РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2019Справа № 905/334/19
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Трофименко Т.Ю., при секретарі судового засідання Ваховській К.А., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Резника Володимира Юрійовича ( АДРЕСА_1 )

до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. №1-Д)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович (АДРЕСА_2)

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

Представники сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: Каракоця О.Р.,

від третьої особи: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Фізична особа-підприємець Резник Володимир Юрійович звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Русланом Олеговичем для задоволення вимог акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" за кредитним договором б/н від 15.03.2011 вчинено 08.11.2017 виконавчий напис №18842 без дотримання вимог чинного законодавства за відсутності документів, що підтверджують безспірність заборгованості, у зв`язку з чим позивач просить суд визнати даний напис таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 13.02.2019 за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 905/334/19, підготовче засідання призначено на 06.03.2019, залучено третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 06.03.2019 справу № 905/334/19 передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

За наслідками автоматизованого розподілу судової справи Господарського суду міста Києва справу № 905/334/19 передано до розгляду судді Трофименко Т.Ю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.03.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання у справі на 24.04.2018.

02.04.2019 від третьої особи до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника третьої особи.

15.04.2019 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

18.04.2019 від відповідача до суду надійшов письмовий відзив на позов, відповідно до якого проти задоволення позову заперечує та просить справу розглядати без участі його представника за наявними у справі матеріалами.

В судове засідання 24.04.2019 представники сторін та третьої особи не з`явилися.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.04.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу № 905/334/19 до судового розгляду по суті на 22.05.2019.

06.05.2019 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі з долученою відповіддю на відзив.

В судове засідання 22.05.2019 з`явився представник відповідача.

Позивач та третя особа в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Оскільки неявка позивача та третьої особи не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи заяву позивача про розгляд справи за його відсутності, Суд вважає за можливе розглянути справу по суті в цьому судовому засіданні.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив проти позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 22.05.2019 оголошено вступну та резолютивну частини рішення на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ

29.10.2009 між позивачем (банк) та відповідачем (клієнт) укладено Договір банківського рахунку на комплексне обслуговування, на підставі якого банком було відкрито клієнту поточний рахунок № НОМЕР_1 .

15.03.2011 Фізичною особою-підприємцем Резником Володимиром Юрійовичем було підписано Заяву про відкриття поточного рахунку і картку зі зразками підписів та відтиском печатки.

08.11.2017 Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича із заявою про вчинення виконавчого напису на копії Кредитного договору б/н від 15.03.2011 для стягнення боргу частинами за Кредитним договором, а саме, 69 118,43 грн.

08.11.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олеговичем вчинено виконавчий напис за реєстровим номером № 18842, за яким пропонується стягнути заборгованість на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" з Фізичної особи-підприємця Резника Володимира Юрійовича, не сплачену в строк за Кредитним договором б/н від 15.03.2011.

Відповідно до вказаного виконавчого напису, строк, за який провадиться стягнення - 2368 днів, а саме: з 15.03.2011 по 07.09.2017.

Сума, що підлягає стягненню, складає 69 218,43 грн, з урахуванням:

- заборгованість за тілом кредиту у розмірі 14 634,77 грн;

- заборгованість за відсотками у розмірі 25 738,31 грн.;

- заборгованість з комісії у розмірі 5 731,75 грн.;

- заборгованість з пені у розмірі, нарахованої за період з 25.09.2015 по 07.09.2017 р.р., у розмірі 23 113,60 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що виконавчий напис від 08.11.2017 за №18842, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Русланом Олеговичем щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, є незаконним та таким, що не підлягає виконанню, з огляду на таке: станом на момент вчинення спірного напису у нотаріуса у судовому порядку було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", зокрема, в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів; жодних кредитних договорів 15.03.2011 з відповідачем позивач не укладав; для вчинення виконавчого напису відповідачем не було додано документів відповідно до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999, в редакції, якою керувався нотаріус при вчиненні спірного напису; з дня виникнення у банку вимоги за договором минуло більше 6 років, в той час нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо з дня виникнення права вимоги минуло не більше 3 років; також нотаріусом не враховано вимоги ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яким встановлено мораторій на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобов`язаннями.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначає, що Договір банківського рахунку на комплексне обслуговування від 29.10.2009 з урахуванням Заяви від 15.03.2011 є договором змішаного типу, умови якого були прийняті відповідачем, про що свідчить користування ним кредитними коштами та часткове погашення кредитної заборгованості. При вчиненні спірного виконавчого напису нотаріус діяв правомірно та на підставі пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999, який був чинний.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Як встановлено у ст. 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (стаття 20 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України.

Положеннями статті 16 Цивільного кодексу України встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Виходячи з приписів частини 2 статті 50 Закону України "Про нотаріат", право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Відповідно до пункту 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат" нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, як вчинення виконавчого напису.

Виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості.

Частиною 1 статті 88 Закону України "Про нотаріат" встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Аналогічні положення містяться в пункті 3.1. Глави 16 "Вчинення виконавчих написів" Розділу ІІ "Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 (далі за текстом - Порядок).

Отже, виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом.

Частиною 1 статті 87 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина 2 статті 87 Закону України "Про нотаріат").

Згідно з пунктами 1.1., 1.2., 3.2., 3.5. Глави 16 "Вчинення виконавчих написів" Розділу ІІ "Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 (далі за текстом - Перелік). Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999.

Пунктом 2 Розділу "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 "Про судове рішення в адміністративній справі", визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 "Про судове рішення в адміністративній справі", дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, з моменту її прийняття.

З огляду на викладене, оскільки виконавчий напис, який є предметом спору у справі № 905/334/19, вчинено 08.11.2017, тобто після моменту визнання недійсною постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 в частині, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 в редакції від 29.11.2001.

При цьому, в контексті наведеного Суд відхиляє як безпідставні доводи відповідача про необхідність застосування до спірних правовідносин пункту 2 Переліку документів з урахуванням Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014, адже ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06.03.2017 та 04.04.2017 у справі № 826/20084/14 виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 було зупинено до закінчення касаційного перегляду, а також ухвалу Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14 було оприлюднено лише 13.11.2017.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п`ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Згідно з наведеною нормою ухвала Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14 набрала сили в порядку статті 254 КАС України, про у ній самій зазначено, а отже, з моменту проголошення, тобто, з 01.11.2018.

Отже, Суд зазначає, що на момент вчинення спірного виконавчого напису вказана постанова вже набрала законної сили та її дія розповсюджувалася на спірні правовідносини. При цьому, оприлюднення процесуального документа не впливає на набрання ним законної сили.

Однак, всупереч наведеному, при вчинені виконавчого напису 08.11.2017 за реєстровим номером № 18842 нотаріус керувався саме нечинним пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України 29.06.1999 № 1172, про що ним зазначено у самому написі.

Разом з тим, пунктом 1 Переліку в редакції від 29.11.2001 передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до розділу 3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріуса України (надалі також - Порядок вчинення нотаріальних дій), затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, встановлені умови за яких вчиняються виконавчі написи нотаріуса, а саме: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Серед переліку додатків до заяви Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про вчинення виконавчого напису від 08.11.2017, зазначені: 1) кредитний договір /копія/; 2) засвідчена виписка з особового рахунку боржника /копія/ - 2 екземпляри; 3) вимога про усунення порушень за Кредитним договором /копія/; 4) розрахунковий документ про оплату послуг поштового зв`язку /копія/; 5) опис вкладення у цінний лист /копія/; 6) довіреність представника ПАТ КБ «Приватбанк» /копія/; 7) паспорт представника ПАТ КБ «Приватбанк» /копія/.

Виходячи з наявних у справі документів, що надані позивачу приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Русланом Олеговичем за його заявою, на підставі яких був вчинений спірний виконавчий напис, відповідачем фактично було подано нотаріусу з-поміж іншого копію Заяви про відкриття поточного рахунку і картку зі зразками підписів та відтиском печатки від 15.03.2011 та розрахунок заборгованості за договором № б/н від 15.03.2011.

З наведеного вбачається, що під кредитним договором відповідач мав на увазі Заяву про відкриття поточного рахунку і картку зі зразками підписів та відтиском печатки від 15.03.2011, підписавши яку позивач погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами і Правилами обслуговування по розрахунковим картам, розміщеними на сайті банку www.privatbank.ua, http://client-bank.privatbank.ua, Тарифами банку, які разом з цією заявою та карткою зі зразками підписів та відтисками печатки складають Договір банківського обслуговування, та відповідно до якого позивачу було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок у зв`язку з волевиявленням Фізичною особою-підприємцем Резником Володимиром Юрійовичем в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв`язку (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms-повідомлення або інших), що визначено та врегульовано «Умовами та правилами надання банківських послуг».

Водночас, Суд зазначає, що пунктом 1 Переліку передбачено необхідність подання нотаріусу саме оригіналу нотаріально посвідченої угоди, а натомість відповідачем було подано копію Заяви про відкриття поточного рахунку і картку зі зразками підписів та відтиском печатки від 15.03.2011.

При цьому, Суд вважає, що в будь-якому разі вказана Заява про відкриття поточного рахунку і картка зі зразками підписів та відтиском печатки від 15.03.2011 мала бути подана відповідачем нотаріусу з відповідними додатковими документами, які лише в комплексі можуть бути оцінені як кредитний договір та є доказами виникнення кредитних правовідносин між сторонами.

Крім того, Суд зазначає, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, І беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі.

Зокрема, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

При цьому, поданий відповідачем для вчинення виконавчого напису документ під назвою "Розрахунок заборгованості за договором № б/н від 15-03-2011" не є випискою з рахунку боржника в розумінні чинного законодавства, зокрема, пунктом 5.5 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003р. №254, згідно якого, виписка з особового рахунку має містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку.

Доказів подання нотаріусу саме засвідченої виписки з особового рахунку боржника, яка значиться у п. 2 додатків до заяви про вчинення виконавчого напису, а ні позивачем, а ні третьою особою в матеріали справи надано не було.

Поряд з викладеним Суд зазначає, відповідно до пункту 5 глави 16 "Вчинення виконавчих написів" розділу ІІ "Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 (в редакції чинній станом на дату вчинення спірного виконавчого напису), виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. (підпункт 5.1)

Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, він може бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріальних документів. (підпункт 5.2)

Якщо за борговим документом необхідно провести стягнення частинами, виконавчий напис за кожним стягненням може бути зроблений на копії документа або на виписці з особового рахунку боржника; у цих випадках на оригіналі документа, що встановлює заборгованість, робиться відмітка про вчинення виконавчого напису і зазначаються, за який строк і яка сума стягнута, дата і номер за реєстром нотаріальних дій. (підпункт 5.3)

Отже, станом на 08.11.2017 (дату вчинення спірного виконавчого напису нотаріуса) чинне законодавство передбачало можливість вчинення виконавчого напису лише за умови подання оригіналу договору чи його дублікату, що має силу оригіналу. Вчинення виконавчого напису на підставі копій договорів чинним законодавством не передбачалось.

Відтак, звертаючись із заявою про вчинення виконавчого напису на копії договору для стягнення боргу частинами в порядку підпункту 5.3 Порядку вчинення нотаріальних дій, відповідач в будь-якому разі мав надати також оригінал договору для відмітки про вчинення виконавчого напису, чого у даному випадку здійснено не було. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Разом з тим, як вбачається з самого виконавчого напису, всупереч вимогам підпункту 5.3 Порядку вчинення нотаріальних дій, він вчинений, а ні на копії боргового документа, а ні на виписці з особового рахунку боржника.

З огляду на викладені вище обставини слід дійти висновку, що відповідачем не було подано належних документів, згідно з Переліком документів в редакції, що діяла на момент вчинення спірного виконавчого напису, що виключало можливість формального підтвердження нотаріусом безспірності заборгованості боржника.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 88 Закону України "Про нотаріат" та пункту 3.1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

За змістом статті 89 Закону України "Про нотаріат" у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання.

Як вбачається з виконавчого напису від 08.11.2017, стягнення здійснюється за загальний період з 15.03.2011 по 07.09.2017.

Водночас, зважаючи на вказаний період, що складає більше шести років, з огляду на заявлення банком до стягнення окрім основної заборгованості також заборгованості по черговим платежам без конкретного періоду їх нарахування, Суд вважає слушними та не спростовними доводи позивача про те, що банком порушено правила звернення до нотаріуса за вчинення виконавчого напису, оскільки з дня виникнення права вимоги щодо окремих платежів минуло більше трьох років. При цьому, а ні з наявних в матеріалах справи документів, а ні з поданих відповідачем пояснень не вбачається таких, які б доводили протилежне.

Одночасно, Суд відхиляє доводи позивача з приводу неврахування нотаріусом вимог ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», оскільки нотаріус не уповноважений та не зобов`язаний перевіряти розрахунок штрафних санкцій та порядок їх нарахування при вчиненні виконавчого напису.

На підставі вищенаведеного, Суд доходить висновку, що спірний виконавчий напис нотаріусом було вчинено без надання зі сторони Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" обов`язкових документів, що передбачені в Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172, в редакції від 29.11.2001, та за заборгованістю, яка не має ознак безспірної, що відповідно є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає задоволенню.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, враховуючи вищевикладені положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги вставлені фактичні обставини справи, Суд доходить висновку, що виконавчий напис суперечить вимогам чинного законодавства, тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати виконавчий напис від 08.11.2017, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Русланом Олеговичем за реєстровим номером № 18842, таким, що не підлягає виконанню.

3. Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. №1-Д, ідентифікаційний код 14360570) на користь Фізичної особи-підприємця Резника Володимира Юрійовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 28.05.2019

Суддя Т.Ю.Трофименко