УХВАЛА

31 травня 2019 року

м. Київ

Справа № 906/740/18

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Пількова К. М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Укрзалізниця"

на рішення Господарського суду Житомирської області від 08.01.2019 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.04.2019 у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Локо Діджітал"

про зобов`язання повернути орендоване нерухоме майно та стягнення 1 243,12 грн неустойки,

ВСТАНОВИВ:

26.04.2019 Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Укрзалізниця" (далі - АТ "Українська залізниця") звернулось з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Житомирської області від 08.01.2019 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.04.2019 у справі № 906/740/18.

Статтею 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначено форму і зміст касаційної скарги.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

У поданій касаційній скарзі скаржник вказує на те, що не погоджується з судовими рішеннями, вважає, що вони прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить суд скасувати їх повністю і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування зазначеного скаржник посилається на приписи: пункту 4 статті 10 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування"; пункту 13 Порядку розпорядження майном публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.11.2017 №1054; частин першої та другої статті 17, частини другої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна"; статей 759, 763, 764 Цивільного кодексу України; пункту 3 статті 86, статті 236 ГПК України; пункту 2 статті 188, статті 291 Господарського кодексу України; статей 9, 1312 Конституції України; частини першої статті 2 Закону України "Про судоустрій та статус суддів"; частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"; статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод; судову практику Європейського суду: "Бартая проти Грузії" (заява №10978/06), "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії", "Звольський та Звольська проти Чехії", § 51); судову практику: постанови Верховного суду України від 03.06.2008 у справі №2-11/9948-2007 та від 18.08.2009 у справі №2/385; постанови Вищого господарського суду України від 24.01.2017 у справі №910/6243/16; пункту 4.1. розділу 4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №12 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна". Однак, скаржник не зазначає, у чому саме полягає порушення зазначених норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права судами, що призвело до прийняття оскаржуваних судових рішень.

Також доводи скаржника стосуються встановлення фактичних обставин справи та оцінки доказів у ній, між тим як, відповідно до частини другої статті 300 ГПК України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Таким чином, АТ "Українська залізниця" необхідно обґрунтувати, в чому, на його думку, полягало порушення або неправильне застосування зазначених норм матеріального права чи порушення норм процесуального права судами першої та апеляційної інстанції під час ухвалення оскаржуваних рішень.

Враховуючи викладене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху на підставі частини другої статті 292 ГПК України.

Керуючись статтями 234, 235, 292 Господарського процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Укрзалізниця" на рішення Господарського суду Житомирської області від 08.01.2019 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.04.2019 у справі № 906/740/18 залишити без руху та надати скаржнику строк для усунення недоліків до 10.06.2019.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя К. М. Пільков