РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2019Справа № 910/15116/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., розглянувши у порядку загального позовного провадження господарську справу

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Швейне об`єднання "Робочий стіль"

до Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

про стягнення 580 504,08 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Топоров А.О.

від відповідача: Хромов О.І.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Швейне об`єднання "Робочий стіль" (далі - ТОВ "Робочий стіль", позивач) з позовом до Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (далі - АТ "Укртрансгаз", відповідач) про стягнення заборгованості у сумі 1 755 953, 55 грн.

Позов мотивований тим, що відповідач порушив умови договору закупівлі № т-22/ від 03.03.2017 р. в частині своєчасної сплати вартості поставленого товару, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість. У позові ТОВ "Робочий стіль" просив стягнути з АТ "Укртрансгаз" заборгованість в сумі 1 667 527,92 грн., інфляційні втрати у сумі 51 406,44 грн. та 3 % річних у сумі 37 019,19 грн., а всього - 1 755 953, 55 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.11.2018 р. вказану заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження, справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження, сторонам надано можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

До початку розгляду справи по суті від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог у зв`язку із частковою сплатою відповідачем основного боргу. Указану заяву суд розцінив як заяву про зменшення розміру позовних вимог та прийняв її до розгляду як таку, що відповідає вимогам ст. 46 ГПК України. Відповідно до цієї заяви позивач просить стягнути основну заборгованість у сумі 380 027,89 грн., інфляційні втрати у сумі 152 314,01 грн. та 3 % річних у сумі 48 162,18 грн., що разом складає 580 504,08 грн.

У строк, встановлений законом, відповідач надав суду відзив на позов, у якому проти позовних вимог заперечив, вважав їх необґрунтованими.

Під час розгляду справи по суті представник позивача підтримав та обґрунтував позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив, зазначив, що оскільки позивач поставив замовлений товар із прострочення строку визначеного договором, відповідач нарахував позивачу штрафні санкції, передбачені п. 7.2.2 договору, які ТОВ "Робочий стіль" не сплатив, тому АТ "Укртрансгаз", керуючись ч. 3 ст. 538 ЦК України, зупинило виконання своїх зобов`язань з оплати вартості поставленого товару. Просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, розглянувши заяви учасників справи по суті спору, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Установлено, що 03.03.2017 р. між ТОВ "Робочий стіль" (продавець) та АТ "Укртрансгаз" (покупець) був укладений договір закупівлі № т-22/ (далі - договір). Відповідно до умов цього договору продавець зобов`язується поставити покупцю одяг робочий, чоловічий (костюми робочі літні, комбінезони), код за ДК 016:2010, зазначені в підписаній специфікації, а покупець прийняти та оплатити товар. Найменування, номенклатура, асортимент, кількість товару та ціна за одиницю товару визначається згідно специфікації до договору, яка є невід`ємною його частиною (п.п. 1.1, 1.2).

Відповідно до п. 3.1 договору вартість товару становить 1 844 710,98 грн. та може бути зменшена за взаємною згодою сторін при зменшенні обсягів закупівлі, зокрема, з урахуванням фактичного обсягу видатків покупця (п. 3.2).

Розрахунки проводяться покупцем шляхом поетапної оплати фактично поставленого товару (партії товару) протягом 60 календарних днів після дати поставки та пред`явлення постачальником рахунку-фактури на оплату товару. Датою поставки товару (його партії), а також моментом переходу права власності та ризиків на товар - є дата передачі товару постачальником уповноваженій особі покупця за видатковою накладною (п. 4.1).

Поставка товарів здійснюється окремими партіями в період, зазначений у п. 1.1 договору, але не пізніше 30 календарних днів після надання покупцем письмової рознарядки на передачу кожної окремої партії товарів. Місце поставки товарів - DDP - склад покупця, який знаходиться за адресою: м. Боярка, вул. Маяковського, 49 (згідно з правилами Інкотермс-2000) (п.п. 5.1, 5.2, 5.3).

Пунктом 6.1 договору встановлений обов`язок покупця здійснити оплату вартості поставленого товару в порядку і на умовах, визначених договором. Специфікацією до договору сторони погодили кількість товару та його вартість, яка становить 1 844 710,98 грн.

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 15.01.2018 р., а в частині розрахунків - до повного їх виконання (п. 9.1).

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 вказаної статті).

Так, згідно з ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 1 844 710,98 грн., що підтверджується видатковими накладними №№ РС-0000117 від 01.06.2017 р., РС-0000257 від 03.10.2017 р., РС-0000276 від 13.10.2017 р., РС-0000293 від 20.10.2017 р., № РС-0000302 від 31.10.2017 р., РС-0000304 від 30.10.2017 р., РС-0000331 від 20.11.2017 р., РС-0000374 від 12.12.2017 р., РС-0000384 від 14.12.2017 р., РС-0000405 від 26.12.2017 р., РС-0000408 від 28.12.2017 р., РС-0000409 від 28.12.2017 р., РС-0000410 від 28.12.2017 р., РС-0000411 від 28.12.2017 р., РС-0000412 від 28.12.2017 р., № 2 від 12.01.2018 р., № 3 від 12.01.2018 р., № 7 від 12.01.2018 р., товарно-транспортними накладними та рахунками-фактури, переданими відповідачу під час поставки товару за вказаними видатковими накладними, копії яких наявні у матеріалах справи.

При цьому судом встановлено, що товар був поставлений позивачем на суму 1 844 710,98 грн. (а не на суму 1 849 349,28 грн., як він вказував у позові), оскільки у матеріалах справи відсутні докази поставки відповідачу товару на суму 4 638,30 грн. Указані обставини також підтверджуються актом звірки взаємних розрахунків за період з 03.03.2017 р. по 17.08.2018 р., підписаним сторонами.

Відповідач, зі свого боку, взяті на себе зобов`язання виконав неналежним чином, вартість поставленого товару сплатив частково - на суму 1 469 321,39 грн., отже, у відповідача виникла заборгованість у сумі 375 389,59 грн. (1 844 710,98 грн. - 1 469 321,39 грн.).

АТ "Укртрансгаз", заперечуючи проти наявності вказаної заборгованості, зазначив, що позивач порушив строки поставки товару, у зв`язку із чим відповідачем були нараховані штрафні санкції, які позивачем несплачені, тому відповідач скористався передбаченим ч. 3 ст. 538 ЦК України правом на відстрочення виконання своїх зобов`язань з оплати товару, допоки не будуть погашені штрафні санкції.

Розглянувши такі доводи відповідача, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 538 ЦК України у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Водночас, частина 4 вказаної статті передбачає, що якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Суд зазначає, що умовами договору (п. 4.1) чітко передбачено, що оплата за поставлений товар здійснюється шляхом поетапної оплати за фактично поставлений товар протягом 60 календарних днів після дати поставки та пред`явлення постачальником рахунку-фактури на оплату товару.

Як було встановлено судом, товар відповідачем був отриманий без зауважень та заперечень, видаткові накладні підписані з боку обох сторін, а рахунки-фактури передані відповідачу для їх оплати та частково ним сплачені. Крім того, як вбачається із договору, умови оплати товару замовником не ставляться в залежність від обов`язку сплати штрафних санкцій постачальником за несвоєчасно поставлений товар.

При цьому, зобов`язання оплатити поставлений товар та сплата штрафних санкцій за прострочення поставки товару є різними за своєю правовою природою зобов`язаннями, які є самостійними та незалежними один від одного, тому сплата позивачем штрафних санкцій за прострочення поставки товару (за наявності підписаних сторонами видаткових накладних без зауважень та заперечень) не є відкладальною умовою у розумінні ч. 3 ст. 538 ЦК України, а наявність або відсутність факту нарахування та сплати позивачем штрафних санкцій за порушення строків поставки не звільняє відповідача від обов`язку сплатити вартість фактично отриманого ним товару відповідно до п. 4.1 договору.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися у встановлений строк (термін), а якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Оскільки доказів належної сплати вартості товару відповідач суду не надав, доводів позивача не спростував, позовні вимоги про стягнення з АТ "Укртрансгаз" заборгованості у сумі 375 389,59 грн. підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача інфляційні втрати у сумі 152 314,01 грн. та 3 % річних у сумі 48 162,18 грн., нараховані за порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на встановлене судом порушення відповідачем грошового зобов`язання, вимоги про стягнення інфляційної складової боргу та 3 % річних є такими, що заявлені правомірно.

Здійснивши перерахунок заявлених позивачем до стягнення матеріальних втрат, суд прийшов до висновку, що з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати у сумі 152 314,01 грн. та 3 % річних у сумі 47 597,75 грн., тобто у меншій сумі, ніж просить позивач, у зв`язку із тим, що сума основного боргу позивачем була визначена невірно.

За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо стягнення витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, суд зазначає, що вказане питання буде вирішено в окремому порядку, визначеному господарським процесуальним законом, після ухвалення судового рішення у даній справі, за заявою позивача, яка була ним подана до закінчення судових дебатів.

Керуючись ст.ст. 73-79, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Швейне об`єднання "Робочий стіль" до Акціонерного товариства "Укртрансгаз" про стягнення 580 504,08 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, м. Київ, вул. Кловський узвіз, 9/1, ідентифікаційний код 30019801) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Швейне об`єднання "Робочий стіль" (08132, Київська обл., м. Вишневе, вул. Ломоносова, 42, ідентифікаційний код 38144198) основний борг у сумі 375 389 (триста сімдесят п`ять тисяч триста вісімдесят дев`ять) грн. 59 коп., інфляційну складову боргу у сумі 152 314 (сто п`ятдесят дві тисячі триста чотирнадцять) грн. 01 коп., 3 % річних у сумі 47 597 (сорок сім тисяч п`ятсот дев`яносто сім) грн. 75 коп., витрати по сплаті судового збору у сумі 8 629 (вісім тисяч шістсот двадцять дев`ять) грн. 03 коп.

У решті позовних вимог - відмовити.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 16 травня 2019 року.

Повний текст рішення складений 27 травня 2019 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.