ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2019 р. Справа №926/1795/18

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Скрипчук О.С.

суддів Дубник О.П.

Желіка М.Б.

при секретарі судового засідання Лагутіні В.Б.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Мельничук Валентина Вікторовича б/н від 06.03.2019

на рішення Господарського суду Чернівецької області від 20.02.2019 (повне рішення складено 01.03.2019, м. Чернівці, суддя Проскурняк О.Г.)

у справі № 926/1795/18

за позовом: Фізичної особи-підприємця Мельничук Валентина Вікторовича, м.Чернівці

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Мельничук Ніни Юріївни, м. Чернівці

про заборону використання знака для товарів і послуг.

за участю представників:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Мельничук Валентин Вікторович звернувся до Господарського суду Чернівецької області з позовом до Фізичної особи-підприємця Мельничук Ніни Юріївни про заборону використання знака для товарів і послуг.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 20.02.2019 у справі № № 926/1795/18 в позові ФОП Мельничук Валентина Вікторовича відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що сторони у справі є співвласниками об`єкта інтелектуальної власності торгівельної марки «ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто «майна», що є у їх спільній сумісній власності, та використовують торгівельну марку спільно на рівних правах (частина 1 статті 369 ЦКУ, статті 63, 68 СК України). У разі відсутності угоди кожний власник може використовувати знак на свій розсуд (частина 3 статті 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг»).

Не погоджуючись з даним рішенням Фізична особа-підприємець Мельничук Валентин Вікторович подав апеляційну скаргу від 06.03.2019, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернівецької області від 20.02.2019. прийняти нове рішення, яким позов задоволити. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального і процесуального права. А саме скаржник стверджує, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що майнові права на торгівельну марку не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя (сторін по справі), а відповідач по справі має право тільки на частку доходів позивача від здійснення підприємницької діяльності.

Сторони уповноважених представників у судове засідання не забезпечили, незважаючи на те, що про час, дату та місце розгляду справи були належним чином повідомлені.

Відповідачем не подано відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно умов договору оренди приміщення від 20 січня 2014 року позивач (ФОП Мельничук Валентин Вікторович ) орендував нежитлові приміщення площею 228,3 кв.м., за адресою: м. Чернівці, вул. І. Франка, 3.

Відповідно до свідоцтва на знак для товарів і послуг № НОМЕР_3 від 12 травня 2015 року, Мельничук Валентин Вікторович є власником знаку для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1, який використовував у підприємницькій діяльності у піцерії «ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно договору оренди нежитлового приміщення від 01.01.2007 відповідач орендувала нежитлове приміщення за адресою: м. Чернівці, вул. І. Франка, 3, площею 30 кв.м., з яких 15 кв.м. - територія барної стійки в приміщенні бару-піцерії «Монополія» та 15 кв.м. - територія барної стійки в приміщеня бару «Соло».

Відповідно до заочного рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці № 725/1932/17 від 12.06.2017 року, між сторонами розірвано шлюб, який зареєстрований 24 квітня 1999 року за № 361.

Відповідно до умов договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 31.01.2018 року та відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідач (Мельничук Ніна Юріївна) придбала та є власником нежитлових приміщень підвалу та першого поверху загальною площею 215,50 кв.м., що складаються з приміщень в підвалі - І - IV; на першому поверсі - 1а-1 - 1а-6, за адресом: м. Чернівці, вул. І. Франка, 3.

Позивач зазначає, що відповідач використовує у підприємницькій діяльності знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: м. Чернівці, вул. І. Франка, 3. Відповідач зазначеного не заперечує, стверджує, що сторони у справі є співвласниками інтелектуальної власності на торгівельну марку «ІНФОРМАЦІЯ_1.

При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.

Частиною 1 ст. 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Стаття 418 ЦК України встановлює, що право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом.

Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до ст. 424 ЦК України майновими правами інтелектуальної власності є:

1) право на використання об`єкта права інтелектуальної власності;

2) виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності;

3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню об`єкта права інтелектуальної власності, в тому числі забороняти таке використання;

4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 494 ЦК України набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчується свідоцтвом. Умови та порядок видачі свідоцтва встановлюються законом. Обсяг правової охорони торговельної марки визначається наведеними у свідоцтві її зображенням та переліком товарів і послуг, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 495 ЦК України передбачено, що майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку належать володільцю відповідного свідоцтва, володільцю міжнародної реєстрації. Такі права включають, зокрема, виключне право дозволяти використання торговельної марки та виключне право перешкоджати неправомірному використанню торговельної марки, в тому числі забороняти таке використання. Використання об`єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності (ч. 3 ст. 426 ЦК України).

Закон України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг", який є спеціальним законом, що застосовується в даних правовідносинах, визначає, що знаком є позначення, за яким товари і послуги одних осіб відрізняються від товарів і послуг інших осіб.

Частиною 2 статті 5 цього Закону визначено, що об`єктом знака може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, у тому числі власні імена, літери, цифри, зображувальні елементи, кольори та комбінації кольорів, а також будь-яка комбінація таких позначень. Право власності на знак засвідчується свідоцтвом (ч. 3 ст. 5 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг"). Згідно частини 4 статті 5 названого Закону обсяг правової охорони, що надається, визначається зображенням знака та переліком товарів і послуг, внесеними до Реєстру, і засвідчується свідоцтвом з наведеними у ньому копією внесеного до Реєстру зображення знака та переліком товарів і послуг. Використанням знака визнається: нанесення його на будь-який товар, для якого знак зареєстровано, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов`язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням знака з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення); застосування його під час пропонування та надання будь-якої послуги, дія якої знак зареєстровано; застосування його в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет (ч. 4 ст. 16 Закону України "Про знаки для товарів і послуґ").

Отже, знак для товарів і послуг це лише позначення товару, яке не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Окрім цього, особливістю товарного знака, як об`єкта права інтелектуальної власності є те, що даний об`єкт використовується виключно для господарської діяльності.

Чинним законодавством закріплена можливість реєструвати право власності на знак для товарів і послуг виключно за фізичними або юридичними особами.

Враховуючи, що використання товарного знака є можливим лише для здійснення господарської діяльності, а реєстрація права інтелектуальної власності на нього можлива як на фізичну або юридичну особу, то у випадку безпосереднього використання заявником, як фізичною особою - підприємцем знака для товарів та послуг, майнове право інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг належить до майна фізичної особи- підприємця.

Відповідно до п.29 Постанови Пленум Верховного Суду України, від 21.12.2007, № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» відповідно до положень статей 57, 61 СК, ст. 52 ЦК майно приватного підприємства чи фізичної особи - підприємця не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Інший із подружжя має право лише на частку одержаних доходів від цієї діяльності. На зазначене суд першої інстанції не вернув уваги.

В силу приписів частини 1 статті 20 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуґ" будь-яке посягання на права власника свідоцтва, передбачені статтею 16 цього Закону, в тому числі вчинення без згоди власника свідоцтва дій, що потребують його згоди, та готування до вчинення таких дій, вважається порушенням прав власника свідоцтва, що тягне за собою відповідальність згідно з чинним законодавством України; порушенням прав власника свідоцтва вважається також використання без його згоди в доменних іменах знаків та позначень, вказаних у пункті 5 статті 16 цього Закону. Згідно з частиною 2 статті 20 названого Закону на вимогу власника свідоцтва таке порушення повинно бути припинено, а порушник зобов`язаний відшкодувати власнику свідоцтва заподіяні збитки; власник свідоцтва може також вимагати усунення з товару, його упаковки незаконно використаного знака або позначення, схожого з ним настільки, що їх можна сплутати, або знищення виготовлених зображень знака або позначення, схожого з ним настільки, що їх можна сплутати; вимагати поновлення порушених прав власника свідоцтва може за його згодою також особа, яка придбала ліцензію.

Отже, вищевказані норми визначають право особи, наділеної правом інтелектуальної власності, звернутися до суду з позовом з метою захисту свого права інтелектуальної власності, в тому числі застосування негайних заходів щодо запобігання порушення права інтелектуальної власності. Реалізація такого права може виражатись в тому числі і шляхом заборони використовувати зображення для товарів і послуг.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку що позовні вимоги у даній справі щодо заборони фізичній особі-підприємцю Мельничук Ніні Юріївній використовувати зображення знака для товарів і послуг згідно свідоцтва на знак для товарів і послуг № НОМЕР_3 ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Таким чином рішення Господарського суду Чернівецької області від 20.02.2019 слід скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Відповідно до ст. 129ГПК України судові витрати покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 277, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, -

Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Мельничука Валентина Вікторовича б/н від 06.03.2019 задоволити.

2. Рішення Господарського суду Чернівецької області від 20.02.2019 скасувати. Прийняти нове рішення, яким позов фізичної особи-підприємця Мельничуак Валентина Вікторовича задоволити. Заборонити фізичній особі-підприємцю Мельничук Ніні Юріївні ( АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) використовувати зображення знака для товарів і послуг, згідно свідоцтва на знак для товарів і послуг № НОМЕР_3.

3. Стягнути з Мельничук Ніни Юріївни ( АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь фізичної особи-підприємця Мельничука Валентина Вікторовича (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) 1762,00 грн. судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції та 2643,00 грн. судового збору за перегляд рішення в апеляційному порядку.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27.05.2019.

Головуючий - суддя Скрипчук О.С.

суддя Дубник О.П.

суддя Желік М.Б.