СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2019 р. Справа № 917/1635/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тихий П.В., суддя Гетьман Р.А. , суддя Слободін М.М.

при секретарі судового засідання Беккер Т.М.

за участю представників сторін:

позивача не з`явився;

відповідача не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (вх.№1365П/1-43) на рішення господарського суду Полтавської області від 14.03.2019 (суддя Іванко Л.А. повний текст рішення складено 25.03.2019) у справі №917/1635/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ,

до Комунального підприємства теплового господарства "Гадячтеплоенерго", м.Гадяч

про стягнення 1157809,42 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Комунального підприємства теплового господарства "Гадячтеплоенерго" 1157809,42 грн. за неналежне виконання грошового зобов`язання за договором постачання природного газу № 3761/1617-БО-24 від 27.10.2016 року, з яких: 891833,95 грн. основного боргу, 90843,37 грн. пеня, 38023,49 грн. 3% річних, 137108,61 грн. інфляційні втрати.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 14.03.2019 у справі №917/1635/18 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з комунального підприємства теплового господарства "Гадячтеплоенерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 45421,69 грн. пені, 38023,49 грн. 3% річних, 137108,61 грн. - інфляційних втрат, 17367,14 грн. судового збору. Закрито провадження у справі в частині стягнення 891833,95 грн. основного боргу. В іншій частині позову відмовлено.

Позивач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 14.03.2019 у справі №917/1635/18 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки у сумі 45421,68 грн., прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні задовольнити; судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покласти на відповідача.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що при зменшенні розміру пені суд мав урахувати майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, які беруть участь у зобов`язанні. На думку апелянта, суд не дав належну оцінку доказам, наданими сторонами в обґрунтування своїх позицій щодо наявності чи відсутності збитків, а тому суд не мав права застосовувати до спірних правовідносин ст.233 Господарського кодексу України, не з`ясувавши усіх обставин, встановлення яких вимагає вказана норма. Апелянт вважає, що під час розгляду справи не було враховано інтереси позивача.

02.05.2019 системою автоматизованого розподілу судових справ між суддями для розгляду справи №917/1635/18 визначено колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Тихий П.В., суддя Россолов В.В., суддя Хачатрян В.С.

Ухвалою суду від 07.05.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача на рішення господарського суду Полтавської області від 14.03.2019 у справі №917/1635/18. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 5 днів з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі. Призначено справу до розгляду на 04.06.2019 на 11:00 год.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу (вх.№4919 від 20.05.2019), в якому проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, прийнятим в результаті всебічного розгляду матеріалів справи та з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду без змін.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.06.2019, у зв`язку з відпусткою суддів Россолова В.В. та Хачатрян В.С., визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Тихий П.В. (суддя-доповідач), суддя Гетьман Р.А., суддя Слободін М.М.

Сторони були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази, однак, наданим їм процесуальним правом не скористалися та в судове засідання не з`явилися, своїх повноважних представників не направили, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи положення ч.12 ст.270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю останніх.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.10.2016 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі- позивач, постачальник) та комунальним підприємством теплового господарства "Гадячтеплоенерго" (надалі- відповідач, споживач) укладено договір № 3761/1617-БО-24 постачання природного газу (надалі Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору, постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього Договору.

Природний газ, що постачається за цим Договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями (п.1.2 Договору).

Згідно п.3.1 Договору право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі.

Приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі (п.3.4 Договору).

В п. 6.1 Договору сторони погодили, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У разі прострочення споживачем оплати згідно п.6.1 цього Договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п.8.2 Договору).

На виконання умов Договору позивач поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 4331379,36 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи Актами приймання-передачі природного газу, які підписані уповноваженими представниками обох сторін та скріплені печатками підприємств (акти приймання-передачі природного газу в копіях залучені до матеріалів справи).

Позивач стверджує, що відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі виконував свої грошові зобов`язання, на підтвердження чого додав до матеріалів справи довідку по операціях за Договором № 3761/1617-БО-24 за період з 01.10.2016 р. по 31.05.2018 р.

За даними позивача, заборгованість відповідача за отриманий природний газ за Договором № 3761/1617-БО-24 від 27.10.2016 року та Додатковими угодами до нього склала 891833,95 грн.

За даних обставин, позивач нарахував відповідачеві 90843,37 грн. пені, 137108,61 грн. інфляційних, 38023,49 грн. 3% річних.

Предметом спору у цій справі є стягнення основного боргу, пені, 3% річних, інфляційних втрат, нарахованих у зв`язку з несвоєчасною оплатою поставленого газу.

Колегія суддів зазначає, що, як вбачається із тексту та прохальної частини апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції позивачем оскаржуються лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача пені в сумі 45421,68 грн. В іншій частині зазначене судове рішення не оскаржується, а тому згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, переглянувши справу з урахуванням меж перегляду визначених в ст. 269 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є, зокрема, договір.

Статтями 525, 526 ЦК України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, тобто - неналежне виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України (надалі ГК України). Так, ст. 216 ГК України, передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У п. 8.2. Договору купівлі-продажу природного газу сторони погодили, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п.6.1 цього Договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до ч. 2 ст. 216 ГК України, застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

З позовної заяви вбачається, що ПАТ "НАК "Нафтогаз України" просило стягнути 90843,37 грн. пені. Відповідач у клопотанні (вих. 01-05/11-1 від 15.01.2019) просив відмовити у задоволенні вимог щодо стягнення 50% пені, посилаючись на низку обставин, які унеможливили виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена і в рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013.

Місцевим судом вірно встановлено та це підтверджується матеріалами справи, відповідач просив зменшити розмір пені на 50%, посилаючись на повну сплату заборгованості за Договором постачання природного газу № 3761/1617-БО-24 від 27.10.2016.

Крім того, відповідач посилається на те, що знаходиться у тяжкому фінансовому стані і є єдиним постійно діючим підприємством міста, що постачає теплову енергію в школи, лікарні, дитячі дошкільні заклади, житлові будинки. Затверджені НКРЕКП та органами місцевого самоврядування тарифи на теплову енергію протягом 2017-2018 років не покривали всіх фактичних витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, що призвело до утворення різниці у тарифах на теплову енергію і як наслідок до збитковості підприємства.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідачем повністю погашено основну заборгованість в сумі за отриманий природний газ, що свідчить про усвідомлення відповідачем необхідності розрахунку з позивачем та відповідальності за невиконання своїх зобов`язань.

Щодо доводів заявника апеляційної скарги про зменшення пені лише у виняткових випадках, хоча дана ситуація є звичайною, то судова колегія апеляційної інстанції зауважує, що відповідач є комунальним підприємством, фінансування якого здійснюється виключно за рахунок державного та місцевого бюджетів; відповідач не є підприємством, основна діяльність якого спрямована на одержання прибутку.

Разом з тим, колегія суддів приймає до уваги, що хоча й розмір заявленої пені не є досить надмірним, але у будь якому випадку сплата штрафних санкцій зачіпає не лише майнові інтереси відповідача, а й інші інтереси, зокрема, впливає на можливість вчасного та якісного постачання теплової енергії населенню та державним органам.

Дослідженими судом доказами підтверджується, що відповідачем у повному обсязі був погашений основний борг, отже обґрунтованим є висновок суду, що збитки, які поніс позивач, є мінімальними, тоді як штрафні санкції, які позивач просить стягнути з відповідача, з урахуванням бюджетного фінансування Комунального підприємства теплового господарства "Гадячтеплоенерго" будуть для нього надмірно великими.

Крім того, скаржник безпідставно посилається на порушення місцевим судом при зменшенні пені положень ст. 625 ЦК України, адже їх зміст жодною мірою не обмежує встановлену спеціальними нормами ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України можливість зменшення належним чином нарахованого обсягу неустойки за порушення грошових зобов`язань і таке зменшення не є звільненням від відповідальності за встановлене порушення.

Посилання апелянта на не врахування господарським судом першої інстанції інтересів позивача під час прийняття рішення щодо зменшення розміру пені не знайшли свого підтвердження, оскільки задоволення місцевим судом клопотання щодо зменшення розміру пені на 50% як раз і вказує на врахування майнових інтересів позивача та дотримання справедливого балансу сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Колегія суддів зазначає, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі ст. 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, з урахуванням обставин, встановлених під час розгляду справи, колегія суддів вважає, що ухвалюючи рішення про зменшення розміру пені, суд першої інстанції, дослідивши подані сторонами докази та встановивши вказані вище обставини, обґрунтовано визнав даний випадок винятковим та правильно застосував до спірних правовідносин норми ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч. 1 ст. 233 ГК України, зменшивши пеню на 50%.

Таким чином, доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту у відповідній частині колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга ПАТ "НАК "Нафтогаз України" задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду Полтавської області від 14.03.2019 у справі №917/1635/18 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки у сумі 45421,68 грн. підлягає залишенню без змін.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені позивачем, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 14.03.2019 у справі №917/1635/18 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту до Верховного Суду у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, через Східний апеляційний господарський суд або безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 06.06.2019.

Головуючий суддя П.В. Тихий

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя М.М. Слободін