УХВАЛА

24 квітня 2019 року

м. Київ

Справа № 915/1025/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульського Г.М. - головуючого, Кушніра І.В., Краснова Є.В.

розглянувши матеріали касаційної скарги Миколаївської митниці Державної фіскальної служби

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.03.2019

та на рішення Господарського суду Миколаївської області від 27.12.2018

за позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі філії "Октябрськ" Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація спеціалізованого морського порту "Октябрськ")

до Миколаївської митниці Державної фіскальної служби

про стягнення 121 457,97 грн.,

ВСТАНОВИВ:

11.04.2019 Миколаївська митниця Державної фіскальної служби звернулась із касаційною скаргою на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.03.2019 та рішення Господарського суду Миколаївської області від 27.12.2018 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження, з клопотанням про звільнення від сплати судового збору за подання скарги та з клопотанням про зупинення виконання оскаржених судових рішень.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 27.12.2018, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.03.2019, позов задоволено повністю, стягнуто з відповідача 121 457,97 грн. та здійснено розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати оскаржені судові рішення і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали касаційної скарги Миколаївської митниці Державної фіскальної служби, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі №915/1025/18 виходячи з наступного.

Згідно із пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

За приписами пункту 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно із частиною 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2019 встановлено у розмірі 1 921,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 163 Господарського процесуального кодексу України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом спору у даній справі є стягнення у розмірі 121 457,97 грн., а отже, ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому справа є малозначною згідно з наведеними приписами Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи, що положення статті 12 Господарського процесуального кодексу України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, Суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, на які поширюється дія цієї частини статті 12 Господарського процесуального кодексу України є малозначними в силу наведених положень пункту 1 частини 5 статті 12 цього Кодексу, виходячи із ціни пред`явленого позову без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначених справ до відповідної категорії.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини визначено що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із частиною 1 статті 18 зазначеного Закону, для цілей посилання на текст Конвенції суди використовують офіційний переклад Конвенції українською мовою, але у разі відсутності перекладу Рішення та ухвали ЄСПЛ чи ухвали Європейської комісії з прав людини, Суд користується оригінальним текстом.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права, умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).

ЄСПЛ ухвалою від 09.10.2018 "Азюковська проти України" (Azyukovska v. Ukraine, заява №26293/18, використовуючи оригінальний текст) зазначив, що застосування критерію малозначності справи було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

В контексті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій ЄСПЛ також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій. Однак у справі тією мірою, в якій заявниця ставила питання щодо справедливості провадження в судах першої і другої інстанцій, ЄСПЛ не визнав, що мали місце порушення процесуальних гарантій пункту 1 статті 6 Конвенції.

Таким чином, наведені норми закону надають Верховному Суду право застосовувати критерій малозначності справи, закріплений положеннями статті 12 Господарського процесуального кодексу України, що повністю узгоджується з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, положеннями статті 129 Конституції України, завданнями і принципами господарського судочинства.

Дослідивши доводи касаційної скарги Миколаївської митниці Державної фіскальної служби, колегія суддів дійшла висновку, що підстав передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України у скарзі не наведено.

Отже, підстави для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Миколаївської митниці Державної фіскальної служби, відсутні.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі №915/1025/18 за касаційною скаргою Миколаївської митниці Державної фіскальної служби.

Положеннями статті 119 Господарського процесуального кодексу України визначено, що одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк (ч.4).

У спірних правовідносинах право на поновлення процесуального строку нерозривно пов`язано із правом на касаційне оскарження. Не може існувати право на поновлення процесуального строку, якщо відсутнє право на вчинення процесуальної дії, якщо поновлення такого строку пов`язується із вчиненням цієї процесуальної дії. Тому без права на касаційне оскарження відсутнє право на поновлення процесуального строку на таке оскарження.

Таким чином клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, зважаючи на те, що у скаржника право на касаційне оскарження виходячи із наведеного вище не виникло, не підлягає задоволенню.

Клопотання Миколаївської митниці Державної фіскальної служби про звільнення від сплати судового збору за подання скарги та клопотання про зупинення виконання оскаржених судових рішень підлягає залишенню без розгляду, оскільки відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у даній справі за касаційною скаргою заявника.

Відповідно до положень частини шостої статті 293 Господарського процесуального кодексу України, копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 12, 234, 235, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. У клопотанні Миколаївської митниці Державної фіскальної служби про поновлення строку на касаційне оскарження, відмовити.

2. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №915/1025/18 за касаційною скаргою Миколаївської митниці Державної фіскальної служби.

3. Касаційну скаргу та додані до неї документи повернути заявнику, а копію залишити в суді касаційної інстанції.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий Г. М. Мачульський

Судді І. В. Кушнір

Є. В. Краснов