ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2019 року м.Дніпро Справа № 904/4627/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Дарміна М.О., Березкіної О.В.,

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

представники сторін:

від відповідача: Зарудній І.В., довіреність б/н від 21.03.2019 р., адвокат;

від відповідача: Ткаченко С.М., довіреність б/н від 22.04.2019 р., адвокат;

представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецдоррембуд", м. Павлоград Дніпропетровської області на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2019, ухвалене суддею Бєлік В.Г., повний текст якого складений 25.01.2019, у справі №904/4627/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Євробуд Плюс", с. Богуслав, Павлоградський район, Дніпропетровська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецдоррембуд", м. Павлоград, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості за договором поставки товару № 10/18-М від 29.03.2018 у сумі 1 142 454,03 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Євробуд Плюс" (далі Позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецдоррембуд" (далі Відповідач) заборгованість у розмірі 1 142 454,03 грн., з яких: 1 125 900,34 грн. - основна сума боргу, 16 553,69 грн. - 3% річних. Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором поставки товару № 10/18-М від 29.03.2018 року у сумі 1 142 454,03 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2019 (суддя Бєлік В.Г.) позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецдоррембуд" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Євробуд Плюс" 1 125 900,34 грн. - основного боргу, 16 553,69 грн. - 3% річних та 17 136,82 грн. - витрат по сплаті судового збору.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Спецдоррембуд", в якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду, фактичним обставинам справи, не взяття до уваги доказів та доводів відповідача, скаржник просить рішення суду від 15.01.2019 скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на пункт 4.7 Договору, яким передбачена обов`язкова наявність двосторонньої погодженої Заявки, проте саме Заявки сторонами не погоджувались. Через що, за відсутності рахунків-фактур Постачальника, які останній Відповідачу не надавав, та двосторонніх погоджених Заявок, розрахунки за виконані роботи не могли бути здійснені.

Оскільки ТОВ "Спецдоррембуд" не уповноважувало ОСОБА_1 одержати від ТОВ "Євробуд Плюс" товар, то видаткові накладні № 38 від 06.04.2018, № 37 від 06.04.2018, № 36 від 10.04.2018, № 35 від 07.04.2018, які з боку покупця уповноваженою особою не підписані, без посилання на довіреність, не можуть бути належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст. 76, 77 ГПК України здійснення господарської операції, а саме отримання товару уповноваженою особою ТОВ "Спецдоррембуд", та відповідно, підставою для стягнення заборгованості.

З копій, долучених до позовної заяви, товарно-транспортних накладних не вбачається, що товар отриманий уповноваженою особою Відповідача.

Крім того, Позивачем свої обов`язки по Договору не виконано, оскільки в порушення п. 1.2. Договору останнім не надавався сертифікат (паспорт) відповідності (якості) товару.

Судом першої інстанції не мав братись до уваги акт звірки взаєморозрахунків для з`ясування суми боргу ТОВ "Спецдоррембуд".

Додані до позовної заяви письмові докази не завірені належним чином (документи не містять дати засвідчення копій), а відтак не мали прийматися судом, як належні та допустимі докази в підтвердження викладених у позовній заяві обставин.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Євробуд Плюс", відзив на апеляційну скаргу не надало, представник Позивача у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечив, зазначив, що заявник апеляційної скарги ані у відзиві на позовну заяву, ані в апеляційній скарзі не навів доказів та доводів того, що господарські операції між сторонами не мали місце або мали місце в іншому розмірі, аніж викладені в позовній заяві та встановлені в рішенні суду першої інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.02.2019 розгляд питання стосовно відповідності апеляційної скарги нормам Господарського процесуального кодексу України було відкладено до надходження справи № 904/4627/18 до суду апеляційної інстанції. Справу № 904/4627/18 направлено 04.02.2019 разом з касаційною скаргою відповідача на рішення суду першої інстанції до Касаційного господарського суду при Верховному Суді.

11.03.2019 до Центрального апеляційного господарського суду надійшла справа №904/4627/18.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.03.2019 (суддя Іванов О.Г.) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецдоррембуд" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2019 у справі №904/4627/18 залишено без руху. Апелянту наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги відповідно до ст. 258 Господарського процесуального кодексу України, а саме: сплати судового збору за подання апеляційної скарги у встановленому порядку та розмірі (25 705,21 грн).

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.04.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецдоррембуд" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2019 у справі № 904/4627/18; розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 22.04.2019.

В судовому засіданні 22.04.2019 оголошено перерву до 22.05.2019.

В судовому засіданні 22.05.2019 Центральним апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЄВРОБУД ПЛЮС" (далі-позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Спецдоррембуд" (далі-відповідач, покупець) укладений договір поставки товарів № 10/18-М від 29.03.2018 (а.с. 12-16).

Згідно п. 1.1. договору постачальник зобов`язується передавати у власність (поставляти), а покупець приймати та оплачувати товар, загальна кількість, асортимент, одиниця виміру, ціна за одиницю виміру, та загальна вартість, яких визначена сторонами у специфікаціях, які є додатками до цього договору і становлять його невід`ємну частину.

Згідно п. 3.1. договору поставка товару здійснюється постачальником окремими партіями автомобільним чи іншим транспортом на об`єкт вказаний в специфікаціях на поставку кожної партії товару.

Колегією суддів встановлено, що вказаний договір та додатки до договору в установленому законом порядку не оспорювались, не визнавались недійсними та їх дія не припинена. Доказів зворотнього жодною із сторін суду не надано.

Відповідно до укладених між сторонами Специфікацій від 29.03.2018 року № 1 на суму 415 213,26 грн., № 2 на суму 249 777,17,17 грн., № 3 на суму 3 547,03 грн, № 4 на суму 957 362,88 грн. Позивач зобов`язався поставити товар на об`єкт відповідача в обумовленій кількості (а.с. 17-20).

На підтвердження своїх вимог Позивачем до матеріалів позовної заяви в якості доказів надані (належним чином засвідчені копії) видаткові накладні на загальну суму 1 625 900,34 грн., які засвідчені підписами представників сторін та печатками ТОВ "Євробуд Плюс" та ТОВ "Спецдоррембуд":

- видаткова накладна № 38 від 06.04.2018 на суму 415 213,26 грн. (а.с. 21);

- видаткова накладна № 37 від 06.04.2018 на суму 249 777,17 грн. (а.с. 42);

- видаткова накладна № 35 від 07.04.2018 на суму 3 547,03 грн.(а.с. 70);

- видаткова накладна № 36 від 10.04.2018 на суму 957 362,88 грн. (а.с. 73)

Отримання товару по вищезазначеним документам підтверджується підписом на них повноважного представника відповідача та відтиском печатки підприємства відповідача.

На доказ передачі товару відповідачу позивачем надані також копії товарно-транспортних накладних, які також містять підпис працівника відповідача та скріплені печаткою підприємства (а.с. 22-40, 43-69,71-79).

Пунктом 4.7. договору передбачено, що розрахунки за кожну партію Товару, в тому числі відшкодування вартості транспортних витрат Постачальника (у разі поставки Товару транспортом Постачальника) здійснюються в безготівковому порядку протягом 3-х банківських днів з дати фактичного отримання Покупцем товару.

Відповідно до п. 4.9. договору розрахунок за фактично одержану партію Товару здійснюється покупцем на підставі належним чином оформлених актів приймання-передачі Товару та/або товарно-транспортних (видаткових) накладних (залежно від умов поставки товару) та рахунків-фактур Постачальника.

Пунктом 5.2.1. договору встановлено, що на Покупця покладено обов`язок придбати Товар, Доставку, Послуги з транспортування за цінами, обумовленими в цьому Договорі та оплатити його відповідно до умов Договору.

Відповідно до виписки по рахунку ТОВ "Євробуд Плюс" Відповідач за поставлений товар за Договором № 10/18-М від 29.03.2018 розрахувався лише частково на суму 500 000,00 грн. (а.с. 81).

Сума оплати та сума боргу підтверджуються також підписаним сторонами актом звіряння взаємних розрахунків за період з квітня по серпень (а.с. 82-85, відносини відображені на сторінці 83).

Відповідно до підписаного між сторонами акту звірки взаємних розрахунків, в тому числі за Договором № 10/18-М від 29.03.2018, станом на 01.09.2018 заборгованість відповідача складає 1 125 900,34 грн. (а.с.82-85).

Згідно з розрахунком позовних вимог, який викладено у позовній заяві, борг ТОВ "Спецдоррембуд" перед ТОВ "Євробуд Плюс" за договором поставки № 10/18-М від 29.03.2018 на час звернення з позовом до суду складає 1 125 900,34 грн. Також Позивачем нараховано 3% річних за період з 14.04.2018 по 30.09.2018 у розмірі 16 553,69 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд виходив з того, що наявні у матеріалах справи докази у своїй сукупності підтверджують поставку позивачем товару відповідачу за договором від № 10/18-М від 29.03.2018, а також неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором щодо його оплати в сумі 1 125 900,34 грн.

Також, судом встановлено, що нарахування 3% річних у розмірі 16 553,69 грн. проведено у відповідності до умов договору та вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Правовідносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору поставки є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.

Таким чином, відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі Договору поставки товару, є господарськими зобов`язаннями, а згідно з приписами статей 193 ГК України, 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Згідно зі ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов Договору поставки товару № 10/18-М від 29.03.2018 та укладених до договору Специфікацій від 29.03.2018 № 1 на суму 415 213,26 грн., № 2 на суму 249 777,17,17 грн., № 3 на суму 3 547,03 грн, № 4 на суму 957 362,88 грн. Позивач поставив Відповідачу Товар за накладними № 38 від 06.04.2018 на суму 415 213,26 грн., № 37 від 06.04.2018 на суму 249 777,17 грн., № 35 від 07.04.2018 на суму 3 547,03 грн., № 36 від 10.04.2018 на загальну суму 957 362,88 грн., загалом на суму 1 652 900,34 грн.

Вказаний товар був прийнятий Відповідачем, що підтверджується підписом представника отримувача (відповідача) та відбитком печатки Відповідача на відповідних накладних без зауважень та заперечень.

При отриманні товару відповідачем не подавалось жодних заперечень щодо неналежності виконання постачальником прийнятих за договором зобов`язань з поставки товару, в тому числі щодо неналежної якості та неналежної комплектності.

Також, поставка товару відповідачеві підтверджується оформленими Сторонами товарно-транспортними накладними.

Для здійснення оплати за поставлений товар позивачем були сформовані та надані Відповідачу рахунки № 93 від 06.04.2018, № 89 від 06.04.2018, № 544 від 07.04.2018, № 86 від 10.04.2018 (а.с. 41, 69, 72, 80).

За приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

04 травня 2018 року Відповідач здійснив оплату частини отриманого товару, перерахувавши на рахунок позивача 500 000,00 грн.

На підтвердження здійснених Сторонами господарських операцій, Сторонами було підписано Акт звірки взаєморозрахунків за період з березня по серпень 2018 року, у тому числі по договору поставки товару №10/18-М від 29.03.2018.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання, або не виконав його у строк встановлений договором, або законом.

Отже, Відповідач у встановлений договором строк за поставлений товар розрахунок не здійснив, належну до сплати суму позивачу не перерахував, чим порушив умови Договору поставки №10/18-М від 29.03.2018.

Доказів належного, у повному обсязі, виконання зобов`язання по оплаті поставленого товару відповідач суду не надав.

З урахуванням наведеного, господарський суд дійшов підставного висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецдоррембуд" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Євробуд Плюс" 1 125 900,34 грн. заборгованості за поставлений товар за договором поставки №10/18-М від 29.03.2018 є обґрунтованими, доведеними, заснованими на договорі і законі та є такими, що підлягають задоволенню.

Позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України заявлено до стягнення з Відповідача 3% річних за період з 14.04.2018 по 30.09.2018 у розмірі 16 553,69 грн.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2).

На підставі викладеного, враховуючи розрахунок позивача (межі зазначеного ним періоду), дні фактичної поставки товару, положення частини п`ятої ст. 254 Цивільного кодексу України, колегія суддів відповідно до ст. 163 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши правильність нарахування відсотків річних, прийшла до висновку, що позивачем правомірно заявлено до стягнення з відповідача 3 % річних за період з 14.04.2018 по 30.09.2018 на загальну суму 16 553,69 грн., розраховані за кожною видатковою накладною окремо, оскільки прострочення оплати поставленого товару з боку відповідача мало місце.

Доказів оплати відповідачем відсотків річних останнім до матеріалів справи не надано.

У зв`язку з чим, дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають повному задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з наданим Відповідачем контррозрахунком 3% річних, відповідно до якого заборгованість складає 12 025,00 грн. (різниця між розрахунком Позивача 4 528,69 грн.), оскільки Відповідачем невірно визначений період прострочення з 04.05.2018, в той час, як фактично період прострочення почався з 14.04.2018 (поставка за останньою видатковою накладною № 36 - 10.04.2018, + 3 банківські дні; кінцевий строк оплати 13.04.2018 (п`ятниця), тому початок прострочення з 14.04.2018).

Твердження заявника апеляційної скарги про те, що надані Позивачем видаткові накладні та товарно-транспортні накладні є неналежними доказами поставки товару, оскільки не підписувались уповноваженою особою Відповідача, підписані працівником Відповідача Струць А. однак без посилання на довіреність, через що не підтверджують здійснення Позивачем поставки товару, є безпідставними з огляду на наступне.

У відповідності до визначень термінів, що міститься в ст. 1 Закону України від 16.07.99 №996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні":

- господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства;

- первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення;

- видаткова накладна є документом, який фіксує факт отримання/передачі матеріальних цінностей (товарів або послуг) від однієї особи іншій і по суті завершує купівлю-продажу між продавцем і покупцем. Форму видаткової накладної не затверджено;

Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи (розділ 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, які затверджені Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97 № 363).

Частинами 1-2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

За змістом абз. 9 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" в редакції чинній з 01.01.2018, неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для не визнання господарської операції за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, тощо.

Видаткові накладні, які надані Позивачем до суду як доказ здійснення поставки товару №38 від 06.04.2018, № 37 від 06.04.2018, № 35 від 07.04.2018, № 36 від 10.04.2018 мають такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми), дату складання, назва та код підприємства одержувача, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції, підписи осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції та відповідальні за її оформлення, а також печатки підприємства відправника та підприємства одержувача. Накладні мають посилання на Договір поставки Товару № 10/18-М від 29.03.2018 року.

Таким чином, надані накладні відповідають вимогам встановленим Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та засвідчують встановлений факт здійснення господарських операцій та договірних відносин.

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що додані до позовної заяви письмові докази не завірені належним чином (документи не містять дати засвідчення копій), а відтак, не мали прийматися судом як належні та допустимі докази в підтвердження викладених у позовній заяві обставин, є безпідставними, оскільки саме по собі не зазначення на копії документа дати його засвідчення, за умови ідентичності копії документу його оригіналу, не є підставою для визнання даного документу недопустимим доказом.

Так, відповідно до абз. 2 ч. 6 ст. 91 ГПК України якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

В той же час, в жодному судовому засіданні представник Відповідача не ставив під сумнів відповідність поданих Позивачем письмових доказів їх оригіналам.

Згідно з п. 2.5. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, яке затверджене наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

Згідно з ч. 3 ст. 244 Цивільного кодексу України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Довіреність не є документом у розумінні ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", вона не фіксує факт здійснення господарських операцій.

Таким чином, відсутність довіреності за наявності інших первинних документів, що підтверджують здійснення господарської операції з передачі товару, не може заперечувати таку господарську операцію.

Крім того, до позовної заяви, як доказ, додано Акт звірки взаєморозрахунків між Позивачем та Відповідачем, підписавши який Відповідач підтвердив факт поставки товару та наявну дебіторську заборгованість.

Натомість, Відповідачем не надано жодних доказів в підтвердження викладених у апеляційній скарзі заперечень, а саме доказів того, що за бухгалтерським та податковим обліком відповідача відсутня заборгованість за договором поставки товару № 10/18-М від 29.03.2018 року.

До того ж, наявні в матеріалах справи докази свідчать про часткову оплату товару Відповідачем за договором на загальну суму 500 000,00 грн., що не заперечувалось представником Відповідача в судовому засіданні під час з`ясування судом всіх обставин справи та дослідження доказів.

Отже, Відповідач схвалив дії Позивача щодо поставки товару шляхом підписання Акту звірки взаєморозрахунків та здійснення часткової оплати вартості отриманого товару

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що незначні недоліки в заповненні реквізитів первинних бухгалтерських документів (а саме відсутність посилання на довіреність) не роблять їх недійсними і не свідчать про їх неналежність та недопустимість як доказів.

Частинами 2 та 3 ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів (ч. 3 ст. 8 Закону України від 16.07.99 № 996-XIV).

Акти звіряння взаєморозрахунків є зведеними обліковими документами, які відображають загальну суму заборгованості на певну дату та фіксують стан розрахунків між сторонами.

Згідно з ч. 4 ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" для забезпечення ведення бухгалтерського обліку підприємство самостійно обирає форми його організації, однією з яких є введення до штату підприємства посади бухгалтера або створення бухгалтерської служби на чолі з головним бухгалтером. Частиною 7 цієї ж статті встановлено, що головний бухгалтер, зокрема, організує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій.

Зі змісту вказаних законодавчих положень вбачається наявність повноваження у директора чи головного бухгалтера на підписання актів звірки взаєморозрахунків.

Як було встановлено в ході розгляду справи по суті після огляду акту звірки, він підготовлений бухгалтерією підприємства, підписаний директором Осадчук Г.П. та засвідчений печаткою ТОВ "Спецдоррембуд".

Дійсність акту звірки розрахунків через невідповідність підпису директора ОСОБА_2 та печатки ТОВ "Спецдоррембуд", що міститься на акті звірки станом на 01.09.2018 Відповідачем не оспорювалась під час розгляду цієї справи по суті спору.

У зв`язку з викладеним, суд дійшов правильного висновку про те, що наданий до матеріалів справи акт звірки взаємних розрахунків підтверджує факт (стан) здійснення відповідних взаєморозрахунків між сторонами на відповідну дату, у т.ч. за спірними у цій справі видатковими та товарно-транспортними накладними.

Колегія суддів зазначає, що акти звірки взаємних розрахунків дійсно не є первинними документами, що підтверджують господарські операції між сторонами, в той же час вони є зведеними обліковими документами, які відображають загальну суму заборгованості на певну дату та фіксують стан розрахунків між сторонами; а також є належними та допустимими письмовими доказами, які підтверджують визнання Відповідачем заборгованості перед позивачем за отриманий товар.

Вищенаведеним спростовується твердження заявника апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не мав братись до уваги акт звірки взаєморозрахунків для з`ясування суми боргу ТОВ "Спецдоррембуд".

Доводи апеляційної скарги про те, що Позивачем свої обов`язки по Договору не виконано, оскільки в порушення п. 1.2. Договору останнім не надавався сертифікат (паспорт) відповідності (якості) товару, а також рахунки-фактури, колегією суддів не приймаються, оскільки вони суперечать матеріалам справи.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 666 ЦК України, якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Як вже зазначалося, видаткова накладна є первинним бухгалтерським документом в розумінні ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України", що підтверджує факт вчинення господарської операції.

Матеріалами справи підтверджено, що видаткові накладні підписані представником відповідача без будь-яких зауважень стосовно відсутності супровідних документів на товар, а матеріали справи не містять будь-яких доказів звернення відповідача до позивача з приводу відсутності будь-яких супроводжувальних документів на товар, в тому числі сертифікатів (паспортів) відповідності (якості) товару, а також рахунків-фактур.

Також у справі відсутні докази повернення товару або взяття його на відповідальне зберігання в зв`язку з неналежною якістю. Будь-яких доказів, що відповідач звертався до позивача з вимогою про надання супровідних документів на товар або з претензією про їх відсутність й застосування неустойки з цього приводу матеріали справи не містять, відповідачем до апеляційної скарги не надавались.

Отже, суд апеляційної інстанції, керується "презумпцією належного виконання зобов`язань", передбаченою ч.5 ст.12 ЦК України та вважає, що зобов`язання позивача з поставки та передання повного пакету документів на товар, в тому числі сертифікатів (паспортів) відповідності (якості) товару, а також рахунків-фактур, виконано належним чином.

До того ж, факт направлення/виставлення рахунку для оплати, ніяким чином не впливає на початок перебігу строку щодо оплати отриманого товару, оскільки рахунок-фактура за своїми ознаками не є первинним документом, а містить лише платіжні реквізити, тобто носить інформаційний характер.

Ненадання рахунку-фактури, по своїй суті, не є відкладальною умовою у розумінні ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні ст. 613 ЦК України, тому наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов`язку оплатити отриманий Товар, що був прийнятий без зауважень.

Аналогічні висновки містяться в постанові ВГСУ від 22.02.2017 року по справі № 904/5288/16.

Посилання заявника апеляційної скарги на пункт 4.7 Договору, яким передбачена обов`язкова наявність двосторонньої погодженої Заявки, проте саме Заявки сторонами не погоджувались, через що, за відсутності двосторонніх погоджених Заявок, розрахунки за виконані роботи не могли бути здійснені, є безпідставними з огляду на наступне.

Так, відповідно до п. 4.1. Договору ціна одиниці виміру товару та загальна вартість кожної партії товару визначаються сторонами в специфікаціях до даного Договору, які є його невід`ємною частиною.

Ціна товару, зазначена у заявках, може змінюватися лише за взаємною згодою сторін шляхом підписання специфікації в новій редакції і буде застосовуватися до тих поставок товару, які будуть здійснюватися постачальником після підписання сторонами відповідної специфікації в новій редакції (п. 4.2. Договору).

Отже, зі змісту Договору випливає, що терміни "Специфікація" та "Заявка" є синонімами.

Матеріалами справи підтверджено, що сторонами підписано Специфікації до Договору від 29.03.2018 № 1 на суму 415 213,26 грн., № 2 на суму 249 777,17 грн., № 3 на суму 3 547,03 грн, № 4 на суму 957 362,88 грн., чим спростовуються доводи апелянта про відсутність двосторонньо погоджених заявок.

18.04.2019 заявником апеляційної скарги заявлено клопотання про призначення судової-економічної експертизи (з урахуванням уточненого клопотання від 21.05.2019).

На вирішення судової - економічної експертизи просить поставити наступні питання:

1. Чи підтверджується документально заборгованість перед ТОВ "Євробуд Плюс" у ТОВ "Спецдоррембуд" за поставку товару згідно договору поставки № 10/18-М від 29.03.18р. та на підставі первинних документів, наведених позивачем у позовній заяві загальною вартістю 1 125 900,34 грн. ( як стверджує позивач )? Якщо ні, то яка дійсна заборгованість за поставлений позивачем товар відповідно до умов договору поставки № 10/18-М від 29.03.18р.?

2. Чи відповідає обсяг та вартість поставленого товару з боку ТОВ «ЄВРОБУД ПЛЮС» в тонах зазначених в Товарно - транспортних накладних що містяться в матеріалах справи, а саме кількості та обсязі зазначених в специфікаціях № 1, №2, №3, №4 від 29.03.2018 року? В разі виявлення розбіжностей в кількості та розмірі поставленого товару визначити дійсний розмір заборгованості за поставлений товар та розмір та вартість недопоставленого товару.

3. Чи є товар згідно Товарно - транспортних накладних що містяться в матеріалах справи, однорідним (тим самим) з наданим замовленням згідно Специфікації N°1 та Специфікації №2 до Договору поставки товару №10/18-М від 29.03.2018?

4. Чи дійсно підтверджується кількість поставленого товару (в тонах) згідно ТТН від 02.04.18р., від 03.04.18р., від 04.04.18р., від 05.04.18р., від 06.04.18р., від 09.04.18р., з урахуванням технічної можливості транспортних засобів ТОВ «ЄВРОБУД ПЛЮС» які вказані в ТТН по кожній партії поставленого товару за Договором поставки товару №10/18-М від 29.03.2018? В разі наявності порушень технічної можливості зазначити по кожному транспортному засобу його максимальну вантажопідйомність.

5. Чи вірно з арифметичної точки зору ТОВ "Євробуд Плюс" здійснено розрахунок 3 % річних в розмірі 16 553,69 грн. ? Якщо ні, то який вірний розрахунок розміру 3 % річних за вказаним

На думку заявника, призначення експертизи обумовлено тим, що існує розбіжність у розрахунку 3% річних, який проведено Позивачем, та власним контр-розрахунком Відповідача, яка складає 4 528,69 грн.

Крім того, кількість та найменування поставленого товару згідно товарно - транспортних накладних від 02.04.18, від 03.04.18, від 04.04.18, від 05.04.18, від 06.04.18, від 09.04.18 не співпадає із розміром та найменуванням поставленого товару, визначеним у Специфікаціях №1, №2, №3, №4 від 29.03.2019 року.

Отже, на думку відповідача, зважаючи на те, що неможливо визначити який саме товар не було поставлено, та враховуючи, що вартість товару різниться між собою, тому розрахувати дійсну заборгованість за поставлений товар без спеціальних знань експерта в даній галузі не вбачається можливим.

Заслухавши доводи представника відповідача щодо заявленого клопотання про призначення судової економічної експертизи, дослідивши наявні матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що воно задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Вищого господарського суд України від 23 березня 2012 року N 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Господарським судам необхідно також враховувати, що недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу, що призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Колегія суддів встановила, що під час розгляду справи у суду першої інстанції відповідач з відповідним клопотанням про призначення експертизи не звертався, власний контррозрахунок 3% річних не надавав.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 269 ГГ1К України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Будь-яких виняткових обставин, які унеможливили своєчасне подання клопотання про призначення економічної експертизи відповідачем не надано.

Відповідач не був позбавлений можливості провести власну економічну експертизу та надати висновок експерта в обґрунтування своєї позиції.

Більш того, клопотання відповідача про призначення експертизи взагалі не містить обґрунтування неможливості самостійного замовлення експертизи та поважності ненадання експертного висновку у встановлені строки. У відповідача було достатньо часу та наявні всі необхідні матеріали для самостійного проведення такої експертизи.

Крім того, колегія суддів вважає, що відсутня дійсна потреба у спеціальних (економічних) знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмету доказування, оскільки Відповідач, заявляючи клопотання про призначення судової економічної експертизи та зупинення провадження у справі, не навів обґрунтування необхідності спеціальних знань для оцінки правильності поданих позивачем розрахунків заборгованості, не зазначив, у чому полягає потреба у спеціальних знаннях та неможливість вирішення справи по суті позовних вимог; не вказав, які саме спеціальні знання необхідні для перевірки розрахунку боргу за поставлену продукцію і чому таку перевірку не може здійснити суд самостійно.

Так, колегією суддів самостійно перевірено розмір нарахованих позивачем 3% річних; також, колегія суддів має можливість співставити кількість та найменування поставленого товару згідно товарно - транспортних накладних від 02.04.18, від 03.04.18, від 04.04.18, від 05.04.18, від 06.04.18, від 09.04.18 із розміром та найменуванням поставленого товару, визначеним у Специфікаціях №1, №2, №3, №4 від 29.03.2019 року.

При цьому, таке співставлення є недоречним, оскільки документом, який фіксує факт отримання/передачі матеріальних цінностей (товарів або послуг) від однієї особи іншій і по суті завершує купівлю-продажу між продавцем і покупцем є саме видаткова накладна, а не товарно транспортна.

Тому, укладені сторонами специфікації слід звіряти саме з видатковими накладними (розбіжностей колегією суддів не виявлено).

Таким чином, запропоновані відповідачем перед експертами питання не вимагають спеціальних досліджень, їх вирішення віднесено до компетенції суду.

Отже, потреба у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування при вирішенні саме даного спору - у суду відсутня, у зв`язку з чим відсутні й підстави для призначення у справі судової економічної експертизи.

Судова колегія також враховує правову позицію Верховного Суду (постанова № 915/825/17 від 20.06.2018, № 916/4225/15 від 13.06.2018, № 916/2144/17 від 13.06.2018), в якій зазначено, що судова експертиза повинна призначатись лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмету доказування.

За таких обставин, Центральний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про призначення судової економічної експертизи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, прийняв законне та обґрунтоване рішення, тому у відповідності до ст. 276 ГПК України в задоволенні скарги слід відмовити, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецдоррембуд", м. Павлоград Дніпропетровської області на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2019 у справі № 904/4627/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2019 у справі №904/4627/18 залишити без змін.

Судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецдоррембуд", м. Павлоград Дніпропетровської області за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 31.05.2019.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя М.О. Дармін

Суддя О.В. Березкіна