ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/1204/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Універсалснаб Ексім", м. Харків
до Master Approach, LP, Scotland, UK
про стягнення 44625,15 доларів США
за участю представників учасників справи:

позивача - не з`явився

відповідача - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Універсалснаб Ексім", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Master Approach, LP, Scotland, UK, в якому просить суд стягнути з останнього на свою користь заборгованість у розмірі 44625,15 доларів США, яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем умов Контракту №0217/2, що був укладений між сторонами 10.02.2017, в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару. В якості правових підстав позивач посилається на ст.ст. 4, 43, 76 Закону України "Про міжнародне приватне право", ст.ст. 526, 530, 610, 612, 629, 625, 712, 692 ЦК України, ст.ст. 173, 174, 179, 193 ГК України.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею призначено Погорелову О.В.

Ухвалою суду від 10.05.2018 позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 19.11.2018 об 11:00.

Рух справи висвітлено у відповідних ухвалах суду.

27.11.2018 до господарського суду від позивача надійшло клопотання, в якому він просить суд проводити розгляд справи 29.05.2019 без участі представника позивача.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе вказане клопотання позивача задовольнити, оскільки брати участь у судовому засіданні, відповідно до ст. 42 ГПК України, є правом учасника справи, а не обов`язком, а обов`язковість явки в судове засідання представника позивача судом не визнавалась.

У зв`язку з тим, що учасником процесу (відповідач), є іноземний суб`єкт, суд, у порядку визначеному Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, підписаної в Гаазі 15 листопада 1965 року, звертався до Scottish Government Justice Directorate Central Authority & International Law Team St. Andrew's House (GW15) EDINBURGH EH1 3DG Scotland, UK з проханням про вручення Master Approach, LP відповідних ухвал господарського суду.

Втім, до суду від Scottish Government Justice Directorate Central Authority & International Law Team направлені відповіді, в яких останній підтвердив що вручити ухвалу господарського суду Харківської області відповідачу не уявляється можливим. Також, господарським судом ухвали суду направлялись безпосередньо на адресу відповідача, проте, були повернуті без вручення відповідачу з відміткою поштового відділення про відсутність адресата.

Суд зазначає, що в разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Сам лише факт неотримання скаржником кореспонденції, якою суд із додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки наведене зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу (постанови КГС ВС від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17, від 10.09.2018 у справі № 910/23064/17, від 24.07.2018 у справі № 906/587/17).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ст. 15 Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, підписаної в Гаазі 15 листопада 1965 року, кожна Договірна Держава може заявити, що суддя незалежно від положень частини першої цієї статті може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку, у разі, якщо виконані всі наступні умови:

a) документ було передано одним із способів, передбачених цією Конвенцією,

b) з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців,

c) не було отримано будь-якого підтвердження, незважаючи на всі розумні зусилля для отримання його через компетентні органи запитуваної Держави.

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Оскільки відповідач своїм процесуальним правом участі у судовому засіданні не скористався, повноважного представника для участі у судовому засіданні не направив, відзиву на позовну заяву без поважних причин не надав, заяв та клопотань від нього не надходило, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

При цьому, судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд. Всі ці обставини суд враховує при розгляді справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, суд встановив наступне.

10.02.2017 між ТОВ "Універсалснаб Ексім" (позивач, постачальник) та Master Approach, LP, Scotland, UK (відповідач, покупець) був укладений контракт №0217/2, відповідно до п.1 якого, постачальник продає, а покупець купує товар, номенклатура та кількість, ціна, умови та строки поставки якого визначаються в додатках (специфікаціях) до даного контракту, які є його невід`ємною частиною, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його вартість.

Вартість контракту складається з сум додатків до контракту. Орієнтовна вартість контракту складає 1000000,00 доларів США (п.п. 1.2, 1.3 контракту).

Згідно з 3.6 контракту, поставка автомобільна - FСА - м. Харків, відповідно до умов Інкотермс-2010, якщо інше не передбачено в додатках до контракту (специфікаціях). Згідно з офіційним тлумачення норм Інкотермс-2010, за умовами поставки FСА продавець вважається таким, що виконав своє зобов`язання з поставки товару, який пройшов митне очищення, у випадку передачі його в розпорядження перевізника в обумовленому місці, тобто - в м. Харкові.

Згідно п. 5.1 контракту, розрахунок покупця з постачальником здійснюється наступник чином:

- п.п. 5.1.1 - 100% попереднього розрахунку від вартості товару, обумовленого у специфікаціях до контракту;

- п.п. 5.1.2 - допускається відстрочення платежу на 90 банківських днів, з моменту відвантаження відповідного товару покупцю. Датою відвантаження товару вважається дата, вказана у відповідних товарно-транспортних документах.

Згідно п. 3.3 контракту, вантажоодержувачем є Gloria Investment LLP,Ghana, Accra, 6th Avanue Ridge, Pidge Tower, якщо інший не вказаний у специфікаціях до контракту.

Позивачем, на виконання умов контракту, було здійснено наступні поставки товару:

- згідно специфікації №58 від 10 липня 2017 року, на загальну вартість 10629, 48 доларів США, на умовах FСА (Франко перевізник), м. Харків, з умовою відстрочення платежу на 90 днів з моменту відвантаження товару, про що було складено рахунок-фактуру №УС-58 від 10.07.2017. Відповідно до міжнародної товарно-транспортної накладної №300605 товар за вказаної специфікацією було вивезено за територію України, що підтверджується електронною митною декларацією №321011;

- згідно специфікації №59 від 10 липня 2017 року, на загальну вартість 10672, 70 доларів США, на умовах FСА (Франко перевізник), м. Харків, з умовою відстрочення платежу на 90 днів з моменту відвантаження товару, про що було складено рахунок-фактуру №УС-59 від 10.07.2017. Відповідно до міжнародної товарно-транспортної накладної №918982 товар за вказаною специфікацією було вивезено за територію України, що підтверджується електронною митною декларацією №321220;

- згідно специфікації №57 від 10 липня 2017 року, на загальну вартість 15818, 88 доларів США, на умовах FСА (Франко перевізник), м. Харків, з умовою відстрочення платежу на 90 днів з моменту відвантаження товару, про що було складено рахунок-фактуру №УС-57 від 10.07.2017. Відповідно до міжнародної товарно-транспортної накладної №038307 товар за вказаною специфікацією було вивезено за території України, що підтверджується електронною митною декларацією № 321376;

- згідно специфікації №60 від 12 липня 2017 року, на загальну вартість 10821, 60 доларів США, на умовах FСА (Франко перевізник), м. Харків, з умовою відстрочення платежу на 90 днів з моменту відвантаження товару, про що було складено рахунок-фактуру №УС-60 від 12.07.2017. Відповідно до міжнародної товарно-транспортної накладної №0002028 товар за вказаною специфікацією було вивезено за території України, що підтверджується електронною митною декларацією № 321520.

Усього позивачем було поставлено товару відповідачу на загальну суму 47942,66 доларів США.

Проте, покупцем товар був оплачений частково на суму 3317,51 доларів США. Загальна сума боргу за вказаними специфікаціями становить 44625,15 доларів США. Відповідно до листа, наданого ПАТ Альфа-Банк (відділення Харківське №28), від 03.05.2018, вих.номер 36552, про стан розрахунків за експортним договором №0217/2 від 10.02.2017, укладеним між позивачем та відповідачем, надано інформацію, що загальна сума надходжень складає 247753,12 доларів США та 79541,44 Євро. Заборгованість складає 44625,15 доларів США.

Таким чином, покупець виконав свої зобов`язання за договором - передав товар відповідачеві, за умовами правил ОСОБА_1 вважається таким, що поставив товар відповідачеві, а відповідач не виконав своє зобов`язання по оплаті товару, та на сьогоднішній є неоплачений товар на суму 44625,15 доларів США.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно із ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття, покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Тобто, законодавець покладає на постачальника обов`язок здійснити поставку товару, а споживач зобов`язаний його прийняти і оплатити.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Станом на момент розгляду справи, відповідач заборгованість не сплатив та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу. Враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов`язання з оплати поставленого товару на суму 44625,15 доларів США.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України). Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, не спростованими відповідачем та визнаються судом такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , LP (Suite 2, 5St Vincent Street, Edinburgh, Scotland, UK, EH3 6 SW) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Універсалснаб Ексім" (61166, м. Харків, вул. Бакуліна, 11, офіс 4-30, ) - 44625,15 доларів США заборгованості за контрактом №0217/2 від 10.02.2017 та 17611,32 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, з урахуванням приписів п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень ГПК України.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Універсалснаб Ексім" (61166, м. Харків, вул. Бакуліна, 11, офіс 4-30, ).

Відповідач - MASTER APPROACH, LP (Suite 2, 5St Vincent Street, Edinburgh, Scotland, UK, EH3 6 SW).

Повне рішення підписано 30 травня 2019 року.

Суддя О.В. Погорелова