ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/1274/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Пунтус Д.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом АТ Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ
до ТОВ "Житлосервіс Плюс", м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - Верхацький І.В.,

відповідача - Верещака О.Є.

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2019 року до суду звернулось Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Жилсервіс плюс" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" боргу у загальній сумі 13.803,37 грн., у тому числі: пеня - 10.644, 51 грн., три проценти річних - 1.800,89 грн. та інфляційні втрати - 1.357,97 грн. Витрати по сплаті судового збору та інші витрати, пов`язані з розглядом даної справи позивач просив покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем умов договору № 2475/1617-ТЕ-32 на постачання природного газу від 26.09.2016 року укладеного між позивачем та відповідачем на поставку у 2016-2017 роках природного газу, а саме за період з 01.10.2016 року по 31.03.2017 рік.

Ухвалою від 02.05.2019 р. було відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження, встановлено сторонам строк на подання заяв по суті справи та призначено судове засідання на 28.05.2019 р. о 11:00.

21.05.2019 р. через канцелярію господарського суду від відповідача надійшов відзив (вх. №12465), в якому ТОВ «Жилсервіс Плюс» визнає позовні вимоги в повному обсязі та просить суд застосувати положення ч. 1 ст. 130 ГПК України та повернути позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви.

В призначеному на 28.05.2019 р. судовому засіданні представник позивача повністю підтримав доводи, викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача підтвердив визнання ТОВ «Жилсервіс Плюс» позовних вимог та просив суд повернути позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд встановив наступне.

Між Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЖИЛСЕРВІС ПЛЮС» 26.09.2016 р. було укладено договір № 2475/1617-ТЕ-32 постачання природного газу (далі - Договір), за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього Договору.

На виконання умов Договору, Позивач передав у власність Відповідача природний газ на загальну суму 4568353,16 грн., що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі природного газу (а.с. 34-45).

Відповідно до пункту 6.1 Договору, оплата за газ здійснюється Відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у визначений Договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 6.1 Договору, що і стало підставою для нарахування пені, інфляційних втрат, відсотків річних та звернення з позовом до суду.

За приписами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно приписів ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 8.2 Договору визначено, що у разі невиконання відповідачем п. 6.1 Договору, відповідач сплачує позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

З урахуванням суми та строку прострочення сплати основного боргу відповідача перед позивачем за Договором, позивачем було нараховано пеню за неналежне виконання відповідачем умов Договору, яка складає 10644,51 грн.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 4.1. Постанови ПВГСУ «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки відповідачем не були своєчасно виконані умови Договору щодо оплати отриманого природного газу, позивач просив стягнути на його користь суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно наданих позивачем розрахунків інфляційні втрати складають 1357,97 грн., 3% річних - 1800,89 грн.

За положеннями ч.1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

У відзиві на позовну заяву ТОВ «Жилсервіс Плюс» визнало позовні вимоги АТ «НАК «Нафтогаз України» в повному обсязі (вх. 12465 від 25.05.2019 р.).

Відповідно до ст. 165 ГПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 191 ГПК України).

За таких обставин, враховуючи наявність в матеріалах справи достатніх та достовірних доказів на підтвердження обґрунтованості вимог позивача, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання з розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» та ч. 1 ст. 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

У відповідності до приписів ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання відповідача про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору в частині 960,50 грн. покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 2, 5, 7, 11, 13, 14, 15, 73, 74, 80, 86, 129, 191, 238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Жилсервіс плюс" (61072, Харківська обл., місто Харків, Дзержинський район ПРОСПЕКТ ЛЕНІНА буд. 45-Б оф. 14, ідентифікаційний код особи 35072016) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м.Київ, Шевченківський район ВУЛИЦЯ БОГДАНА ХМЕЛЬНИЦЬКОГО буд. 6, ідентифікаційний код особи 20077720) борг у загальній сумі 13.803,37 грн., у тому числі: пеня у сумі 10.644,51 грн., три проценти річних у сумі 1.800,89 грн., інфляційні втрати у сумі 1.357,97 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Жилсервіс плюс" (61072, Харківська обл., місто Харків, Дзержинський район ПРОСПЕКТ ЛЕНІНА буд. 45-Б оф. 14, ідентифікаційний код особи 35072016) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м.Київ, Шевченківський район ВУЛИЦЯ БОГДАНА ХМЕЛЬНИЦЬКОГО буд. 6, ідентифікаційний код особи 20077720) 960,50 грн. судового збору.

Управлінню державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Харкова повернути АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВУ "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" (01601, м.Київ, Шевченківський район ВУЛИЦЯ БОГДАНА ХМЕЛЬНИЦЬКОГО буд. 6, ідентифікаційний код особи 20077720) з Державного бюджету 960,50 грн. судового збору (50% сплаченого судового збору при поданні позову, згідно платіжного доручення № 7003423 від 11.04.2019 р. , оригінал якого залишається в матеріалах справи) .

Видати наказ та ухвалу про повернення судового збору після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення його повного тексту. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складено "03" червня 2019 р.

Суддя Л.С. Лаврова