ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2019 року м.Дніпро Справа № 912/3101/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чус О.В.

судді: Білецька Л.М., Верхогляд Т.А.

секретар судового засідання: Кисельов Є.О.

Представники у судове засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Тищенко Олександра Миколайовича на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 20.02.2019р., повне рішення складено 21.02.2019, суддя Кабакова В.Г., у справі №912/3101/18

за позовом: Фізичної особи-підприємця Тищенко Олександра Миколайовича, с.Червона Кам'янка,

до відповідача Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, м.Кропивницький,

про визнання укладеною додаткової угоди,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Тищенко Олександра Миколайовича до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди від 28.12.2012 (державна реєстрація права оренди від 16.08.2013, номер запису про інше речове право: 2136847) у редакції:

"Додаткова угода

про поновлення договору оренди від 28 грудня 2012 року

(державна реєстрація права оренди від 16.08.2013,

номер запису про інше речове право: 2136847)

_________________________ "____"_______20___р.

Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області () в особі________________________________________________________________, який (а) діє на підставі__________________________________________________іменований в подальшому "Орендодавець", з одного боку та фізична особа-підприємець Тищенко Олександр Миколайович (РНОКПП НОМЕР_1), що в подальшому іменується "Орендар", з другого боку, згідно ст. 33 Закону України "Про оренду землі" домовилися укласти цю Додаткову угоду про поновлення договору оренди від 28 грудня 2012 року земельної ділянки загальною площею 26,0009 га, кадастровий номер :02:000:9062, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Червонокам'янської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, державна реєстрація права оренди від 16.08.2013, номер запису про інше речове право: 2136847 (надалі - Договір оренди землі) на наступних умовах:

1. Поновити Договір оренди землі строком на 7 років.

2. Замінити у всіх частинах і пунктах Договору оренди землі означення органу державної влади, який виступає Орендодавцем з Олександрійської районної державної адміністрації на Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області у зв'язку з переходом повноважень щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування, згідно із ст. 122 Земельного кодексу України.

3. Всі інші умови Договору оренди землі, які не обумовлені даною Додатковою угодою, залишаються незмінними.

6. Ця Додаткова угода є невід'ємною частиною Договору оренди землі, та укладена у трьох примірниках, що мають однакову юридичну силу, один з яких знаходиться у "Орендодавця", другий - у "Орендаря", третій примірник подається до Державного реєстратора.

Реквізити та підписи сторін:

"Орендодавець" "Орендар"

Головне управління Держгеокадастру ФО-П Тищенко Олександр Миколайович

у Кіровоградській області РНОКПП НОМЕР_1

АДРЕСА_1

- з покладанням на відповідача судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у визначеному законом порядку скористався своїм переважним правом на поновлення договору оренди, звернувшись до відповідача у встановленому законом порядку з відповідним листом, однак, відповідач не вчинив будь-яких дій на підписання додаткової угоди та продовження терміну дії договору.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 20.02.2019р. у справі №912/3101/18 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. Скасовано заходи забезпечення позову у справі №912/3101/18, вжиті ухвалою суду від 30.11.2018.

Рішенням Господарського суду обґрунтовано тим, що сторони не досягли домовленості щодо орендної плати, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припинилося і правові підстави для продовження строку дії договору оренди відсутні.

Не погодившись з рішенням господарського суду, позивач звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Розгляд справи здійснити без участі представника скаржника.

Зокрема, скаржником зазначено, що оскаржуване рішення постановлене судом з порушенням норм процесуального права, судом неправильно застосовано норми матеріального права, неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Оскільки, відповідачем було подано належним чином засвідчені копії письмових доказів тільки до суду і лише 31.01.2019 (напередодні засідання), як зазначено скаржником, останній не мав можливості ознайомитися з ними, тому підготував відповідь на відзив, яким відхилив наведені відповідачем заперечення без урахування цих доказів.

Як зазначається судом першої інстанції, листу відповідача від 03.08.2018, передував лист від 10.01.2018, яким з метою приведення договору до вимог підпункту 288.5.2 ст. 288 Податкового кодексу України, позивачу пропонувалось внести зміни до договору оренди землі в частині збільшення орендної плати на рівні 12% від нормативної грошової оцінки. Доказ направлення цього листа відповідачем не надано, представник позивача заперечив про його отримання.

Посилаючись на правові висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 10.09.2018 у справі № 920/739/17 скаржник стверджує, що суд необґрунтовано не погодився з доводами позивача, які не спростовано відповідачем, адже належні докази направлення листа від 03.08.2018 ще не означають його отримання належною особою, та не вказують на обізнаність позивача з пропозицією відповідача щодо істотних умов договору. Отже, оскільки позивач не отримав пропозицію орендодавця щодо істотних умов договору, то він не міг ні погодитись на неї, ні заперечити, а тому відсутність відповіді не означає відсутність згоди.

Скаржник наполягає на тому, що у першому випадку (10.01.2018) відповідач, будучи зацікавленим внести зміни до договору оренди землі (без його поновлення) в частині збільшення орендної плати на рівні 12% від нормативної грошової оцінки та отримати позитивний результат у найкоротший час, виходячи із звичаїв ділового обороту, додав до листа проект додаткової угоди у своїй редакції для підписання її позивачем (з покладенням на нього (орендаря) обов'язку здійснити державну реєстрацію права оренди протягом 5 робочих днів, з дня підписання, про що повідомити відповідача (орендодавця) не пізніше наступного робочого дня після вчинення реєстраційних дій, з наданням копії підтверджуючого документу).

Натомість, у другому випадку (03.08.2018) наявний формальний підхід відповідача до узгодження істотних умов.

Як зазначено скаржником, лист-повідомлення відповідача від 16.08.2018 містить посилання, що переважне право є припиненим через неузгодження позивачем саме цієї умови (орендної плати у розмірі 12%).

За таких обставин, таку поведінку відповідача не можна визнати добросовісною.

З огляду на викладене, скаржник вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що даний лист відповідача є належним доказом узгодження істотних умов договору в розумінні ч.5 ст.33 Закону України «Про оренду землі». Разом з тим, суд вірно зазначив, що, орендар, отримавши пропозицію орендодавця щодо істотних умов договору, зобов'язаний або погодитись на неї, або заперечити (відсутність згоди, у т.ч. відсутність відповіді).

Відтак, оскільки пропозиція не була доведена позивачу відповідачем, не отримувалась позивачем, то позивач не мав можливості відповісти на неї та надати згоду.

Скаржником зауважено, що заперечення відповідача, викладені у листі від 16.08.2018 № Т-10388/0-5567/0/17-18 не містять конкретні посилання на порушення закону, зазначені у листі-повідомленні або проекті додаткової угоди, а посилання на недосягнення згоди щодо істотних умов, а саме встановлення розміру орендної плати на рівні 12 % від нормативної грошової оцінки, не може бути підставою для заперечення у задоволенні заяви позивача, оскільки відповідачем не було належним чином виконано установлений законом обов'язок щодо узгодження з позивачем істотних умов договору, отже слід вважати, що орендар не повідомив протягом місяця орендаря про наявність заперечень і своє рішення.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідач не надав, участі представника у судовому засіданні не забезпечив.

Представники у судове засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, підтверджується поштовими повідомленнями, наявними в матеріалах справи (а.с.195, 196).

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на вказане, та враховуючи клопотання скаржника про розгляд справи за відсутності представника останнього, колегія суддів вирішила розгляд справи здійснити за відсутністю представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ст.ст. 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлено наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, що між ФОП Тищенко О.М. (орендар) та Олександрійською районною державною адміністрацією Кіровоградської області було укладено договір оренди, згідно якого орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 26,0009 га, кадастровий номер :02:000:9062, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Червонокам'янської сільської ради Олександрійського району Кіровогардської області. Державна реєстрація права оренди від 16.08.2013, номер запису про інше речове право 2136847.

Договір укладено на 5 років, а після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк у разі письмового повідомлення орендодавця не пізніше ніж за 30 днів до його закінчення про намір продовжити його дію (п. 7 договору).

Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 4 відсотки від нормативної грошової оцінки землі (п. 8 договору).

Договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (п.37 договору).

Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації (частина третя статті 640 ЦК України, в редакції чинній на момент укладення договору оренди від 28.12.2012).

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина перша статті 210 ЦК України).

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (згідно із частиною першою статті 125 Земельний кодекс України від 25 жовтня 2001 року №2768-III (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, далі - ЗК України).

Відповідно до ч.5 ст. 126 ЗК України (чинної на момент підписання договору оренди від 28.12.2012), право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Відповідно до ч.5 ст. 126 ЗК України ( в редакції, яка діяла на момент проведення відповідачем реєстрації договору оренди від 28.12.2012) право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України від 01 липня 2004 року №1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції, затвердженій Законом України від 11 лютого 2010 року № 1878-VI "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та чинній на момент виникнення відповідних правовідносин (далі - Новий Закон про реєстрацію).

Як передбачено п. 7 договору оренди від 28.12.2012, цей договір укладено на 5 років.

П.1 абз.1 п.33 договору оренди від 28.12.2012 передбачає, що дія цього договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. Відповідно до пункту 37 цього договору він набуває чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Як вірно визначено господарським судом, договір оренди набув чинності 16.08.2013 (дата державної реєстрації права оренди відповідача, яке передбачене цим договором), у зв'язку з чим у його сторін з цього моменту виникли договірні права та обов'язки відповідно до законодавства, що діяло на момент здійснення такої державної реєстрації права.

Отже, договір оренди від 28.12.2012 в силу визначених його сторонами умов та зазначених норм права набув чинності з моменту державної реєстрації права оренди відповідача - 16.08.2013, тому строк в 5 років закінчується 16.08.2018 року.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.11.2018 у справі №696/1880/15-ц (провадження № 61-6742св 18 пункти 46 - 74).

З метою приведення договору до вимог підпункту 288.5.2 ст. 288 Податкового кодексу України, Головне управління листом від 10.01.2018 № 31-11-0.63-317/2-18 пропонувало ФОП Тищенко О.М. внести зміни до договору оренди землі в частині збільшення орендної плати у розмірі 12% від нормативної грошової оцінки (а.с. 116). Доказів надсилання цього листа відповідачем не надано, представник позивача заперечив його отримання.

Позивач 13.07.2018 направив на адресу відповідача лист-повідомлення про поновлення договору оренди землі із проектом додаткової угоди, в якому запропонував поновити договір на 7 років та залишити всі інші умови договору незмінними (а.с. 25 - 27). Вказаний лист відповідач отримав 16.07.2018 (а.с. 118).

З метою узгодження істотних умов у межах строку визначеного Законом України "Про оренду землі" за договором зареєстрованим від 16.08.2018 за № 2136847, відповідач у листі від 03.08.2018 № Т-10388/0-5358/0/17-18 запропонував надати Головному управлінню інформацію щодо наявної розробленої технічної документації з нормативної грошової оцінки землі (витяг з нормативної грошової оцінки), витяг з Державного земельного кадастру, агрохімічний паспорт поля, а також відомості, які спростовують порушення умов договору в частині перегляду розміру орендної плати згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 10.01.2018 № 31-11-0.63-317/2-18, узгодити істотні умови договору оренди землі, а саме: встановлення розміру орендної плати на рівні 12% від нормативної грошової оцінки (а.с. 120, 121).

Відповідачем надано належні докази направлення позивачу вказаного листа (а.с. 122 - 124).

10.08.2018 позивач направив на адресу відповідача заяву про поновлення договору оренди земельної ділянки, до якої в додатках зазначено про надання копії договору оренди, технічної документації про нормативно-грошову оцінку, довідки про використання за призначенням, копії агрохімпаспорту, витягу з ЄДРПОУ (а.с. 125 - 128).

Листом від 16.08.2018 Т-10388/0-5567/0/17-18 відповідач у зв'язку із недосягненням домовленості щодо істотних умов договору, передбачених статтею 15 ЗУ "Про оренду землі" повідомив про заперечення у поновленні дії договору оренди землі (а.с. 129, 130-133).

Відповідач 28.08.2018 направив позивачу лист-повідомлення від 22.08.2018 № 31-11-0.61-6633/2-18 про заперечення на підставі ч. 6 ст. 33 ЗУ "Про оренду землі" в поновленні договору оренди (а.с. 134, 135,138).

Позивач заперечуючи отримання листа від 03.08.2018 № Т-10388/0-5358/0/17-18 посилається на наступні обставини: на звернення позивача від 18.01.2019 отримано повідомлення Кіровоградської дирекції АТ "Укрпошта" № 41-07/Т-1541 від 24.01.2019 про те, що поштове відправлення "Укрпошта Експрес" № 665, яке відправлене на ім'я Тищенко О.М. за адресою АДРЕСА_2, отримано його матір'ю ОСОБА_1 (а.с. 147); згідно заяви свідка ОСОБА_1 (мати Тищенко О.М.), мати Тищенко О.М. отримала на початку серпня лист від відповідача у справі та через похилий вік та хвороби не повідомила сина про цей поштовий лист і не передала його йому (а.с. 153).

За цих обставин, як зазначає позивач вбачається, що відповідач направив лист від 03.08.2018 не позивачу - фізичній особі-підприємцю Тищенко Олександру Миколайовичу, а фізичній особі Тищенко О.М., та що цей лист не було отримано позивачем, отже він не був обізнаний про зміст даного листа (неналежне повідомлення).

Також позивач зазначає, що заперечення відповідача, викладені у листі від 16.08.2018 №Т-10388/0-5567/0/17-18 не містять конкретні посилання на порушення закону, зазначені у листі-повідомленні або проекті додаткової угоди, та не містять конкретні істотні умови договору, щодо яких відповідач пропонує зміни, при цьому слід зауважити, що відповідачем не було виконано установлений законом обов'язок щодо узгодження з позивачем істотних умов договору, отже формулювання відповідача "у зв'язку з недосягненням згоди щодо всіх істотних умов" нічим не обґрунтовано та не може бути підставою для заперечення у задоволенні заяви позивача, отже, орендар не повідомив протягом місяця орендаря про наявність заперечень і своє рішення.

Таким чином, орендар земельної ділянки, діючи добросовісно та розумно, належним чином виконав свій обов'язок щодо повідомлення орендодавця не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору про намір його поновити, як це передбачено умовами договору оренди, та не суперечить положенням частини 2 статті 33 ЗУ "Про оренду землі". З урахуванням відповідних змін у ч. 3 ст. 19 ЗУ "Про оренду землі", позивач скористався наданим йому правом ініціювати внесення змін до договору, що знайшло своє відображення у проекті додаткової угоди, п. 1 якої передбачає поновлення дії договору на 7 років.

Вище викладене стало підставою для звернення Тищенко О.М. до суду з позовом про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди від 28.12.2012 (державна реєстрація права оренди від 16.08.2013, номер запису про інше речове право: 2136847) у відповідній редакції.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно ст. 13 Закону України "Про оренду землі" визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України "Про оренду землі" орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є органи виконавчої влади, які відповідно до закону передають земельні ділянки у власність або користування.

У відповідності до змін, внесених до земельного законодавства України, та з утворенням територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) згідно постанови Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №5, повноваження по розпорядженню землями сільськогосподарського призначення державної форми власності здійснюють відповідні територіальні органи Держгеокадастру.

За змістом частини 2 статті 792 Цивільного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Законом України "Про оренду землі" визначено умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі, а статтею 13 передбачено, що договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 33 Закону України "Про оренду землі" регламентовано поновлення договору оренди землі на новий строк як у випадку реалізації переважного права орендаря перед іншими особами (частини 1- 5 цієї норми), так і у випадку, коли орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди (частина 6 цієї норми).

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що для застосування положень частини 1 статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належним чином виконує свої обов'язки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень і своє рішення.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення із проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (частина 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі").

Підстави для поновлення договору оренди земельної ділянки, передбачені у частинах 1- 5 і частині 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", не пов'язані одна з іншою.

Законодавцем у частині 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі" визначено алгоритм дій, який зобов'язує орендодавця після отримання листа-повідомлення орендаря:

1) розглянути лист-повідомлення на відповідність вимогам закону;

2) узгодити з орендарем (за необхідності) істотні умови договору;

3) за відсутності заперечень прийняти рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності);

4) укласти з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі.

За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендареві направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Зазначені положення слід розуміти таким чином:

а) орендодавець у разі невідповідності змісту листа-повідомлення та умов проекту додаткової угоди вимогам закону повинен протягом місяця із дати його отримання повідомити орендареві про такі невідповідності, що, у свою чергу, може бути підставою для заперечення у задоволенні заяви орендаря;

б) може запропонувати свою редакцію істотних умов договору оренди землі.

При цьому необхідно мати на увазі, що заперечення орендодавця щодо невідповідності листа-повідомлення із проектом додаткової угоди вимогам закону мають бути обґрунтованими і містити конкретні посилання на порушення закону, зазначені у листі-повідомленні або проекті додаткової угоди, або містити конкретні істотні умови договору, щодо яких орендодавець пропонує зміни.

Якщо орендар та орендодавець у процесі погодження фактично дійшли згоди щодо нових істотних умов договору оренди землі, але не уклали додаткової угоди, то способом захисту прав орендаря буде саме його звернення до суду із позовом про укладення додаткової угоди на нових узгоджених істотних умовах, а не автоматична пролонгація на попередніх умовах.

Згідно листа відповідача від 03.08.2018 № Т-10388/0-5358/0/17-18, цей лист є відповіддю на лист-повідомлення позивача від 13.07.2018 та в ньому з метою узгодження істотних умов у межах строку визначеного ЗУ "Про оренду землі" за договором зареєстрованим від 16.08.2018 за № 2136847 запропоновано надати Головному управлінню інформацію щодо наявності розробленої технічної документації з нормативної грошової оцінки землі (витяг з нормативної грошової оцінки), витяг з Державного земельного кадастру, агрохімічний паспорт поля, а також відомості, які спростовують порушення умов договору в частині перегляду розміру орендної плати згідно листа головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 10.01.2018 № 31-11-0.63-317/2-18, узгодити істотні умови договору оренди землі, а саме встановлення розміру орендної плати на рівні 12% від нормативної грошової оцінки.

Отже, відповідач не заперечив продовження дії договору на 7 років та запропонував визначити розмір орендної плати на рівні 12 % від нормативної грошової оцінки землі, а також надати зазначені вище документи.

Необхідно зауважити, що ч. 3 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" встановлено відсутність необхідності додавати до листа-повідомлення інші документи, за винятком проекту додаткової угоди про поновлення Договору.

Як вбачається з матеріалів справи, відповіді позивачем відповідачу на його лист від 03.08.2018 не надано, тобто як вірно визначено місцевим судом та з чим погоджується апеляційний суд, сторони не узгодили істотні умови договору.

Щодо доводів позивача про неотримання листа від 03.08.2018 № Т-10388/0-5358/0/17-18, який було направлено за адресою 28063, Кіровоградська область, Олександрійський район, с. Червона Кам'янка, вул. Захарченка, 6, то місцевим судом вірно визначено, що ця адреса зазначена позивачем у позові, у свідоцтві про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, у договорі оренди землі, у паспорті, у листі-повідомленні від 13.07.2018, у заяві від 10.08.2018, міститься у витязі з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Таким чином, відповідачем надано належні докази направлення позивачу листа від 03.08.2018 за відомою йому адресою, тому правильно не прийнято до уваги місцевим судом доводами позивача про його неотримання.

Орендар, отримавши пропозицію орендодавця щодо істотних умов договору, зобов'язаний або погодитись на неї, або заперечити проти запропонованих умов. У першому випадку є підстави для продовження договору оренди на нових погоджених сторонами умовах, а відсутність згоди орендаря (у тому числі відсутність відповіді на пропозицію) має наслідком припинення переважного права останнього на поновлення договору оренди в силу частини 4 статті 33 ЗУ "Про оренду землі".

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів, що оскільки сторони не досягли домовленості щодо орендної плати, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припинилося і правові підстави для продовження строку дії договору оренди відсутні, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 255, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Тищенко Олександра Миколайовича - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 20.02.2019р. у справі №912/3101/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 03.06.2019р.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя Л.М. Білецька

Суддя Т.А. Верхогляд