ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2019 р. Справа№ 910/1138/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сотнікова С.В.

суддів: Грека Б.М.

Остапенка О.М.

за участю секретаря судового засідання Титарєвої Г.І.,

представників:

від позивача - Коваль М.С.,

від відповідача-2 - Ткачук С.В.,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Істерн беверідж трейдінг"

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 06.02.2019 (суддя Блажівська О.Є.)

за заявою компанії "Зафорпо Венчурс Лімітед" (Zaforpo Ventures Limited), Республіка Кіпр,

про вжиття заходів забезпечення позову

у справі №910/1138/19

за позовом компанії "Зафорпо Венчурс Лімітед"

до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України,

Товариства з обмеженою відповідальністю "Істерн беверідж трейдінг",

про визнання свідоцтв на знаки для товарів і послуг недійсними

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.02.2019 у справі №910/1138/19 задоволено заяву компанії "Зафорпо Венчурс Лімітед" про вжиття заходів забезпечення позову; до набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва у даній справі:

- заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю "Істерн беверідж трейдінг" передавати у будь-який спосіб повністю чи частково право власності на знаки для товарів і послуг за свідоцтвами України №210409 від 11.04.2016, №190704 від 10.09.2014, №190705 від 10.09.2014, №190706 від 10.09.2014, №190707 від 10.09.2014, стосовно товарів класу 33 МКТП іншим особам, видавати ліцензії (дозволи) на використання знаків за вищезазначеними свідоцтвами, відмовлятися від зазначених свідоцтв України на знаки для товарів і послуг, укладати з будь-якими особами ліцензій договори на використання знаків для товарів і послуг за зазначеними свідоцтвами України на знаки для товарів і послуг;

- заборонено Міністерству економічного розвитку і торгівлі України вносити будь-які зміни до Державного реєстру України на знаки для товарів і послуг стосовно власника знаку для товарів і послуг за свідоцтвами України №210409 від 11.04.2016, №190704 від 10.09.2014, №190705 від 10.09.2014, №190706 від 10.09.2014, №190707 від 10.09.2014, стосовно товарів класу 33 МКТП або ж відмови від зазначених свідоцтв України на знак для товарів і послуг та здійснювати офіційні публікації щодо зазначених свідоцтв України на знаки для товарів і послуг.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач ТОВ "Істерн беверідж трейдінг" звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.02.2019.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач не подав доказів на підтвердження припущення про введення споживачів в оману, так і на обґрунтування того, яким чином запобігти цьому допоможе заборона товариству передавати право власності на знаки для товарів та послуг за спірними свідоцтвами, видавати ліцензії та укладати ліцензійні договори щодо них. На переконання відповідача, позивач зловживає процесуальними правами подаючи до суду численні позовні заяви із клопотанням про забезпечення позову, а після відмови суду вжити заходи забезпечення позову - подає клопотання про відкликання позовної заяви. Ухвала про забезпечення позову була винесена тільки на підставі припущень позивача, які не можуть бути підтвердженням намірів відповідача-2 щодо вчинення таких дій, а, відповідно, не можуть бути підставою для вжиття заходів забезпечення позову. Окрім того, відповідач-2 вважає, що суд в порушення вимог ст. 146 ГПК України не розглянув питання зустрічного забезпечення, чим порушено принцип рівності учасників судового процесу перед законом та судом. Позивач зловживає правом на повторне звернення з клопотанням про забезпечення позову, оскільки таке клопотання може бути подано повторно тільки якщо змінились певні обставини. Застосувавши заходи до забезпечення позову тотожні заявленим позовним вимогам, суд фактично вирішив справу по суті в частині визнання прав позивача порушеними і застосував наслідки недійсності свідоцтв на знаки для товарів та послуг.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.03.2019 відкрито апеляційне провадження у справі, призначено розгляд справи в судовому засіданні на 26.03.2018.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.03.2019 розгляд справи № 910/1138/19 було відкладено на 16.04.2019.

Ухвалою від 09.04.2019 у зв`язку з направленням судді Сотнікова С.В. для участі у підготовці Національною школою суддів України для підтримання кваліфікації з 15.04.2019 по 19.04.2019, розгляд справи призначено в судовому засіданні на 14.05.2019.

14.05.2019 в судовому засіданні було оголошено перерву до 23.05.2019 відповідно до ст. 216 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційних скарг, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, компанія "Зафорпо Венчурс Лімітед" звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Товариства з обмеженою відповідальністю "Істерн беверідж трейдінг" про визнання свідоцтв на знаки для товарів і послуг недійсними, а саме:

1. Визнати недійсними повністю свідоцтва на знаки для товарів і послуг №210409 від 11.04.2016, №190704 від 10.09.2014, №190705 від 10.09.2014, №190706 від 10.09.2014, №190707 від 10.09.2014, зареєстровані на ім`я Товариства з обмеженою відповідальністю "Істерн Беверідж Трейдінг";

2. Зобов`язати Міністерство економічного розвитку і торгівлі України внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг щодо визнання недійсними повністю Свідоцтв України №210409 від 11.04.2016, №190704 від 10.09.2014, №190705 від 10.09.2014, №190706 від 10.09.2014, №190707 від 10.09.2014, які зареєстровані на ім`я Товариства з обмеженою відповідальністю "Істерн Беверідж Трейдінг" та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені "Промислова власність";

3. Заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю "Істерн Беверідж Трейдінг" використовувати позначення "НАША МАРКА КАЛИНОВА", "НАША МАРКА ПШЕНИЧНА", "НАША МАРКА ПШЕНИЧНАЯ", НАША МАРКА ПШЕНИЧНА ЕКСПОРТНА", "НАША МАРКА КЕДРОВА ЕКСПОРТНА", "НАША МАРКА КЛАСИЧНА ЕКСПОРТНА", а також інші позначення, які є схожими настільки, що їх можна сплутати із знаком Зафорпо Венчурс Лімітед за свідоцтвом України №14590 відносно всіх товарів і послуг, для яких він зареєстрований, в тому числі шляхом нанесення їх на будь-який товар 33 класу МКТП, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов`язану з ним, етикетку, чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням знака з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення), застосування його під час пропонування та надання будь-якої послуги, застосовування його в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет.

06.02.2019 позивач подав заяву про забезпечення позову, у якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- заборони Товариству з обмеженою відповідальністю "Істерн Беверідж Трейдінг" передавати у будь-який спосіб повністю чи частково право власності на знаки для товарів і послуг за свідоцтвами України №210409 від 11.04.2016, №190704 від 10.09.2014, №190705 від 10.09.2014, №190706 від 10.09.2014, №190707 від 10.09.2014, стосовно товарів класу 33 МКТП іншим особам, видавати ліцензії (дозволи) на використання знаків за вищезазначеними свідоцтвами, відмовлятися від зазначених свідоцтв України на знаки для товарів і послуг, укладати з будь-якими особами ліцензійні договори на використання знаків для товарів і послуг за зазначеними свідоцтвами України на знаки для товарів і послуг;

- заборони Міністерству економічного розвитку і торгівлі України вносити будь-які зміни до Державного реєстру України на знаки для товарів і послуг стосовно власника знаку для товарів і послуг за свідоцтвами України №210409 від 11.04.2016, №190704 від 10.09.2014, №190705 від 10.09.2014, №190706 від 10.09.2014, №190707 від 10.09.2014 стосовно товарів класу 33 МКТП або ж відмови від зазначених свідоцтв України на знаки для товарів і послуг, та здійснювати офіційні публікації щодо зазначених свідоцтв України на знаки для товарів і послуг.

В обґрунтування заяви про вжиття заходів забезпечення позову, позивач зазначив, що він є власником торговельних марок "НАША МАРКА", "НАША МАРКА ПОСОЛЬСЬКА", "НАША МАРКА ПОСОЛЬСЬКАЯ", "НАША МАРКА", в той же час відповідач-2 є власником низки торговельних марок ("НАША МАРКА КАЛИНОВА", "НАША МАРКА ПШЕНИЧНА", "НАША МАРКА ПШЕНИЧНАЯ", НАША МАРКА ПШЕНИЧНА ЕКСПОРТНА", "НАША МАРКА КЕДРОВА ЕКСПОРТНА", "НАША МАРКА КЛАСИЧНА ЕКСПОРТНА"), які схожі до ступеню сплутування зі знаками позивача, призводить та/або неодмінно призведе до існування на ринку продукції під схожими знаками різних виробників, і, як наслідок - до введення споживачів в оману щодо особи, яка виробляє продукцію під спірними знаками, а саме щодо особи позивача.

Обгрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, позивач вказує, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Істерн Беверідж Трейдінг", може створити ситуацію, при якій, у випадку задоволення позовних вимог, неможливо буде виконати рішення суду, а також буде ускладнено вирішення справи по суті та затягнуто її розгляд, оскільки:

- відповідач-2 до вирішення даного спору по суті може в будь-який час передати будь-якій особі право власності на знаки для товарів і послуг або видати дозвіл на використання знаків для товарів і послуг третім особам або відмовитись від оспорюваних свідоцтв;

- передання відповідачем-2 прав на знаки для товарів і послуг за оспорюваними свідоцтвами призведе до необхідності залучення до участі у справі осіб, прав і інтересів яких стосується вирішення цього спору;

- передання відповідачем-2 прав на знаки для товарів і послуг за оспорюваними свідоцтвами призведе до неможливісті виконання рішення суду у випадку задоволення позову, у зв`язку із наявністю нового власника, а також може зумовити необхідність звернення позивача з іншими позовами для захисту його порушених прав.

Суд першої інстанції, повністю задовольняючи заяву позивача, встановив, що позивач належними доказами обґрунтував причини звернення із заявою про забезпечення позову, заходи до забезпечення позову, заявлені у заяві, відповідають позовним вимогам, на забезпечення яких позивач просить вжити ці заходи, а обрані позивачем заходи до забезпечення позову, співвідносяться з предметом позову, а, отже, існує конкретний зв`язок між заходами до забезпечення позову і предметом позову, і такі заходи до забезпечення позову спроможні забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову.

За висновком місцевого господарського суду, невжиття зазначених вище заходів до забезпечення позову у справі №910/1138/19 може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист та поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову в повному обсязі та зазначає наступне.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії, зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності.

При цьому, частиною 11 статті 137 ГПК України встановлено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

На думку колегії суддів, у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

У справах, пов`язаних з визнанням охоронних документів недійсними, можливе застосування заходів до забезпечення позову у вигляді заборони відповідачеві - власникові спірного документа передавати будь-якій особі (особам) право власності на об`єкт інтелектуальної власності; заборони Мінекономрозвитку приймати рішення про внесення будь-яких змін до Державного реєстру патентів/свідоцтв України стосовно даного об`єкта інтелектуальної власності, вносити відповідні зміни до даного Реєстру та здійснювати пов`язані з цим публікації в офіційному бюлетені "Промислова власність". У разі оспорювання міжнародної реєстрації торговельної марки суд з урахуванням конкретних обставин справи може заборонити власникові відповідної торговельної марки здійснювати будь-які дії з передачі відповідних прав іншим особам до розгляду справи по суті.

Такі заходи мають на меті, зокрема запобігти невиправданому розширенню кола осіб, прав та інтересів яких стосуватиметься судове рішення, а відтак - утрудненню чи неможливості виконання цього рішення.

Необхідність вжиття заходів забезпечення позову обґрунтована тим, що відповідач-2 до вирішення даного спору може в будь-який час передати будь-якій особі право власності на знаки або видати дозвіл на використання знаків для товарів і послуг третім особам, або відмовитись від оспорюваних Свідоцтв.

Передання відповідачем-2 прав на знаки для товарів і послуг за оспорюваними Свідоцтвами призведе до необхідності залучення до участі у справі осіб, прав і інтересів яких стосується вирішення цього спору, неможливості виконання рішення суду у випадку задоволення позову у зв`язку із наявністю нового власника, а також може зумовити необхідність звернення позивача з іншими позовами для захисту їх порушених прав.

Неможливість виконання рішення суду у даній справі буде полягати в тому, що у випадку передання прав на оспорювані Свідоцтва, власником оспорюваних Свідоцтв на момент винесення рішення буде інша особа, а у випадку відмови від оспорюваних Свідоцтв - тільки відповідач-2 буде мати право протягом 3-х років з дати такої відмови подати нові заявки на знаки під оспорюваними Свідоцтвами.

Такі обставини, на переконання позивача, свідчать про те, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У відповідності до п. 7 ст. 16 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" власник свідоцтва може передавати будь-якій особі право власності на знак повністю або відносно частини зазначених у свідоцтві товарів і послуг, на підставі договору.

Пунктом 8 статті 16 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг", власник свідоцтва має право дати будь-якій особі дозвіл (видати ліцензію) на використання знака на підставі ліцензійного договору.

Згідно з пунктом 1 статті 18 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" власник свідоцтва в будь-який час може відмовитися від нього повністю або частково на підставі заяви, поданої до Установи. Зазначена відмова набирає чинності від дати публікації відомостей про це в офіційному бюлетені Установи.

Ніхто інший, крім колишнього власника свідоцтва, не має права на повторну реєстрацію знака протягом трьох років після припинення дії свідоцтва згідно із пунктами 1 - 3 статті 18 цього Закону (статті 22 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг").

Таким чином, колегія суддів враховує, що предметом позову є визнання недійсними низки свідоцтв на знак для товарів та послуг і зобов`язання Міністерства внести відомості про визнання таких свідоцтва недійсним до Реєстру та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені промислова власність.

Відповідно в силу об`єктивних обставин існує ймовірність передачі відповідачем-2 права власності на спірні знаки на користь третіх осіб або ж відмови власника від оспорюваних свідоцтв, що призведе до необхідності залучення до участі у справі осіб, прав і інтересів яких стосуватиметься вирішення даного спору, неможливості виконання рішення суду у випадку задоволення позову в зв`язку із наявністю нових власників згаданих свідоцтв на знак для товарів та послуг, а також може зумовити необхідність звернення позивача з іншим позовом для захисту його порушених прав.

Безконтрольне розширення кола осіб, прав і інтересів яких стосується вирішення цього спору, та/або передача права власності на зареєстровані за оспорюваними свідоцтвами знаки для товарів і послуг іншій особі, яка не бере участь у даному судовому процесі, може не лише утруднити, але й зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

У випадку ж відмови відповідача-2 від оспорюваних свідоцтв, в силу норми статті 22 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" ніхто інший, крім колишнього власника свідоцтва, не буде мати права на повторну реєстрацію знака протягом трьох років після припинення дії свідоцтва.

В той же час, на думку колегії суддів, видача ліцензії на використання спірних знаків не впливає на виникнення, зміну чи припинення спірних правовідносин між сторонами даного спору, а заборона вчиняти такий правочин лише позбавляє власника оспорюваних знаків (відповідача-2) отримувати роялті від інших осіб - користувачів торговельної марки протягом судового розгляду справи, що матиме негативний економічний ефект для відповідача в разі визнання судом заявлених позовних вимог необґрунтованими та відмови в задоволенні даного позову.

Наведені обставини не були в повному обсязі враховані місцевим господарським судом при розгляді заяви позивача.

Отже, господарський суд при постановленні оскаржуваної ухвали про повне задоволення заяви про забезпечення позову неправильно застосував приписи статті 136 ГПК України, у зв`язку з чим оскаржуване судове рішення підлягає частковому скасуванню внаслідок порушення норм процесуального права, яке призвело до прийняття неправильного судового акту. Заява ж позивача про забезпечення позову у справі № 910/1138/19 підлягає частковому задоволенню, а саме належить вжити такі заходи забезпечення: заборонити відповідачу-2 передавати у будь-який спосіб повністю чи частково право власності на спірні знаки для товарів і послуг іншим особам, відмовлятися від зазначених оспорюваних свідоцтв на знаки для товарів і послуг, заборонити Міністерству економічного розвитку і торгівлі України вносити будь-які зміни до Державного реєстру України на знаки для товарів і послуг стосовно власника спірних знаків для товарів і послуг або ж відмови від оспорюваних свідоцтв на знаки для товарів і послуг, та здійснювати офіційні публікації про це.

Відповідно до ст. 141 ГПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів в розмірі, визначеному судом. Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання. Копія ухвали про зустрічне забезпечення направляється учасникам справи не пізніше наступного дня після її постановлення.

Тобто, застосування зустрічного забезпечення є правом суду при вирішенні питання про забезпечення позову, при цьому зустрічне забезпечення може також бути вирішене судом за заявою відповідача після вжиття заходів забезпечення позову. Відтак доводи апеляційної скарги в цій частині належить відхилити як необґрунтовані.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. 136, 137, 140, 269, 271, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Істерн беверідж трейдінг" задовольнити частково.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.02.2019 про вжиття заходів забезпечення позову у справі № 910/1138/19 скасувати в частині задоволення заяви та вжитих заходів забезпечення позову (пункти 1, 2 резолютивної частини ухвали).

3. Прийняти в зазначеній частині нове рішення.

4. Заяву компанії "Зафорпо Венчурс Лімітед" про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити частково.

5. До набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва у даній справі:

- заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю "Істерн беверідж трейдінг" (код 38679874, місцезнаходження: 03113, м. Київ, вул. Полковника Шутова, буд. 9А, оф. 520А) передавати у будь-який спосіб повністю чи частково право власності на знаки для товарів і послуг за свідоцтвами України №210409 від 11.04.2016, №190704 від 10.09.2014, №190705 від 10.09.2014, №190706 від 10.09.2014, №190707 від 10.09.2014 стосовно товарів класу 33 МКТП іншим особам, відмовлятися від зазначених свідоцтв України на знаки для товарів і послуг;

- заборонити Міністерству економічного розвитку і торгівлі України вносити будь-які зміни до Державного реєстру України на знаки для товарів і послуг стосовно власника знаку для товарів і послуг за свідоцтвами України №210409 від 11.04.2016, №190704 від 10.09.2014, №190705 від 10.09.2014, №190706 від 10.09.2014, №190707 від 10.09.2014 стосовно товарів класу 33 МКТП або ж відмови від зазначених свідоцтв України на знак для товарів і послуг та здійснювати офіційні публікації щодо зазначених свідоцтв України на знаки для товарів і послуг.

В іншій частині заяви про забезпечення позову відмовити.

6. В решті ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.02.2019 про вжиття заходів забезпечення позову у справі № 910/1138/19 залишити без змін.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписаний 27.05.2019.

Головуючий суддя С.В. Сотніков

Судді Б.М. Грек

О.М. Остапенко