ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/1270/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Кухар Н.М.

при секретарі судового засідання Руденко О.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,
до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Харківський маєток", м. Харків,
про стягнення 109812,15 грн.
за участю представників:

позивача - Єфременка О.О. (довіреність № 14-192 від 17.05.2019);

відповідача - Кузнецова Ю.А. (ордер серія ХВ № 000072 від 20.01.2017);

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ, 26.04.2019 звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Харківський маєток", м. Харків, про стягнення боргу в загальному розмірі 109812,15 грн., у тому числі: пені в розмірі 55816,54 грн., 3% річних у розмірі 10093,15 грн., інфляційних втрат у розмірі 43902,46 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач, в порушення умов Договору № 32/10/1617-32 від 24.10.2016 про переведення боргу, не виконав зобов`язання первісного боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Меркурій-Прогрес" щодо оплати боргу за Договором № 2225/16-ТЕ-32 від 21.12.2015.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 02.05.2019 вищевказану позовну заяву було призначено до розгляду; відкрито провадження у справі № 922/1270/19; розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 16.05.2019, відповідач проти позову заперечував повністю, посилаючись на те, що на теперішній час ОСББ "Харківський маєток" у повному обсязі, відповідно до договорів про переведення боргу та згідно з графіком погашення заборгованості виконало взяті на себе зобов`язання. Проте, перераховані відповідачем грошові кошти перераховувались позивачем на власний розсуд, як на рахунок погашення боргу за договорами переведення боргу, так і на рахунок поточної сплати за постачання газу. Позивач не сповіщав відповідача про неналежне виконання боргових зобов`язань та наявність нового боргу, а саме не виконав процедуру досудового врегулювання спору. Також відповідач зазначив, що позивач всупереч чинному законодавству України, вимагає сплати пені та неустойки за борговими зобов`язаннями, до яких вже включено штрафи, пеню та неустойку, які зафіксовані в договорах переведення боргу. Крім того, відповідач зазначив, що позивачем не надано клопотання про поновлення строку позовної давності, що є прямим порушенням норм процесуального права.

27.05.2018 позивачем було надано до суду відповідь на відзив відповідача, в якому позивач зазначив, що відповідальність відповідача, як нового боржника, передбачена пунктом 4.1. Договору переведення боргу. Жодних графіків погашення заборгованості з боку НАК "Нафтогаз України" не було підписано. Узгоджений сторонами строк позовної давності, згідно п. 10.3. Договору, становить 5 років.

У судовому засіданні, яке відбулося 28.05.2019, представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував на підставах, викладених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

21.12.2015 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач, нова назва якого згідно постанови Кабінету Міністрів України № 226 від 06.03.2019 - Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") та Товариством з обмеженою відповідальністю "Меркурій-Прогрес" було укладено Договір № 2225/16-ТЕ-32 постачання природного газу.

На виконання умов вищевказаного Договору, позивач, як постачальник, передав у власність Товариству з обмеженою відповідальністю "Меркурій-Прогрес", як споживачу, природний газ на загальну суму 313280,69 грн., що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу.

Відповідно до п. 6.1. Договору, оплата за газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

24.10.2016 між Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", Товариством з обмеженою відповідальністю "Меркурій-Прогрес" (надалі - первісний боржник) та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Харківський маєток" (надалі - новий боржник, відповідач у справі) було укладено Договір № 32/10/1617-32 про переведення боргу.

Згідно п. 3.1. Договору про переведення боргу, за цим Договором до нового боржника переходять обов`язки первісного боржника щодо сплати суми боргу, що встановлена у пункті 2.1. статті 2 Договору, а також штрафних санкцій, інфляційних втрат та відсотків, пов`язаних з невиконанням або неналежним виконанням первісним боржником своїх зобов`язань за Договором постачання природного газу від 21.12.2015 № 2225/16-ТЕ-32.

Згідно п. 4.1. Договору про переведення боргу, новий боржник несе відповідальність за прострочення виконання зобов`язання у розмірах, передбачених Договором постачання природного газу від 21.12.2015 № 2225/16-ТЕ-32.

Як свідчать матеріали справи, відповідач оплату за переданий позивачем газ у період з січня по квітень 2016 року здійснював несвоєчасно, чим порушив умови господарського зобов`язання.

При цьому, суд не приймає доводів відповідача щодо погашення заборгованості у повному обсязі згідно з графіком погашення заборгованості, оскільки відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження узгодження такого графіку з позивачем. Підписання графіку погашення заборгованості з боку НАК "Нафтогаз України" позивач заперечує та вказує, що в Договорі переведення боргу сторони чітко визначили, що зобов`язання повинні виконуватись у відповідності до умов Договору постачання природного газу, в тому числі щодо сплати штрафних санкцій, інфляційних втрат та відсотків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, до звичайно ставляться.

Приписами ст. 530 ЦК України передбачено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 2 вищевказаної статті, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити а нього певну грошову суму.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 193 ГК України, порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Пунктами 1, 2 ст. 230 ГК України визначено, що санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у ст. 2 цього Кодексу.

Пунктом 6 ст. 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з приписами ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 624 ЦК України встановлено: якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Пунктом 8.2 Договору про постачання природного газу № 2225/16-ТЕ-32 від 21.12.2015 визначено, що у разі невиконання споживачем п. 6.1. Договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Вказаний пункт Договору узгоджується з положеннями ст.ст. 1,3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", згідно яких платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За розрахунком позивача, сума пені за неналежне виконання відповідачем зобов`язань за Договором у січні - квітні 2016 року, з урахуванням суми та строку прострочення сплати основного боргу перед позивачем за Договором, становить 55816,54 грн.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов Договору щодо оплати отриманого природного газу у січні - квітні 2016 року, позивачем було нараховано 3% річних у розмірі 10093,15 грн. та інфляційні втрати у розмірі 43902,46 грн.

Відповідач вважає, що пеня, інфляційні втрати та проценти річних нараховані позивачем всупереч чинному законодавству України, оскільки штрафи, пеню та неустойку вже включено до боргових зобов`язань, згідно договору про переведення боргу.

Суд відхиляє такі доводи відповідача, оскільки, умовами Договору про переведення боргу № 32/10/1617-32 від 24.10.2016 (п.2.1 ; 3.1 та п. 4.1.) встановлена сума , що складається із суми основного боргу за поставлений природний газ та передбачено, що новий боржник несе відповідальність за прострочення виконання зобов`язання у розмірах, передбачених Договором постачання природного газу від 21.12.2015 № 2225/16-ТЕ-32.

Отже, перевіривши здійснені позивачем розрахунки, суд визнав вимоги про стягнення з відповідача 3102,18 грн. - 3% річних та 2219,97 грн. інфляційних законними та обґрунтованими.

Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем склав 109812,15 грн., у тому числі: 55816,54 грн. пені, 10093,15 грн. - 3% річних та 43902,46 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності суд визнав необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною першою статті 259 ЦК України встановлено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Пунктом 10.3. Договору сторони визначили, що строк позовної давності, у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить 5 (п`ять) років.

Таким чином, станом на дату подання позову до суду (26.04.2019), строк позовної давності за вимогами щодо зобов`язань, які виникли у 2016 році, не закінчився.

Відтак, заявлена відповідачем позовна давність у даному випадку не підлягає застосуванню.

Відповідно до ст.ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 256, 257, 259, 525, 526, 530, 549, 610, 611, 612, 624, 625, 6255, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 216, 218, 230, 231 Господарського кодексу України, ст.ст. 29, 42, 73, 74, 86, 91, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Харківський маєток" (вул. Гольдбергівська (стара назва - вул. першої Кінної Армії), буд. 9; м. Харків, 61140; ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б. Хмельницького, буд. 6, м. Київ, 01601; ) - борг у загальному розмірі 109812,15 грн. (у тому числі: пеню в розмірі 55816,54 грн.; 3% річних у розмірі 10093,15 грн.; інфляційні втрати в розмірі 43902,46 грн.), а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 1921,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду безпосередньо або через Господарський суд Харківської області протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено "30" травня 2019 р.

Суддя Н.М. Кухар