеможливить сплату заборгованості з орендних платежів. Тяжке фінансове становище спричинене значним зниженням замовлень з надання послуг. Контрагенти мають заборгованість перед відповідачем по оплаті наданих послуг, що в свою чергу стало причиною не своєчасної сплати за оренду землі. У зв`язку із цим відповідачка просить розстрочити виконання рішення суду строком на сім місяців з графіком, що запропонований у заяві.

У судовому засіданні 29.05.2019 оголошувалась перерва до 30.05.2019, для надання строку представниці позивача для узгодження з керівництвом питання про розстрочення рішення суду.

У судовому засіданні 30.05.2019 оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши докази, судом встановлено, що згідно з рішенням Черкаської міської ради від 29.07.2008 №4-605 фізичній особі-підприємцю Волинець Інні Валентинівні надано в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 5514 кв м по вул . Громова, 146/2 , строком на 49 років під нежитлові приміщення за рахунок землекористування СП «Черкаський консервно-пивоварний завод».

28.08.2008 на підставі рішення Черкаської міської ради від 29.07.2008 №4-605 Черкаська міська рада, як орендодавець, (позивач у справі) і фізична особа-підприємець Волинець Інна Валентинівна, як орендар (відповідач у справі), уклали договір оренди землі (далі - договір). Відповідно до пункту 1 та 2 договору, орендар надає, а орендодавець приймає в оренду земельну ділянку площею 5514 кв м, під нежитлові приміщення, яка знаходиться по вул.Громова , 146/2 у м. Черкаси . За функціональним використанням земельна ділянка відноситься до земель промисловості.

Відповідно до пункту 5 договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки , згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 29.09.2008 №819-гр-2008 становить 673370,00 грн.

Сплату орендної плати сторони встановили у пункті 9 договору, відповідно до якого річна орендна плата за користування земельною ділянкою встановлюється у розмірі 4% від її нормативної грошової оцінки та на час укладення договору становить 26935,00 грн. Обчислення розміру грошової оцінки та орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням її цільового призначення, функціонального використання та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженою Кабінетом Міністрів України формою, що заповнюється під час укладення або зміни умов договору оренди чи продовження його дії . Орендна плата вноситься щомісячно до 30 числа місяця наступного за звітним (пункти 10 та 11 договору)

Згідно з пунктом 14 договору, за несвоєчасне внесення орендної плати стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла в період, за який стягується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, але не більше визначеної законом ставки пені за несвоєчасну сплату земельного податку.

18.12.2009 договір зареєстрований у Черкаському міськрайонному відділі Черкаській регіональній філії ДП «Центр ДЗК» за №43.

18 грудня 2008 року за актом приймання-передачі орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку площею 5514 кв.м під нежитлові приміщення по вул. Громова,146 /2 (вул.М. Залізняка) у м.Черкаси .

15 травня 2017 року між сторонами договору від 28.08.2008 були укладені та підписані зміни, відповідно до яких сторони виклали в новій редакції пункт 5 договору, за яким нормативна грошова оцінка земельної ділянки згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку від 21.04.2017 становить 3342421,38 грн та пункт 9 договору, за яким річна орендна пата за користування земельною ділянкою встановлюється у розмірі 3%від її нормативної грошової оцінки і становить 100272,64 грн.

30.06.2017 між сторонами було підписано акт звірки по сплаті орендної плати, відповідно до якого переплата відповідача на дату підписання акту становила 7691,10 грн.

За доводами позивача, відповідачка за період з 01.06.2017 по 28.02.2019 орендну плату сплатила частково у сумі 66296,91 грн, заборгувавши орендодавцю 101489,04 грн орендних платежів. Крім того, за прострочення сплати орендної плати за землю, позивач нарахував відповідачці пеню у сумі 6148,35 грн, яку разом з сумою основної заборгованості просить стягнути у примусовому порядку.

Відносини пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним, Податковим та Цивільним кодексами України, іншими законами України та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» (далі - Закон), встановлено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. А стаття 13 Закону передбачає, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до статті 21 Закону, орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Статтею 2 Закону України «Про плату за землю» встановлено, що плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, власники землі та землекористувачі, крім орендарів та інвесторів сплачують земельний податок, за земельні ділянки, надані в оренду, справляється орендна плата. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем на підставі укладеного між ними договору виникли правовідносини з оренди земельної ділянки, умови користування та порядок внесення плати за її використання сторони погодили в умовах цього договору.

Згідно з умовами договору орендар зобов`язувалася щомісячно до 30 числа місяця наступного за звітним вносити орендну плату у розмірі визначеному у договорі. Водночас, судом встановлено, що відповідачка в порушення своїх зобов`язань за договором у повному розмірі не вносила плату за користування земельною ділянкою, тому за період з 01.06.2017 до 28.02.2019 за нею рахується заборгованість зі сплати орендних платежів у розмірі 101489,04 грн. Відповідачка позовні вимоги визнала. Судом також встановлено, що станом на день вирішення спору, з врахуванням сплачених під час розгляду справи коштів у сумі 20000 грн, заборгованість з орендних платежів становить 81489 грн 04 коп (101489,04-20000,00).

У відповідності до статті 526 ЦК України та статті 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, отже вимога позивача про примусове стягнення з відповідача боргу по орендній платі за землю у сумі 81489 грн 04 коп є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини 2 статті 193, частини 1 статті 216 ГК України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських правовідносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Стаття 230 ГК України штрафними санкціями у розумінні цього Кодексу визначає господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Згідно частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідальність за порушення строків внесення плати за оренду землі, передбачена у пункті 14 договору, згідно з яким за несвоєчасне внесення орендної плати стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла в період, за який стягується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, але не більше визначеної законом ставки пені за несвоєчасну сплату земельного податку. Відповідно до пункту 129.4 статті 129 Податкового кодексу України на суми грошового зобов`язання, визначеного підпунктами 129.1.1 та 129.1.2 пункту 129.1 цієї статті та в інших випадках визначення пені відповідно до вимог цього Кодексу, коли її розмір не встановлений, нараховується пеня за кожний календарний день прострочення сплати грошового зобов`язання, включаючи день погашення, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.

Судом встановлено, що орендар порушив свої зобов`язання, що є підставою для застосування до нього відповідальності, яка передбачена у договорі. За вказане порушення позивач за прострочення сплати оренди за період з 01.03.2018 по 31.03.2019 нарахував відповідачу 6148 грн 35 коп пені із розрахунку 120% облікової ставки НБУ. Суд перевіривши розрахунок позивача, встановив, що розрахунок пені зроблено вірно. Правомірність позовних вимог позивачем доведена зібраними у справі доказами, вимоги позивача відповідають фактичним обставинам та підтверджені матеріалами справи, розрахунок позовних вимог є обґрунтованим. Відповідно з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість по орендних платежах за договором у розмірі 81489 грн 04 коп та 6148 грн 35 коп пені. В частині позовних вимог про стягнення 20000,00 грн суд, закриває провадження у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Відповідач у заяві від 29.05.2019 просила розстрочити виконання рішення строком на сім місяців, за графіком погашення платежів: з червня по листопад 2019 року рівними частинами по 12500,00 грн кожного місяця, за грудень 2019 - 12337,39 грн. Відповідачка в якості обґрунтування розстрочення виконання рішення суду у справі посилається на відсутність доходів від підприємницької діяльності, оскільки негайне виконання судового рішення та арешт рахунків відповідача призведе до неможливості виконання рішення взагалі, тому відповідачка просить розстрочити виконання судового рішення строком на сім місяців. Представниця позивача у судовому засіданні залишила вирішення цього питання на розсуд суду.

Відповідно до положень статті 331 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, який розглядав справу як суд першої інстанції за заявою сторони, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або прядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд, серед іншого також враховує ступінь вини відповідача у виникненні спору. Суд вважає за необхідне зазначити, що розстрочкою є виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Підставою для розстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений господарським судом строк.

Відповідачка позовні вимоги визнала та навела обставин, що вказують на обставини, що ускладнять виконання рішення суду тому, суд прийшов до висновку, що наведені доводи є підставою для розстрочення виконання рішення суду строком на сім місяців за графіком погашення платежів: з червня по листопад 2019 року по 12500,00 грн рівними частинами кожного місяця, за грудень 2019 -12337,39 грн.

Відповідно до приписів частини 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд може повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що відповідачка повністю визнала позовні вимоги, до стягнення з неї підлягає 50% сплаченої позивачем суми (1921,00 грн*50%) 960 грн 50 коп.

Керуючись статтями 129, 130, 236-241, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Волинець Інни Валентинівни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Черкаської міської ради (вул.Б.Вишневецького, 36, м. Черкаси, 18000, ) 81489 грн 04 коп заборгованості з орендної плати, 6148 грн 35 коп пені та 960 грн 50 коп судового збору.

В іншій частині позовних вимог закрити провадження.

Задовольнити заяву фізичної особи-підприємця Волинець Інни Валентинівни ( АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) про розстрочення виконання судового рішення та розстрочити його виконання згідно графіку:

Червень 2019 року - 12550,00 грн

Липень 2019 року - 12550,00 грн

Серпень 2019 року - 12550,00 грн

Вересень 2019 року - 12550,00 грн

Жовтень 2019 року - 12550,00 грн

Листопад 2019 року - 12550,00 грн

Грудень 2019 року - 12337 грн 39 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після прийняття судом апеляційної інстанції судового рішення. Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Північного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складене та підписане 05.06.2019

Суддя О.І.Кучеренко