ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"23" травня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/161/19
Господарський суд Одеської області у складі: судді Цісельського О.В.,

за участю секретаря судового засідання Бачур А.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Литвин А.М.,

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу №916/161/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропартнер" (пр-т. Перемоги, буд. №93, м. Чернігів, 14000) до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеський коровай" (вул. Генерала Петрова, буд. №14, м. Одеса, 65078) про стягнення 1 892 155,46 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "Агропартнер" звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Одеський коровай" 1 892 155,46 грн., де 1 531 779,24 грн. - борг, 68 786,68 грн. - пеня, 64 237,96 грн. - 3% річних, 227 351,58 грн. - інфляційні.

Позивач позовні вимоги підтримує, в їх обґрунтування зазначає, що 01.12.2014р. між ТОВ "Агропартнер" (надалі - позивач) та ТОВ "Одеський коровай" (надалі - відповідач) було укладено договір №1/12 про поставку борошна житнього обдирного (надалі - товар), відповідно до умов якого позивач відвантажив відповідачу товар в загальній кількості 650,0 тон загальною вартістю 3 980 000,00грн., що підтверджує видатковими накладними №2816 від 07.07.2017р., №2840 від 11.07.2017р., №2847 від 12.07.2017р., №2859 від 14.07.2017р., №2895 від 19.07.2017р., №2919 від 21.07.2017р., №3135 від 20.08.2017р., №3192 від 22.08.2017р.,№3193 від 23.08.2017р.,№3409 від 13.09.2017р., №4533 від 13.12.2017р.

Як вказує позивач, станом на 18.01.2019р. відповідач за поставлений товар розрахувався частково, у зв`язку з чим у останнього утворилась заборгованість в сумі 1 531 779,24грн., на яку позивач нарахував інфляційні втрати, пеню та 3% річних.

Відповідач у судові засідання не з`являвся, правом на подання відзиву не скористався.

Ухвали суду направлялись за юридичною адресою: вул. Генерала Петрова, буд. №14, м. Одеса, 65078 (саме дана адреса зазначена позивачем у позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань) рекомендованим листом з повідомленням про вручення, але зазначені поштові відправлення повернуті до суду у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання.

Відповідно до п. п. 1, 2 розділу ІІ Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958, встановлені наступні нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку): місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1, де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об`єкті поштового зв`язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання; 1, 2, 3, 4, 5 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення. При пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день.

Згідно з п. 4 ч. 6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому відділенні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Відповідно до ч.ч. 3, 7 ст.120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Відповідач не повідомляв суд про зміну місцезнаходження, копія ухвал суду надсилалась судом за адресою, зазначеною позивачем у позовній заяві (яка співпадає із відомостями, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань).

З огляду на викладене, враховуючи термін зберігання поштової кореспонденції відділенням поштового зв`язку та її повернення до Господарського суду із відміткою поштового відділення "за закінченням встановленого строку зберігання", суд дійшов висновку, що відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України ухвали суду, вважаються врученими відповідачу - в день проставлення у поштовому відділенні штампу із відміткою "за закінченням встановленого строку зберігання".

За таких обставин, суд розглядає дану справу за наявними в ній матеріалами з врахуванням положень ч.2 ст.178, ч.1 ст.202 ГПК України, якими передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи; неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.01.2019р. відкрито провадження у справі №916/161/19, ухвалено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 02.04.2019р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В процесі розгляду справи подані позивачем клопотання та заяви, які були судом розглянуті та вирішенні відповідно до приписів Господарського процесуального кодексу України, відзначені у протоколах судових засідань.

Позивач, в судовому засіданні 23.05.2019р. позов підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити його.

Відповідач, в судове засідання призначене на 23.05.2019р. не з`явився, причини не явки суд не повідом, був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні 23.05.2019р. судом закінчено розгляд справи по суті оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Зміст спірних правовідносин, фактичні обставини справи та докази, на підставі яких судом встановлені обставини справи:

01.12.2014р. між ТОВ "Агропартнер" (надалі - продавець) та ТОВ "Одеський коровай" (надалі - покупець) було укладено договір №1/12, відповідно до умов якого, продавець поставляє, а покупець приймає борошно (надалі - товар). Кількість, номенклатура, ціна, терміни та умови поставки кожної партії Товару, що постачається згідно даного Договору, визначаються у специфікаціях, що є додатками до даного Договору, і становлять його невід`ємну частину (в подальшому - «Додатки»). Загальна вартість Договору визначається на підставі цін, узгоджених Сторонами в Додатках до цього договору (п.1.1. договору).

Відповідно до п.2.1., 2.2. договору, Продавець бере на себе зобов`язання після підписання Договору в строк, не пізніше вказаного в Додатках, передати товар Покупцю. Покупець бере на себе зобов`язання прийняти товар від Продавця і оплатити його в строки і в порядку, зазначені у Додатках.

Згідно із п.3.1. договору, Покупець сплачує вартість Товару шляхом прямого банківського переказу грошових коштів в національній валюті України на розрахунковий рахунок Продавця, на підставі наданих рахунків-фактур Продавця, з розстроченням платежу протягом 10 календарних днів з моменту поставки Товару на умовах цього Договору. Днем виконання зобов`язання по сплаті є дата списання грошових коштів, що підлягають сплаті, з поточного рахунку Покупця.

Положеннями п.4.1. договору передбачено, що загальна вартість договору складається із сум усіх партій Товару, вказаних в Додатках до даного Договору, що поставлені Покупцеві протягом дії цього Договору, та складає орієнтовно 4 900 000,00грн., в тому числі т.ч. ПДВ - 816 666,67грн.

Відповідно до п.8.6. договору, за прострочення строку оплати товару, вказаного в.3.1. цього Договору, Покупець сплачує на користь Продавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.

Положеннями п.10.4.діючий договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2015р., а в частині розрахунків - до повного його виконання.

Всі зміни й доповнення до діючого Договору є дійсними, якщо вони складені в письмовій формі та підписані уповноваженими особами обох Сторін. Вихідні документи Сторін, передані за допомогою факсу, в межах виконання даного Договору, мають силу оригінальних до моменту передачі оригіналів документів (п.10.1. договору).

Додатком №35/06 від 20.06.2017р. до договору №01/12 від 01.12.2014р. сторони, зокрема, узгодили найменування товару, ДСТУ, його кількість, ціну за одиницю з ПДВ. Пунктом 4 відзначеного додатку визначено умови оплати - оплата за Товар проводиться протягом 14 календарних днів.

Додатком №36/07 від 14.07.2017р. до договору №01/12 від 01.12.2014р. сторони, зокрема, узгодили найменування товару, ДСТУ, його кількість, ціну за одиницю з ПДВ. Пунктом 4 відзначеного додатку визначено умови оплати - оплата за Товар проводиться протягом 14 календарних днів.

Додатком №38/08 від 17.08.2017р. до договору №01/12 від 01.12.2014р. сторони, зокрема, узгодили найменування товару, ДСТУ, його кількість, ціну за одиницю з ПДВ. Пунктом 4 відзначеного додатку визначено умови оплати - оплата за Товар проводиться протягом 14 календарних днів.

Додатком №39/12 до договору №01/12 від 01.12.2014р. сторони, зокрема, узгодили найменування товару, ДСТУ, його кількість, ціну за одиницю з ПДВ. Пунктом 4 відзначеного додатку визначено умови оплати - 100% попередня оплата протягом 1 (одного) банківського дня з моменту виставлення рахунку.

На виконання договору №1/12 від 01.12.2014р. позивач поставив відповідачу товар за видатковими накладними №2816 від 07.07.2017р. на суму 143 344,00грн., №2840 від 11.07.2017р. на суму 146 568,00грн., №2847 від 12.07.2017р. на суму 148 676.00грн., №2859 від 14.07.2017р. на суму 140 864,00грн., №2895 від 19.07.2017р. на суму 141 856,00грн., №2919 від 21.07.2017р. на суму 143 096,00грн., №3135 від 20.08.2017р. на суму 138 120,00грн., №3192 від 22.08.2017р. на суму 138 000,00грн., №3193 від 23.08.2017р. на суму 137 880,00грн., №3409 від 13.09.2017р. на суму 138 240,00грн., №4533 від 13.12.2017р. на суму 141 120,00грн., що загалом складає 1 557 764грн.

При цьому, відповідач здійснив оплату поставлено товару частково, у зв`язку із чим у останнього заборгованість станом на 18.01.2019р. становить 1 531 779,24грн.

Матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем поставленого позивачем товару на суму 1 531 779,24грн. за видатковими накладними №2816 від 07.07.2017р., №2840 від 11.07.2017р., №2847 від 12.07.2017р., №2859 від 14.07.2017р., №2895 від 19.07.2017р., №2919 від 21.07.2017р., №3135 від 20.08.2017р., №3192 від 22.08.2017р., №3193 від 23.08.2017р., №3409 від 13.09.2017р., №4533 від 13.12.2017р.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши пояснення представника позивача, його мотивовану оцінку кожного аргументу щодо наявності підстав для задоволення чи відмови у позові, проаналізувавши нижченаведені норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст. 173 ГК України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 174 ГК України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, судом встановлено, що укладений між сторонами по справі договір №1/12 від 01.12.2014р. на момент поставки товару закінчив свою дію, оскільки відповідно до п.10.4. відзначений договір діяв до 31.12.2015р., а поставки були здійснення протягом липня-грудня 2017р.

При цьому, матеріали справи не містять доказів продовження дії договору, зокрема, додаткової угоди, якою сторони продовжили строк договору та відсутній пункт договору, який б передбачав автоматичну пролонгацію спірного договору.

Між тим, дослідивши підписанні уповноваженими сторонами та скріплені печатками сторін, додатки №35/06 від 20.06.2017р., №36/07 від 14.07.2017р., №37/08 від 17.08.2017р., №39/12 від 06.12.2017р., останні судом розцінюється, як укладання сторонами чотирьох окремих договорів поставки.

Так, проаналізувавши договори №35/06 від 20.06.2017р., №36/07 від 14.07.2017р., №37/08 від 17.08.2017р., №39/12 від 06.12.2017р., судом встановлено, що шляхом підписання останніх, сторони зафіксували зміст правочину, що у даному випадку виражається у договорі поставки, оскільки сторони передбачили майже всі істотні умови останнього, зокрема, предмет договору - «поставка борошна житнього обдирного безтарного», також визначено їх строк, порядок поставки та її оплату у п.2-4 додатків №35/06 від 20.06.2017р., №36/07 від 14.07.2017р., №37/08 від 17.08.2017р., №39/12 від 06.12.2017р.

Відповідно до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного Кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 1 ст.691 Цивільного Кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договорів поставки, укладених сторонами, позивач поставив відповідачу товар у період з липня по грудень 2017р. на загальну суму 1 557 764грн.

Так, у відповідності з ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

При цьому, поставлений позивачем товар було отримано уповноваженою особою відповідача, про що свідчать підписи на приймальних видаткових накладних №2816 від 07.07.2017р., №2840 від 11.07.2017р., №2847 від 12.07.2017р., №2859 від 14.07.2017р., №2895 від 19.07.2017р., №2919 від 21.07.2017р., №3135 від 20.08.2017р., №3192 від 22.08.2017р., №3193 від 23.08.2017р., №3409 від 13.09.2017р., №4533 від 13.12.2017р.

Виходячи з вищенаведеного, суд доходить до висновку про належне виконання позивачем своїх зобов`язань перед відповідачем згідно вищевказаних накладних, щодо поставки передбаченого договорами поставки №35/06 від 20.06.2017р., №36/07 від 14.07.2017р., №37/08 від 17.08.2017р., №39/12 від 06.12.2017р. товару.

Більш того, слід зазначити, що у випадку поставки позивачем неналежної якості відповідач був наділений правом на відмову в отриманні такого товару, натомість товар було прийнято без зауважень, про що свідчать наявні підписи уповноваженої особи відповідача на вказаних приймальних видаткових накладних.

В силу статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Отримання відповідачем поставленого товару є підставою виникнення у відповідача зобов`язання оплатити поставлений товар відповідно до умов договору, а також чинного законодавства на підставі видаткових накладних.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом, обов`язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати.

Так, в п. 4 договору №36/07 від 14.07.2017р. до договору №01/12 від 01.12.2014р. сторони, зокрема, узгодили умови оплати - оплата за Товар проводиться протягом 14 календарних днів.

Договором №38/08 від 17.08.2017р. до договору №01/12 від 01.12.2014р. сторони, зокрема, узгодили умови оплати - оплата за Товар проводиться протягом 14 календарних днів.

Договором №39/12 до договору №01/12 від 01.12.2014р. сторони, зокрема, узгодили умови оплати - 100% попередня оплата протягом 1 (одного) банківського дня з моменту виставлення рахунку.

При цьому докази, які б підтверджували факт повної сплати відповідачем поставленого позивачем товару за вказаним видатковими накладними згідно строків визначених у договорах поставки №35/06 від 20.06.2017р., №36/07 від 14.07.2017р., №37/08 від 17.08.2017р., №39/12 від 06.12.2017р., в матеріалах справи відсутні. Так, несплатою позивачу у повному обсязі вартості отриманого товару за вказаними накладними відповідач порушив прийняті на себе зобов`язання, що є недопустимим згідно ст. 525 Цивільного кодексу України.

Відтак, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 1 531 779,24грн.

Оцінюючи вимоги про стягнення з відповідача пені у сумі 62 177,76грн. суд зазначає наступне.

У відповідності до приписів ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до п.п.1, 2, 3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Так, як сторонами в договорах №35/06 від 20.06.2017р., №36/07 від 14.07.2017р., №37/08 від 17.08.2017р., №39/12 від 06.12.2017р. не передбачено нарахування пені за прострочення виконання грошового зобов`язання, позовна вимога щодо стягнення з відповідача пені у сумі 62 177,76грн. не підлягає задоволенню судом.

Оцінюючи вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 64 237,96грн. за та втрат від інфляції в сумі 227 351,58грн. суд зазначає наступне.

У відповідності до п.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно абз.5, 6 п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 „Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Перевіривши розрахунок позивача 3% річних та втрат від інфляції, суд встановив, що розрахунок згідно видаткової накладної №4533 від 13.12.2017р. здійснено не вірно, оскільки обрано не вірний період нарахування 3 % річних, вірним періодом є з 15.12.2017р. по 18.01.2019р.

Оскільки, договором №39/12 сторони, зокрема, узгодили умови оплати - 100% попередня оплата протягом 1 (одного) банківського дня з моменту виставлення рахунку.

Таким чином, поставка відбулась 13.12.2017р., у відповідача був 1 банківський день на оплату, тобто 14.12.2017р., а тому з 15.12.2017р. пішов перший день прострочки.

За розрахунком суду 3% згідно видаткової накладної №4533 від 13.12.2017р. за період з 15.12.2017р. по 18.01.2019р. на суму 141 120грн., становлять 4639,56грн., а не 4652,161, як нарахував позивача.

Так, загальний розмір 3% річних встановлений судом складає 64 226,36грн., при цьому із врахуванням того, що позивачем заявлена вимога про стягнення 3% в більшому вигляді, ніж встановлено судом, задоволенню підлягає вимога у розмірі 64 226,36грн.

Перевіривши розрахунки втрат від інфляції, надані позивачем, суд встановив, що останні зроблені не вірно, а тому судом самостійно здійснено відповідний розрахунок.

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період№Інфляційне збільшення суми боргуІСума боргу з врахуванням індексу інфляціїі
22.07.2017 - 31.12..241.15418031.13135390.37
26.07.2017 - 31.12.1.15422518.78169086.78
27.07.2017 - 31.12.1.15422842.65171518.65
29.07.2017 - 31.12.1.15421642.41162506.41
03.08.2017 - 31.12.1.15421794.82163650.82
05.08.2017 - 31.12.2.15421985.34165081.34
04.09.2017 - 31.12.1.15521380.32159500.32
06.09.2017 - 31.12.2.15521361.75159361.75
07.09.2017 - 31.12.1.15521343.17159223.17
28.09.2017 - 31.12.1.13218268.72156508.72
29.12.2017 - 31.12.1.09813797.45154917.45

Так, за розрахунком суду інфляційні втрати становлять 226 515,71грн., при цьому із врахуванням того, що позивачем заявлена вимога про стягнення інфляційних втрат в більшому вигляді, ніж встановлено судом, задоволенню підлягає вимога у розмірі 226 515,71грн.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідачем у встановленому законом порядку позовні вимоги позивача не спростовано.

Таким чином, оцінюючи наявні докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропартнер" обґрунтовані частково, відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, проте підлягають частковому задоволенню з огляду на неналежне нарахування пені, помилки при розрахунку 3% річних та інфляційних втрат. Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача, що підлягає стягненню на користь позивача, становить 1 531 779,24грн. основного боргу, 226 515,71грн. втрат від інфляції, 64 226,36 грн. 3% річних.

У попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат, позивач відзначив судовий збір у розмірі 28 382,34грн.

Згідно ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Положення п.2 ч.1 ст.129 ГПК України передбачають, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За розгляд даного позову судом позивач поніс витрати на оплату судового збору в сумі 28 382,34грн., які підлягають відшкодуванню платнику внаслідок часткового задоволення його вимог за рахунок відповідача в сумі 27 337,83грн.

Керуючись ст.ст.13, 76, 86, 129, 202, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов - задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеський коровай" (вул. Генерала Петрова, буд. №14, м. Одеса, 65078, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропартнер" (пр-т. Перемоги, буд. №93, м. Чернігів, 14000, ) 1 531 779 (один мільйон п`ятсот тридцять одну тисячу сімсот сімдесят дев`ять) грн. 24коп. основного боргу, 226 515 (двісті двадцять шість тисяч п`ятсот п`ятнадцять) грн. 71 коп. втрат від інфляції, 64 226 (шістдесят чотири тисячі двісті двадцять шість) грн. 36 коп. 3% річних., 27 337 (двадцять сім тисяч триста тридцять сім) грн. 83коп. судового збору.

3. В решті частини позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 ГПК України.

Наказ видати в порядку ст.327 ГПК України.

Повний текст рішення складено 03 червня 2019р.

Суддя О.В. Цісельський