ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2019 року м.Дніпро Справа № 904/5543/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Березкіної О.В., Антоніка С.Г.

секретар судового засідання: Логвіненко І.Г.

представники сторін:

від позивача не з`явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином;

від відповідача не з`явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізована пересувна механізована колона 788" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2019, ухвалене суддею Рудь І.А., повний текст якого підписаний 14.03.2019 у справі №904/5543/18

за позовом Дочірнього підприємства "Автомаз-Україна", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізована пересувна механізована колона 788", м.Дніпро

про стягнення 119 620,08 грн

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Дніпропетровської області звернулось Дочірнє підприємство "Автомаз-Україна" з позовом, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізована пересувна механізована колона 788" заборгованість в сумі 119 620 грн. 08 коп., з яких: 89 764 грн. 25 коп. - основний борг, 8 000 грн. 08 коп. - пеня, 17 952 грн. 85 коп. - штраф, 671 грн. 39 коп. - 3% річних, 3 231 грн. 51 коп. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов господарського типового договору поставки від 06.07.2017 № О11-000067 в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар, що є підставою для нарахування позивачем відповідачу штрафних санкцій (пені), інфляційних втрат та відсотків річних згідно зі ст.625 ЦК України та на підставі п.7.2, 7.3 договору.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2019 у справі №904/5543/18 позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізована пересувна механізована колона 788" на користь Дочірнього підприємства "Автомаз - Україна" 86 164 грн. 56 коп. основного боргу, 7 665 грн. 10 коп. пені, 17 232 грн. 91 коп. штрафу, 643 грн. 25 коп. 3% річних, 3 129 грн. 75 коп. інфляційних втрат, 1 722 грн. 53 коп. витрат по сплаті судового збору.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Спеціалізована пересувна механізована колона 788", в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, не дослідження фактичних та документальних доказів по справі, просить рішення суду від 14.03.2019 скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції, в порушення ч. 7 ст. 180 ГПК України, безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, а також судом не взято до уваги, що відповідачем заявлено зустрічний позов; натомість, суд відмовив по всіх клопотаннях відповідача, а зустрічну позовну заяву повернув без розгляду, таким чином, фактично позбавивши відповідача права на судовий захист та можливості доведення своєї правової позиції. Судом також не було вирішено клопотання відповідача щодо витребування оригіналів доказів, на які посилається позивач для можливості їх огляду у судовому засіданні, оскільки існують обґрунтовані сумніви щодо їх справжності.

Зауважує, що судом при винесенні ухвали про повернення зустрічного позову було протиправно відхилені пояснення та аргументи відповідача щодо пропуску строку для подання зустрічної позовної заяви. Так, судом 1-ї інстанції не було враховано, що на час подання відзиву відповідачу не могло бути й не було відомо, що в матеріалах справи містяться не підписані видаткові накладні, які відповідно до діючого ГПК України не є належними доказами у зв`язку із чим й виникла необхідність у поданні зустрічного позову. Тобто, відповідачу стало відомо про це лише 01.03.2019 року, що підтверджується матеріалами справи.

Також зазначає, що суд, розглянувши справу без виклику учасників справи, фактично позбавив відповідача можливості надати свої пояснення, долучити до матеріалів справи докази на підтвердження своєї позиції. Звертає увагу на те, що 12.03.2019 року відповідачем було подано апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2019, однак, суд, не взявши до уваги наявність поданої апеляційної скарги вже 14.03.2019 прийняв рішення по справі, таким чином, повністю позбавивши відповідача можливості захищати свої права.

Скаржник вважає рішення неповним у зв`язку із відсутністю в його тексті дослідження первинних документів, їх оригіналів; зауважує, що судом не було досліджено належність поставленого товару до такого, що є договірним або без договірним; вважає, що судом під час розгляду справи не встановлена наявність первинної документації щодо листування сторін відносно запиту відповідача на поставки товару.

Також стверджує, що Позивачем не було зазначено місце знаходження оригіналів письмових доказів. Вказує, що Позивачем не було надано розрахунок заборгованості, а розрахунок, який визначений у тексті позовної заяви був визначений судом як такий, що не потребує доказування. При цьому при перерахунку вбачається невідповідність розрахунків суду першої інстанції, ймовірним розрахункам штрафних санкцій за цей період, а за відсутності письмових пояснень з цього приводу у рішенні суду, а також у інших додаткових документах, не виявляється можливим з`ясувати яким чином та у зв`язку із чим судом першої інстанції була нарахована саме така сума.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не надав, правом, передбаченим ст.263 ГПК України, не скористався; про відкриття провадження у справі за апеляційною скаргою на рішення суду повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями наявними у справі (а.с.95, 111).

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.04.2019 (суддя доповідач Іванов О.Г.) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізована пересувна механізована колона 788" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2019 залишено без руху у зв`язку з неточним викладенням вимог апеляційної скарги стосовно оскарження рішення в цілому або в частині та несплатою судового збору у встановленому порядку та розмірі. Апелянту наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги відповідно до ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.04.2019 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Іванов О.Г. (доповідач), судді Антонік С.Г., Березкіна О.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2019 у справі №904/5543/18; з урахуванням суми позову скаргу вирішено розглядати без повідомлення (виклику) сторін в порядку письмового провадження; сторонам наданий час для подання відзиву, заяв, клопотань; провадження у справі зупинено до розгляду в касаційному порядку касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізована пересувна механізована колона 788" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2019 у цій справі.

25.04.2019 до Центрального апеляційного господарського суду надійшло клопотання скаржника про розгляд справи в загальному позовному провадженні з викликом сторін для участі у судовому засіданні, обґрунтоване наявністю обставин, що не були з`ясовані судом першої інстанції та підлягають дослідженню в межах судової експертизи, вичерпні пояснення щодо необхідності проведення якої мають бути надані представником в судовому засіданні. Також обґрунтовує вказане клопотання відхиленням судом першої інстанції двічі (05.02.2019 та 15.02.2019) аналогічних клопотань.

21.05.2019 до Центрального апеляційного господарського суду із Верховного Суду повернулись матеріали справи № 904/5543/18, в зв`язку з чим, ухвалою суду від 21.05.2019 поновлено провадження у справі з розгляду апеляційної скарги на рішення суду.

Також вказаною ухвалою суду частково задоволено клопотання скаржника та вирішено здійснювати розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом) сторін.

Представники сторін в судове засідання 05.06.2019 не з"явились, натомість, 05.06.2019 відповідачем (скаржником) (до судового засідання)) подано до суду (безпосередньо до канцелярії суду) клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтовано участю представника (адвоката) в судовому засіданні Дніпропетровського окружного адміністративного суду; необізнаністю зі вказаним судовим засіданням, в зв"язку з чим відповідач був позбавлений можливості знайти іншого адвоката; посиланням на п.3 ч.1 ст.131-1, ст..131-2, п.11 Перехідних положень Конституції стосовно представництва у суді виключно адвокатами; посиланням на практику ЄСПЛ з питання відкладення судового засідання у зв"язку з участю адвоката в іншому судовому засіданні, зокрема, рішення у справі "Bartaia v. Georgia" від 26.07.2018; зазначенням про порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в разі відмови у задоволенні такого клопотання.

Вказане клопотання не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно з частиною 11 ст.270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

За положеннями ч.1, 3 ст.56 Господарського процесуального кодексу України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатись до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 58 Господарського процесуального кодексу України представником у суді може бути адвокат або законний представник. При розгляді справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених статтею 59 цього Кодексу.

З огляду на положення ч. 5 ст. 12, ч. 4 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України, дана справа відноситься до малозначних, отже, представництво Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізована пересувна механізована колона 788" у даній справі, крім адвоката, може здійснювати як керівник чи член виконавчого органу особисто (самопредставництво юридичної особи), так і представник за довіреністю, який не має статусу адвоката.

За цих обставин, Відповідач не був позбавлений права представляти свої інтереси самостійно через керівника підприємства, який і підписав вказане клопотання, а також уповноважити іншу особу, без статусу адвоката, на представництво інтересів підприємства в суді.

Крім того, колегія суддів зазначає, що посилання скаржника на представництво в суді виключно адвокатами є безпідставним, оскільки суперечить нормам процесуального права (ч. 1, 3 ст.56, ч.2 ст.58 ГПК України). З цього приводу не береться до уваги посилання скаржника на практику ЄСПЛ з приводу відкладення розгляду справи в зв"язку з участю адвоката в іншому судовому засіданні, оскільки згідно обставин справи "Bartaia v. Georgia", на яку послався відповідач, у вказаній справі це був єдиний можливий захисник, а особа, яку він представляв також подала клопотання про відкладення розгляду справи, відмовляючись брати участь в засіданні без адвоката.

В даному випадку відповідачем не наведено у клопотанні обставин неможливості представництва інтересів підприємства самостійно керівником або неможливості залучити іншого представника без статусу адвоката.

При цьому колегія суддів зауважує, що відповідно до частин 1, 3, 10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу. Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

В даному випадку, судом дотримано основних засад господарського судочинства, забезпечена рівність учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, забезпечено право на апеляційний перегляд рішення суду. Сторони мали рівну можливість подати письмові заяви по суті справи, зокрема, позовну заяву, відзив на позов, заперечення на відзив, пояснення та клопотання, апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу.

Слід врахувати, що судом, було задоволено саме клопотання відповідача про здійснення розгляду апеляційної скарги з повідомленням (викликом) сторін та проведенням судового засідання, в той час, як вказана справа підлягала розгляду в письмовому провадженні, без повідомлення (виклику) сторін. В свою чергу, саме відповідач не забезпечив участі представника (будь-якого, як в порядку самопредставництва, так і представником - зі статусом адвоката або без статусу адвоката). Отже, вказані обставини є суто суб"єктивними, які залежали виключно від волевиявлення відповідача, тому не можуть бути визнані поважними.

Суд зауважує, що у урахуванням поведінки відповідача при розгляді цієї справи (зокрема, безпідставне подання касаційної скарги на рішення суду першої інстанції з порушенням порядку такого подання), подання вищевказаного клопотання про відкладення розгляду справи може свідчити про зловживання відповідачем своїми процесуальними правами, зокрема, відтермінування розгляду справи, а відтак, порушення основних засад господарського судочинства стосовно розумності строку розгляду справи судом.

В судовому засіданні 05.06.2019 року Центральним апеляційним господарським судом підписано вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

06.07.2017 між Дочірнім підприємством "Автомаз-Україна" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Спеціалізована пересувна механізована колона 788" (покупець) укладено господарський типовий договір поставки № О11-000067 (надалі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю товар, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити оплату його вартості на умовах даного Договору (п. 1.1 договору (а.с.13-14, т.1)).

Згідно із п. 1.2 договору предметом постачання є автомобільні запасні частини, мастила, інші комплектуючі для транспортних засобів, що надалі іменується товар, найменування, асортимент та кількість якого зазначаються в заявці покупця, яка узгоджується між сторонами за допомогою факсимільного зв`язку або електронної пошти.

Підтвердженням факту узгодження сторонами асортименту, кількості і ціни товару є прийняття покупцем товару по видатковій накладній постачальника, яка після підписання її обома сторонами має юридичну силу специфікації і є невід`ємною частиною цього Договору (п.1.3 договору).

У п. 1.4 договору сторони дійшли до згоди, що всі відносини між сторонами, які стосуються будь-яких поставок товару постачальником покупцю без посилання в накладній чи в іншому документі на даний Договір, але поставлених в період дії даного Договору, регулюються даним Договором. Відсутність посилань в бухгалтерських документах на даний Договір, у випадку, якщо поставка товару мала місце в період дії даного Договору, не може бути підставою для визнання таких поставок товару бездоговірними.

За умовами п. 3.1 договору ціни за товар у постачальника встановлюються у гривні і фіксуються в рахунку-фактурі на дату виставлення рахунку-фактури на кожну окрему партію товару. Ціна тари (упаковки) включена в ціну товару.

Загальна сума Договору визначається загальною вартістю товару, що постачається на умовах даного Договору, згідно всіх видаткових накладних, підписаних з обох сторін (п. 3.3 договору).

Оплата товару покупцем проводиться в національній валюті України, на умовах відстрочки платежу, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту поставки товару. За згодою сторін можливі розрахунки на умовах передплати (п. 3.4 договору).

Пунктом 4.2 договору визначено, що поставка товару здійснюється на умовах EXW (відповідно до Міжнародних правил тлумачення термінів "Інкотермс-2010"), місце поставки склад постачальника. Умови поставки можуть бути змінені за домовленістю сторін.

Згідно п. 4.3 договору моментом поставки вважається момент підписання уповноваженим представником покупця видаткової накладної на товар.

Зобов`язання постачальника по поставці товару вважаються виконаними з моменту передачі товару покупцю за видатковою накладною на товар. Підписання уповноваженим представником покупця видаткової накладної на товар розуміється як одержання покупцем одночасно з товаром його приналежностей і документів, що стосуються товару, і які підлягають передачі разом з товаром. При відсутності яких-небудь із приналежностей або документів, покупець робить про це відмітку у видатковій накладній (п. 4.4. договору).

За умовами п. 7.2 договору у випадку прострочення оплати товару, покупець зобов`язаний сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати.

Згідно із п. 7.3 договору порушення покупцем строків оплати більше ніж на 30 календарних днів вважається односторонньою відмовою від виконання умов цього Договору. За односторонню відмову від виконання умов Договору покупець сплачує постачальнику штраф у розмір 20% від вартості неоплаченого товару.

За умовами п. 9.1, 9.2 договору договір набирає чинності з моменту його підписання повноважними представниками обох сторін та діє до 31 грудня поточного року (року, в якому був укладений Договір) включно.

У разі відсутності до дати закінчення наступного терміну дії Договору офіційного письмового повідомлення рекомендованим листом від будь-якої із сторін до іншої сторони про небажання продовжувати договірні відносини, термін дії цього Договору вважається автоматично продовжений до 31 грудня кожного наступного року включно (п. 9.3 договору).

Згідно із п. 9.5 договору у випадку, якщо на момент закінчення чергового терміну дії Договору і/або наявності заяви від однієї із сторін про небажання продовжувати у подальшому договірні відносини, між сторонами не проведені взаєморозрахунки, то Договір продовжує діяти до моменту проведення остаточних розрахунків між сторонами.

На виконання умов договору у період з 20.06.2018 по 08.08.2018 позивачем поставлено та передано у власність відповідача товар на підставі довіреностей відповідача № 135 від 13.06.2018, № 158 від 03.07.2018, № 160 від 17.07.2018, № 168 від 07.08.2018 (т. 1, а.с. 77-80), за наступними видатковими накладними:

- № О11-001471 від 20 червня 2018 року на суму 287,16 грн.;

- № О11-001472 від 20 червня 2018 року на суму 658,32 грн.;

- № О11-001473 від 20 червня 2018 року на суму 1 775,76 грн.;

- № О11-001496 від 21 червня 2018 року на суму 233,64 грн.;

- № О11-001505 від 22 червня 2018 року на суму 981,18 грн.;

- № О11-001506 від 22 червня 2018 року на суму 72,36 грн.;

- № О11-001517 від 23 червня 2018 року на суму 422,52 грн.;

- № О11-001532 від 25 червня 2018 року на суму 509,82 грн.;

- № О11-001533 від 25 червня 2018 року на суму 177,90 грн.;

- № О11-001534 від 25 червня 2018 року на суму 370,02 грн.;

- № О11-001535 від 25 червня 2018 року на суму 246,54 грн.;

- № О11-001536 від 25 червня 2018 року на суму 758,82 грн.;

- № О11-001537 від 25 червня 2018 року на суму 26,76 грн.;

- № О11-001538 від 25 червня 2018 року на суму 9 275,88 грн.;

- № О11-001539 від 25 червня 2018 року на суму 617,28 грн.;

- № О11-001550 від 26 червня 2018 року на суму 418,92 грн.;

- № О11-001554 від 26 червня 2018 року на суму 273,84 грн.;

- № О11-001565 від 27 червня 2018 року на суму 1 957,74 грн.;

- № О11-001566 від 11 липня 2018 року на суму 81,78 грн.;

- № О11-001654 від 11 липня 2018 року на суму 307,80 грн.;

- № О11-001661 від 12 липня 2018 року на суму 2 674,08 грн.;

- № О11-001665 від 12 липня 2018 року на суму 210,00 грн.;

- № О11-001666 від 12 липня 2018 року на суму 1 832,34 грн.;

- № О11-001673 від 12 липня 2018 року на суму 1 509,82 грн.;

- № О11-001688 від 17 липня 2018 року на суму 1 511,04 грн.;

- № О11-001699 від 17 липня 2018 року на суму 112,92 грн.;

- № О11-001700 від 17 липня 2018 року на суму 2 583,06 грн.;

- № О11 -001701 від 17 липня 2018 року на суму 232,44 грн.;

- № О11-001717 від 18 липня 2018 року на суму 2 217,30 грн.;

- № О11-001718 від 18 липня 2018 року на суму 11 266,02 грн.;

- № О11-001719 від 18 липня 2018 року на суму 1 832,34 грн.;

- № О11-001723 від 18 липня 2018 року на суму 13 500,00 грн.;

- № О11-001734 від 19 липня 2018 року на суму 1 528,02 грн.;

- № О11-001740 від 20 липня 2018 року на суму 258,12 грн.;

- № О11-001741 від 20 липня 2018 року на суму 80,52 грн.;

- № О11-001742 від 20 липня 2018 року на суму 536,16 грн.;

- № О11-001770 від 25 липня 2018 року на суму 3 800,04 грн.;

- № О11-001780 від 27 липня 2018 року на суму 37,20 грн.;

- № О11-001782 від 27 липня 2018 року на суму 590,70 грн.;

- № О11-001783 від 27 липня 2018 року на суму 330,96 грн.;

- № О11-001784 від 27 липня 2018 року на суму 2 022,12 грн.;

- № О11-001785 від 27 липня 2018 року на суму 420,00 грн.;

- № О11-001786 від 27 липня 2018 року на суму 1 278,66 грн.;

- № О11-001790 від 27 липня 2018 року на суму 63,36 грн.;

- № О11-001795 від 27 липня 2018 року на суму 435,54 грн.;

- № О11-001804 від 30 липня 2018 року на суму 2 145,06 грн.;

- № О11-001805 від 30 липня 2018 року на суму 330,30 грн.;

- № О11-001817 від 31 липня 2018 року на суму 402,30 грн.;

- № О11-001830 від 2 серпня 2018 року на суму 94,56 грн.;

- № О11-001831 від 2 серпня 2018 року на суму 454,44 грн.;

- № О11-001843 від 3 серпня 2018 року на суму 1 713,48 грн.;

- № О11-001880 від 8 серпня 2018 року на суму 505,44 грн.;

- № О11-001881 від 8 серпня 2018 року на суму 1 436,04 грн.;

- № О11 -001882 від 8 серпня 2018 року на суму 3 811,62 грн.;

- № О11-001884 від 8 серпня 2018 року на суму 156,06 грн.;

- № О11-001885 від 8 серпня 2018 року на суму 1 733,52 грн.;

- № О11-001886 від 8 серпня 2018 року на суму 1 324,50 грн.;

- № О11-001887 від 8 серпня 2018 року на суму 307,44 грн.;

- № О11-001888 від 8 серпня 2018 року на суму 2 616,54 грн.;

- № О11-001889 від 8 серпня 2018 року на суму 219,00 грн.;

- № О11-001894 від 8 серпня 2018 року на суму 2 612,40 грн.;

- № О11-001896 від 8 серпня 2018 року на суму 57,96 грн. (т. 1, а.с. 15-76).

Вказаний товар прийнято відповідачем без будь-яких заперечень щодо якості, кількості, вартості товару, що підтверджується підписами представників та печаткою підприємств позивача та відповідача.

За твердженням позивача, наведеним у позовній заяві, товар поставлений на загальну суму 90 021 грн. 12 коп. та оплачений частково за видатковою накладною № О11-1471 від 20.06.2018 на суму 256 грн. 87 коп., на підтвердження чого надано копію банківської виписки від 24.07.2018 (т.1, а.с. 81-82), решта товару не оплачена взагалі. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем з оплати товару за спірними поставками за розрахунком позивача складає 89 764 грн. 25 коп., яка і заявлена до стягнення.

Також за розрахунком позивача до стягнення з відповідача підлягає неустойка (пеня), нарахована відповідно до п.7.2 договору, в сумі 8 000 грн. 08 коп. за період з 15.08.2018 по 13.11.2018, штраф, нарахований на підставі п. 7.3 договору, який становить 17 952 грн. 85 коп., 3% річних в сумі 671 грн. 39 коп. за період з 15.08.2018 по 13.11.2018 та інфляційні втрати за період з серпня по жовтень 2018 у розмірі 3231 грн. 51 коп., передбачені ст.625 ЦК України.

В свою чергу, за підрахунком суду загальна вартість поставленого товару за вищевказаними накладними становить 90 237,46 грн, а з урахуванням залишку непогашеної заборгованості за накладною № О11-001471 від 20.06.2018, складає 89 980 грн. 59 коп., в той час як до стягнення позивачем заявлено 89 764 грн. 25 коп. Отже, судом відповідно до вимог ч.1 ст.14, ч.2 ст.237 ГПК України розглянутий позов в межах заявлених позивачем вимог.

Слід зазначити, що у банківській виписці від 24.07.2018, наданій позивачем до матеріалів цієї справи не міститься суми оплати 256 грн. 87 коп, а відповідачем здійснені оплати на інші суми та за іншими рахунками (12091,92 грн, 8663,82 грн та 2279,40 грн), втім, позивач стверджує про оплату саме 256,87 грн, а відповідач цього не спростовує, таким чином, з урахуванням вимог ч.1 ст.75 ГПК України вказана обставина не підлягає доказуванню.

Несплата відповідачем решти заборгованості за поставлений товар і стали підставою звернення позивача з позовом до господарського суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що здійснення поставки товару позивачем за видатковими накладними № О11-001471 від 20.06.2018, № О11-001472 від 20.06.2018, № О11-001473 від 20.06.2018, № О11-001505 від 22.06.2018, № О11-001506 від 22.06.2018, № О11-001566 від 11.07.2018 на загальну суму 3 599 грн. 69 коп. не підтверджено первинними документами бухгалтерського обліку, оскільки наявні в матеріалах справи накладні не скріплені підписом представника відповідача, що одержав товар, а тому вони не є належними доказами поставки товару в розумінні ст. 74 Господарського процесуального кодексу України; в свою чергу, з урахуванням умов оплати, передбачених п.3.4 договору, відповідач повинен був здійснити кінцевий розрахунок за отриманий від позивача товар:

- за накладною № О11-001496 від 21 червня 2018 року 27.06.2018;

- за накладною № О11-001517 від 23 червня 2018 року 03.07.2018;

- за накладними № О11-001532, № О11-001533, № О11-001534, № О11-001535, № О11-001536, № О11-001537, № О11-001538, № О11-001539 від 25 червня 2018 року 04.07.2018;

- за накладними № О11-001550, № О11-001554 від 26 червня 2018 року 05.07.2018;

- за накладною № О11-001565 від 27 червня 2018 року 06.07.2018;

- за накладною № О11-001654 від 11 липня 2018 року 18.07.2018;

- за накладними № О11-001661, № О11-001665, № О11-001666, № О11-001673 від 12 липня 2018 року 19.07.2018;

- за накладними № О11-001688, № О11-001699, № О11-001700, № О11 -001701 від 17 липня 2018 року 24.07.2018;

- за накладними № О11-001717, № О11-001718, № О11-001719, № О11-001723 від 18 липня 2018 року 25.07.2018;

- за накладною № О11-001734 від 19 липня 2018 року 26.07.2018;

- за накладними № О11-001740, № О11-001741, № О11-001742, від 20 липня 2018 року 27.07.2018;

- за накладною № О11-001770 від 25 липня 2018 року 01.08.2018;

- за накладними № О11-001780, № О11-001782, № О11-001783, № О11-001784, № О11-001785, № О11-001786, № О11-001790, № О11-001795 від 27 липня 2018 року 03.08.2018;

- за накладними № О11-001804, № О11-001805 від 30 липня 2018 року 06.08.2018;

- за накладною № О11-001817 від 31 липня 2018 року 07.08.2018;

- за накладними № О11-001830, № О11-001831 від 2 серпня 2018 року 09.08.2018;

- за накладною № О11-001843 від 3 серпня 2018 року 10.08.2018;

- за накладними № О11-001880, № О11-001881, № О11-001882, № О11-001884, № О11-001885, № О11-001886, № О11-001887, № О11-001888, № О11-001889, № О11-001894, № О11-001896 від 8 серпня 2018 року 15.08.2018, отже, строк оплати є таким, що настав, відповідачем продукція не оплачена, тому сума основної заборгованості за товар становить 86164 грн. 56 коп. (89 764 грн. 25 коп. 3 599 грн. 69 коп.).

В зв`язку з частковим задоволенням суми основної заборгованості, згідно перерахунку суду першої інстанції обґрунтованим є розмір штрафу в сумі 17 232 грн. 91 коп., а також встановлена помилковість у розрахунках позивача стосовно пені, 3% річних та інфляційних втрат, з огляду на що, після перевірки розрахунків судом призначені до стягнення пеня у загальній сумі 7 665 грн. 10 коп. та 3% річних у розмірі 643 грн. 25 коп., інфляційні втрати у розмірі 3 129 грн. 75 коп.; в решті позовних вимог відмовлено.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Аналізуючи правовідносини сторін, колегія суддів зазначає, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, який регулюється параграфом 1-3 розділу ІІІ Цивільного кодексу України, Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного з законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч.1, 2 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

У відповідності до ч.1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Матеріалами справи підтверджена поставка товару за накладними № О11-001496 від 21 червня 2018 року, № О11-001517 від 23 червня 2018 року, № О11-001532, № О11-001533, № О11-001534, № О11-001535, № О11-001536, № О11-001537, № О11-001538, № О11-001539 від 25 червня 2018 року; № О11-001550, № О11-001554 від 26 червня 2018 року; № О11-001565 від 27 червня 2018 року; № О11-001654 від 11 липня 2018 року; № О11-001661, № О11-001665, № О11-001666, № О11-001673 від 12 липня 2018 року; № О11-001688, № О11-001699, № О11-001700, № О11 -001701 від 17 липня 2018 року; № О11-001717, № О11-001718, № О11-001719, № О11-001723 від 18 липня 2018 року; № О11-001734 від 19 липня 2018 року; № О11-001740, № О11-001741, № О11-001742, від 20 липня 2018 року; № О11-001770 від 25 липня 2018 року; № О11-001780, № О11-001782, № О11-001783, № О11-001784, № О11-001785, № О11-001786, № О11-001790, № О11-001795 від 27 липня 2018 року; № О11-001804, № О11-001805 від 30 липня 2018 року; № О11-001817 від 31 липня 2018 року; № О11-001830, № О11-001831 від 2 серпня 2018 року; № О11-001843 від 3 серпня 2018 року; № О11-001880, № О11-001881, № О11-001882, № О11-001884, № О11-001885, № О11-001886, № О11-001887, № О11-001888, № О11-001889, № О11-001894, № О11-001896 від 8 серпня 2018 року.

В свою чергу накладні № О11-001471 від 20.06.2018, № О11-001472 від 20.06.2018, № О11-001473 від 20.06.2018, № О11-001505 від 22.06.2018, № О11-001506 від 22.06.2018, № О11-001566 від 11.07.2018 на загальну суму 3 599 грн. 69 коп. не враховані судом, оскільки не підписані отримувачем товару, що не дає змоги підтвердити вчинення господарської операції.

Доказів погашення заборгованості на момент розгляду справи відповідачем суду надано не було, тому сума основної заборгованості за товар, підтверджена матеріалами справи, визначена судом першої інстанції в розмірі 86 164 грн. 56 коп., як різниця між заявленою позивачем сумою основної заборгованості та сумою, яка не підтверджена належними доказами (89 764 грн. 25 коп. 3 599 грн. 69 коп.) та підставно стягнена з відповідача.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За положеннями ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Так, за умовами п.7.3 договору позивачем нарахований відповідачу штраф у розмірі 20% за порушення строків оплати більше, ніж на 30 днів, яке за умовами договору вважається односторонньою відмовою від договору, який становить розмір 17 952,85 грн.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог, судом обґрунтовано здійснений перерахунок розміру штрафу та задоволено позовні вимоги в цій частині в сумі 17 232 грн. 91 коп.

Крім того, позивачем на підставі п.7.2 договору нараховано відповідачу пеню в сумі 8 000 грн. 08 коп. за період з 15.08.2018 по 13.11.2018, а також 3% річних в сумі 671 грн. 39 коп. за період з 15.08.2018 по 13.11.2018 та інфляційні втрати за період з серпня по жовтень 2018 у розмірі 3 231 грн. 51 коп.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2).

На підставі викладеного, враховуючи розрахунок позивача (межі зазначеного ним періоду), дні фактичної поставки товару, положення частини п`ятої ст. 254 Цивільного кодексу України, судами обох інстанцій відповідно до ст. 163 Господарського процесуального кодексу України, здійснено перевірку правильності нарахування пені та відсотків річних й встановлено, що позивачем невірно визначено початок періоду нарахування пені та 3% річних за поставками, здійсненими 08.08.2018; строк оплати за вказаними поставками є таким, що настав 15.08.2018, тому нарахування пені та 3% річних повинно здійснюватися з 16.08.2018. А отже, з урахуванням визначеного позивачем періоду (з 15.08.2018 по 13.11.2018) до стягнення з відповідача підлягає пеня у загальній сумі 7 665 грн. 10 коп. та 3% річних у розмірі 643 грн. 25 коп.

Згідно роз`яснень, наданих Вищим господарським судом України у п. 3.2 постанови пленуму від 17.12.13р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Оскільки позивачем під час розрахунку інфляційних втрат не було враховано вищевказаних вимог, зокрема до періодів нарахування включені місяці, в яких мав бути здійснений розрахунок (за поставками, здійсненими 08.08.2018), судом першої інстанції обґрунтовано задоволені позовні вимоги в цій частині в розмірі 3 129 грн. 75 коп.

Колегія суддів зазначає, що Відповідач, як у письмовому відзиві на позовну заяву, так і у апеляційній скарзі укладення договору поставки № № О11-000067 від 06.07.2017 не заперечив. Однак, зазначив про неналежне оформлення видаткових накладних, поданих позивачем, а саме: видаткові накладні № О11-001471 від 20.06.2018, № О11-001472 від 20.06.2018, № О11-001473 від 20.06.2018, № О11-001505 від 22.06.2018, № О11-001506 від 22.06.2018 не містять підпису особи, яка отримала товар, отже, не є належними та допустимими доказами здійснення господарської операції з поставки товару; решта видаткових накладних не відповідає ст.91 ГПК України, оскільки засвідчені копії не містять дати такого засвідчення, через що не мають прийматись судом та бути підставою стягнення заборгованості, а також нарахування штрафних санкцій. Додатково у апеляційній скарзі скаржник вважає, що судом не встановлено фактів та не досліджено доказів (первинних документів) поставки, не досліджено належність поставленого товару до такого, що є договірним або без договірним; не встановлено первинної документації щодо листування сторін відносно запиту відповідача на дані поставки.

Колегія суддів не погоджується з вищезазначеними доводами апеляційної скарги, з огляду на наступне.

У відповідності до визначень термінів, що міститься в ст. 1 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Видаткова накладна є документом, який фіксує факт отримання/передачі матеріальних цінностей (товарів або послуг) від однієї особи іншій і по суті завершує купівлю-продажу між продавцем і покупцем. Форму видаткової накладної не затверджено.

Частинами 1-2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" в редакції чинній із 01.04.2015 було визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

За змістом абз. 9 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" в редакції чинній з 01.01.2018, неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для не визнання господарської операції за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, тощо.

Умовами договору № 011-000067 від 06.07.2017 сторони визначили порядок та умови поставки товару. Згідно п.4.1 договору покупець на кожну партію товару складає заявку та надсилає її постачальнику (факсом або електронною поштою). Постачальник розглядає заявку та узгоджує її. Заявка вважається узгодженою обома сторонами якщо вони дійшли згоди щодо асортименту, кількості та ціни товару. Відповідно до узгодженої заявки постачальник здійснює поставку товару покупцеві на підставі видаткової накладної.

Пунктом 4.2 договору визначено, що поставка товару здійснюється на умовах EXW (відповідно до Міжнародних правил тлумачення термінів "Інкотермс-2010"), місце поставки склад постачальника. Умови поставки можуть бути змінені за домовленістю сторін.

Згідно п. 4.3 договору моментом поставки вважається момент підписання уповноваженим представником покупця видаткової накладної на товар.

Зобов`язання постачальника по поставці товару вважаються виконаними з моменту передачі товару покупцю за видатковою накладною на товар. Підписання уповноваженим представником покупця видаткової накладної на товар розуміється як одержання покупцем одночасно з товаром його приналежностей і документів, що стосуються товару, і які підлягають передачі разом з товаром. При відсутності яких-небудь із приналежностей або документів, покупець робить про це відмітку у видатковій накладній (п. 4.4. договору).

Таким чином, підставою узгодження заявок покупця є поставка товару за видатковою накладною, у зв`язку з чим не приймаються доводи скаржника про не дослідження судом листування сторін щодо запиту відповідача на поставку товару, оскільки у справі наявні видаткові наклдані, які і є наслідком узгодження таких заявок.

При цьому на видаткових накладних міститься посилання на договір № 011-000067 від 06.07.2017 та наявне посилання у кожній накладній на рахунок-фактуру стосовно оплати за цією накладною, таким чином, вказані поставки за наявними у справі видатковими накладними здійснені у межах укладеного між сторонами договору, та з урахуванням умов договору (п.4.4 договору) здійснені зі всіма приналежностями, отже, доводи скаржника про не встановлення судом фактів поставок спростовані матеріалами справи.

Видаткові накладні, які надані Позивачем до суду як доказ здійснення поставки товару мають такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми), дату складання, назва та код підприємства постачальника та одержувача, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції, підписи осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції та відповідальні за її оформлення, а також печатки підприємства постачальника та підприємства одержувача. Накладні мають посилання на Договір поставки товару № 011-000067 від 06.07.2017 року та рахунок-фактуру, виписаний на оплату такої накладної.

Таким чином, більша частина наданих накладних відповідають вимогам встановленим Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та засвідчують встановлений факт здійснення господарських операцій та договірних відносин.

В той же час, видаткові накладні № О11-001471 від 20.06.2018, № О11-001472 від 20.06.2018, № О11-001473 від 20.06.2018, № О11-001505 від 22.06.2018, № О11-001506 від 22.06.2018, № О11-001566 від 11.07.2018 на загальну суму 3 599 грн. 69 коп. не містять підпису особи, що здійснила отримання товару з боку відповідача, тому обґрунтовано не прийняті судом першої інстанції, як доказ вчинення господарської операції, та як наслідок, суму за цими накладними судом не включено до суми основної заборгованості.

Слід наголосити, що визнання недійсними вказаних видаткових накладних було і предметом зустрічної позовної заяви, поданої відповідачем, яку повернуто судом першої інстанції, як подану з порушенням строку, встановленого законом, без поважних підстав пропуску такого строку.

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що додані до позовної заяви письмові докази не завірені належним чином (документи не містять дати засвідчення копій), а відтак, не мали прийматися судом як належні та допустимі докази в підтвердження викладених у позовній заяві обставин, є безпідставними, оскільки саме по собі не зазначення на копії документа дати його засвідчення, за умови ідентичності копії документу його оригіналу, не є підставою для визнання даного документу недопустимим доказом.

Так, відповідно до абз. 2 ч. 6 ст. 91 ГПК України якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

В той же час, у заяві по суті справи відповіді на відзив (а.с.140-141, т.1), позивач зазначив, що всі копії до позовної заяви підписувались та подавались ним разом з позовною заявою за вих. № 464 від 06.12.2018, отже, датою їх засвідчення є 06.12.2018, крім того всі оригінали є в наявності у позивача та можуть бути оглянуті відповідачем. В свою чергу, в судове засідання 04.03.2019 позивачем були надані оригінали навіть не підписаних з боку відповідача, але зі штампом підприємства відповідача видаткових накладних (а.с.3-9, т.2), які також містяться в засвідчених копіях у справі, та в подальшому не були враховані судом. Таким чином, у місцевого господарського суду обґрунтовано не виникло сумніву в належності та допустимості доказів, наявних у справі, з огляду на що не було задоволено клопотання відповідача про витребування доказів; відповідач, до речі, в судове засідання 04.03.2019 не з`явився.

Колегія суддів наголошує, що у клопотанні про витребування доказів відповідач не наводить дійсно ґрунтованих підстав, що дають змогу сумніватись у поданих доказах, а лише зазначає, що засвідчувальний напис не містить дати такого засвідчення.

Доводи стосовно не зазначення результату розгляду клопотання у рішенні суду, не приймаються судом апеляційної інстанції в силу положень абзацу другого частини 2 ст.277 ГПК України.

Доводи скаржника про неподання позивачем зареєстрованих податкових накладних на всю поставлену продукцію, не приймаються судом апеляційної інстанції оскільки фактом підтвердження господарської операції, в розумінні чинного законодавства, є первинна документація, зокрема, видаткові накладні, які наявні у справі. Зареєстровані податкові накладні лише надають підприємствам можливість скористатись податковим кредитом, тобто, своєрідною податковою пільгою.

Стосовно доводів апеляційної скарги про невірність розрахунку штрафних санкцій, то вони не приймаються судом апеляційної інстанції, з огляду на відсутність наданого відповідачем власного контррозрахунку, та з урахуванням проведеної перевірки нарахованих штрафних санкцій судами обох інстанцій, в межах заявлених позовних вимог, з урахуванням фактичного періоду прострочення оплати.

Посилання скаржника на безпідставне відхилення судом першої інстанції його клопотань про розгляд справи в порядку загального позовного провадження не приймаються колегією суддів, з огляду на положення ч.5 ст.12, ст.247 ГПК України, з урахуванням того, що сума позовних вимог становить 119 620,08 грн, що є меншим від 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, основна сума заборгованості в якій взагалі визначена позивачем в розмірі 89 764,25 грн. При цьому, поставка здійснена в межах одного договору поставки, й хоча додатки до позовної заяви налічують 62 видаткові накладні, але основна частина сум в них є незначними (від 26,76 грн), що не становить складності у їх підрахунку.

Доводи скаржника про порушення судом приисів ч.7 ст.180 ГПК України відхиляються колегією суддів, оскільки вказана імперативна норма застосовується судом тільки у разі прийняття до розгляду зустрічної позовної заяви.

Щодо доводів апеляційної скарги, що при винесенні ухвали про повернення зустрічного позову були протиправно відхилені пояснення та аргументи відповідача щодо пропуску строку для подання зустрічної позовної заяви; не врахування судом, що на час подання відзиву відповідачу не могло бути й не було відомо, що в матеріалах справи містяться не підписані видаткові накладні, які відповідно до діючого ГПК України не є належними доказами у зв`язку із чим й виникла необхідність у поданні зустрічного позову, тобто, відповідачу стало відомо про це лише 01.03.2019 року, що підтверджується матеріалами справи, спростовані судом апеляційної інстанції в межах розгляду апеляційної скарги на ухвалу господарського суду від 11.03.2019 про повернення зустрічної позовної заяви.

Доводи про те, що суд, розглянувши справу без виклику учасників справи, фактично позбавив відповідача можливості надати свої пояснення, долучити до матеріалів справи докази на підтвердження своєї позиції, спростовані матеріалами справи, зокрема, до переходу суду першої інстанції до розгляду справи в порядку письмового провадження, судом проведено судові засідання три судові засідання - 05.02.2019, 21.02.2019, 04.03.2019, в двох з яких представник відповідача був присутнім (05.02.2019 та 21.02.2019, в судове засідання -04.03.2019 представник не з`явився). При цьому, відповідач на рівних умовах з позивачем мав право та можливість подавати заяви по суті справи та клопотання, чим і скористався, надавши відзив на позов, численні клопотання, зустрічну позовну заяву, в яких мав можливість викласти свою правову позицію та подати відповідні докази.

В свою чергу, колегія суддів зазначає, що спрощене позовне провадження характеризується поданням сторонами письмових заяв по суті справи, за якими суд розглядає вимоги і заперечення сторін, проведення судового засідання за участю представників сторін є скоріше виключенням та призначається при дійсній потребі.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, прийняв законне та обґрунтоване рішення, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при перевірці справи в апеляційному порядку, тому у відповідності до ст. 276 ГПК України в задоволенні скарги слід відмовити, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Оскільки загальна ціна позову становить 119 620,08 грн., тобто не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України дана справа відноситься до категорії малозначних справ, у зв`язку з чим відповідно до ст. 287 ГПК України судові рішення у даній справі не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 281, 282, 283 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізована пересувна механізована колона 788", м.Дніпро на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2019 року у справі № 904/5543/18 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2019 року у справі № 904/5543/18 - залишити без змін.

Судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізована пересувна механізована колона 788", м.Дніпро за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення .

Повне рішення складено та підписано 06.06.2019.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя С.Г. Антонік

Суддя О.В. Березкіна