РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.05.2019Справа № 910/4367/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет»

до Акціонерного товариства «Київенерго»

про стягнення 131.112,13 грн.

Представники сторін: не викликались

СУТЬ СПОРУ:

05.04.2019 до Господарського суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет» до Акціонерного товариства «Київенерго» про стягнення 131.112,13 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі укладеного між сторонами договору постачання теплової енергії у гарячій воді № 7560392 від 22.12.2015, позивачем було перераховано на рахунок відповідача передплату у розмірі 136.809,04 грн. Відповідно до підписаних сторонами актів приймання-передавання товарної продукції, позивач фактично отримав теплову енергію на суму 5.696,91 грн. 27.04.2018 між сторонами було укладено додаткову угоду про розірвання договору № 7560392 від 22.12.2015. Станом на 01.12.2017 та станом 01.02.2018 підписано акти звіряння розрахунків, відповідно до яких сума передплати становить 131.112,13 грн. Позивач звертався до відповідача з листом № 06/03/19-32 від 07.03.2019 щодо повернення передплати, на який відповідачем відповіді не надано та кошти не повернуто. У зв`язку з викладеним, позивачем пред`явлено вимогу про стягнення з відповідача передоплати у заявленому розмірі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.04.2019 відкрито провадження у справі № 910/4367/19; прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Даною ухвалою суду зобов`язано відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 10.04.2019 було 12.04.2019 направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 310 за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 04050, м. Київ, вул. Мельникова, 31, яка згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 11.04.2019 є місцезнаходженням відповідача.

Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Відповідач ухвалу суду від 10.04.2019, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 15.04.2019, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за № 3101, а отже відповідач мав подати відзив на позов у строк до 02.05.2019 включно.

02.05.2019 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач поти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на відсутність доказів наявності переплати за договором, оскільки відсутня інформація за попередні нарахування за договором. Також відповідач вважає, що позивачем невірно застосовано нормативно-правове обґрунтування позовних вимог за посиланням на ст. 1212 Цивільного кодексу України та мало бути обґрунтовувати вимоги на підставі ст. 693 Цивільного кодексу України, яка регулює порядок та підстави повернення попередньої оплати.

11.05.2019 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій позивач зазначає наступне. Оскільки договір розірваний, постачання теплової енергії відповідачем не можливе у зв`язку із втратою ліцензії на таке постачання, то підстав застосування до даних правовідносин ст. 693 Цивільного кодексу України позивач вважає недоцільним. У даному випадку розірвання договору на постачання теплової енергії у гарячій воді та припинення зобов`язань відповідача щодо постачання теплової енергії на думку позивача є підставою для вимоги про повернення коштів на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу країни. Вказує не те, що суд не позбавлений можливості самостійно визначати норми, які регулюють спірні правовідносини (позиція Верховного Суду у постанові № 910/13195/17 від 14.02.2018). Зазначає, що спірний період складає 2016-2018 роки. Єдиною сумою, яку вніс позивач за договором 136.809,04 грн згідно платіжного доручення № 79364 від 19.01.2016, тому не зрозуміло про які попередні нарахування йде мова у відзиві на позовну заяву. Відповідачем не подано доказів в спростування позовних вимог позивача, зокрема доказів проведення остаточних розрахунків з позивачем станом на день розірвання договору. Вказує на те, що відповідачем не підтверджено поставку теплової енергії на суму 136.809,04 грн за період дії договору.

На момент звернення позивача з даним позовом місцезнаходженням відповідача згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань була адреса: м. Київ, вул. Мельникова, 31.

Проте згідно інформації, що міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань 15.04.2019 відповідач змінив місцезнаходження на адресу: 85612, Донецька область, м. Курахове, вул. Енергетиків, 34.

Відповідно до ч. 2 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа відноситься до виключної підсудності іншого суду.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

22.12.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» (абонент, позивач) та Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (енергопостачальна організація, відповідач) укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 7560392 від (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору його предметом є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах, передбачених договором.

Згідно з п. 2.2.1 договору відповідач зобов`язувався постачати теплову енергію у гарячій воді на потреби: опалення та вентиляції - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання в кількості та обсягах згідно з додатком № 1 до договору.

Спір виник внаслідок того, що відповідачем не було здійснено постачання теплової енергії на суму 131.112.13 грн, а отже останній має повернути сплачені позивачем кошти на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 2.3.2. договору абонент зобов`язався виконувати умови та порядок оплати, в обсягах і в терміни, які передбачені в додатку № 4 до договору.

Згідно з додатком № 4 до договору абонент до початку розрахункового періоду (місяця) сплачує енергопостачальній організації вартість заявленої у договорі кількості теплової енергії на розрахунковий період, з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця.

Позивачем згідно платіжного доручення № 79364 від 19.01.2016 було перераховано на рахунок відповідача кошти за опалення згідно договору № 7560392 від 22.12.2015 в розмірі 136.809,04 грн, що підтверджується випискою АТ «Райффайзен Банк Аваль» з поточного рахунку позивача за період з 01.01.2016 по 31.12.2018.

На підтвердження обсягу та вартості спожитої теплової енергії позивачем подано акти приймання-передання товарної продукції: № 3/2016-7560292 від 31.03.2016 на суму 4.502,95 грн та № 4/2016-7560392 від 30.04.2016 на суму 1.193,96 грн, разом на суму 5.696,91 грн.

24.04.2018 Київською міською радою прийнято рішення № 517/4581 «Про завершення укладеної з Публічним акціонерним товариством «Київенерго» Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001 з 30.04.2018».

27.04.2018 між сторонами укладено додаткову угоду до договору, відповідно до умов якої сторони дійшли згоди про розірвання договору з 30.04.2018, у зв`язку з чим, з вказаної дати припинилися зобов`язання енергопостачальної організації перед абонентом щодо здійснення постачання теплової енергії, а грошові зобов`язання абонента, що виникають за договором та залишаються невиконаними на дату підписання цієї угоди, підлягають виконанню до 01.10.2018.

Сторонами складено акти звіряння розрахунків за теплову енергію від 31.12.2017 та від 31.01.2018, відповідно до яких станом на 01.12.2017 та станом на 01.02.2018, сальдо розрахунків на користь позивача за договором складає 131.112,13 грн.

Матеріали справи свідчать, що позивач звернувся до відповідача з листом № 06/03/19-32 від 06.03.2019, в якому позивач вимагав повернути передоплату за договором у розмірі 131.112,13 грн. Дана вимога була надіслана відповідачу 07.03.2019 рекомендованою кореспонденцією (номер відправлення 522), що підтверджується описом вкладення у цінний лист.

Згідно інформації з офіційного сайту ПАТ «Укрпошта» в мережі Інтеренет вбачається, що відповідач 11.03.2019 отримав відправлення № 522.

Відповідач відповіді на вказаний лист не надав.

Зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

За загальним правилом зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (ст. 598 Цивільного кодексу України, ст. 202 Господарського кодексу України). Ці підстави наведено у ст. ст. 599 - 601, 604-609 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 2, 3 статті 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання зобов`язання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що вимога позивача за № 06/03/19-32 від 06.03.2019 щодо повернення коштів в сумі 131.112,13 грн отримана відповідачем 11.03.2019.

Доказів повернення відповідачем вказаних грошових коштів позивачу суду не надано.

У зв`язку з тим, що договір між сторонами про постачання теплової енергії у гарячій воді розірвано та зобов`язання відповідача з постачання теплової енергії припинились, та, відповідно, підстава на якій було позивачем сплачено кошти відпала, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача 131.112,13 грн визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні обставини, які обґрунтовують його вимоги або заперечення.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Відповідно до ст. 237 Господарського процесуального кодексу України при ухвалені рішення суд, окрім іншого, вирішує таке питання як, яку правову норму належить застосовувати до цих правовідносин.

Підставою позову є фактичні обставини, якими сторона обґрунтовує свою вимогу. Невірне посилання позивачем на законодавство в обґрунтування своїх позовних вимог не є достатньою підставою для відмови у позові, оскільки суд не позбавлений можливості самостійно визначити норми, які регулюють спірні правовідносини.

Згідно з роз`ясненнями пленуму Вищого господарського суду України, наданими у п. 2 постанови № 6 від 23.03.2012 «Про судове рішення», суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

З огляду на викладене, зазначені у відзиві заперечення відповідача щодо необґрунтованості посилання позивача на ст. 1212 Цивільного кодексу України судом до уваги не приймаються.

Помилковим є посилання відповідача на те, що позивачем не подано інформацію за попередні нарахування до договору, оскільки договір укладений 22.12.2015 та позивачем здійснено перерахування коштів за теплову енергію 19.01.2016.

Відповідачем доказів в підтвердження надання позивачу послуг з постачання теплової енергії на суму 136.809,04 грн не подано.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Київенерго» (85612, Донецька область, м. Курахове, вул. Енергетиків, 34, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет» (52005, Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт. Слобожанське, вул. В.Сухомлинського, 76, ) 131.112 (сто тридцять одна тисяча сто дванадцять) грн 12 коп. боргу, 1.921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

СуддяВ.В.Сівакова