РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.05.2019Справа № 910/28408/15

За позовом Quickcom Limited, Cyprus

до 1. Національного банку України в особі Головного управління Національного банку України по м. Києву і Київській області, м. Київ

2. Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», м. Київ

про розірвання договору, -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Чугунов М.В. (адвокат згідно ордеру КС №358215 від 05.09.2018 року);

від відповідача 1: Перетятько С.М. (представник за довіреністю №18-0014/23697 від 03.05.2019 року);

від відповідача 2: Лятіфов В.Б. (представник за довіреністю №46 від 08.05.2019 року).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Quickсom Limited (позивач) звернулось до суду з позовною заявою про розірвання Кредитного договору №29 від 03.04.2014, укладеного між Національним банком України (відповідач-1) та Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський акціонерний банк" (відповідач-2).

Позовні вимоги мотивовані тим, що укладений між Національним банком України та відповідачем-2 Кредитний договір від 03.04.2014 №29 має бути розірваний за рішенням суду, оскільки на момент такого договору відповідачі, враховуючи офіційні фінансові (економічні) показники діяльності позичальника (відповідача-2) не могли передбачити істотну зміну обставин та останній не міг знати про введення в майбутньому тимчасової адміністрації та його подальшої ліквідації.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.11.2015 прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, розгляд призначено на 08.12.2015.

08.12.2018 року Національним банком України подано до суду подано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого він проти позову заперечує, посилаючись на відсутність доказів в підтвердження порушення прав позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.12.2015 розгляд справи призначено на 19.04.2016, зобов`язано позивача (його уповноважених представників) в термін до 22.12.2015р. подати до суду належним чином (нотаріально) засвідчений переклад на грецьку мову даної ухвали в одному примірнику та надіслано дану ухвалу Quickсom Limited (1, Costakis Pantelides Avenue, Kolokasides Building, 1010 Nicosia, Cyprus) безпосередньо поштою в порядку, передбаченому Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965 (стаття 10 Конвенції), а провадження у справі зупинено на строк до 19.04.2016

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.04.2016 поновлено провадження у справі №910/28408/15.

19.04.2016 року від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого він зазначає про необґрунтованість позиції позивача, оскільки питання щодо розірвання договору допускається лише за згодою сторін, окрім того, чинність Кредитного договору жодним чином не порушує права та охоронювані законом інтереси позивача.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 19.04.2016 у справі №910/28408/15 призначено судову економічну експертизу, проведення якої у встановлений законом строк доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз та зупинено провадження у справі.

27.04.2016 матеріали справи №910/28408/15 скеровано до експертної установи (супровідний лист №06-17/149/16 від 25.04.2016).

11.05.2016 до Господарського суду міста Києва надійшло повідомлення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №7120-16 від 05.05.2016р. про залишення ухвали суду від 19.04.2016 про призначення у справі судової економічної експертизи без виконання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.05.2016 поновлено провадження у справі №910/28408/15 та призначено справу до розгляду на 31.05.2016.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 31.05.2016 у справі №910/28408/15 призначено судову економічну експертизу, проведення якої у встановлений законом строк доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз та зупинено провадження у справі.

08.06.2016 матеріали справи №910/28408/15 скеровано до експертної установи (супровідний лист №06-17/200/16 від 08.06.2016).

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 26.07.2016, 29.07.2016, 29.11.2016 та 23.03.2017 у зв`язку з надходженням до суду клопотань експертної установи провадження у справі №910/28408/15 поновлювалося, сторін було зобов`язано надати необхідні для проведення судової експертизи документи, погоджено експертній установі проведення експертизи у строк, що перевищує 90 календарних днів, а провадження у справі було зупинено на час проведення судової експертизи.

До суду від експертної установи надійшов висновок №3232/3233-16 судово-економічної експертизи по господарській справі № 910/28408/15 від 07.07.2017 разом з матеріалами справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.09.2017 поновлено провадження у справі №910/28408/15 та призначено її до розгляду на 10.10.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.10.2017 розгляд справи відкладено до 21.11.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.11.2017 розгляд справи відкладено до 30.01.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.01.2018 у зв`язку з набранням чинності нової редакції Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 30.01.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.01.2018 підготовче засідання відкладено до 31.07.2018.

В підготовчих засіданнях 31.07.2018, 11.09.2018, 02.10.2018, 06.11.2018 та 04.12.2018 судом оголошувались перерви до 11.09.2018, до 02.10.2018, до 06.11.2018, до 04.12.2018 та до 22.01.2019 відповідно.

06.11.2018 року позивачем подано заперечення на відзив відповідача-1, в яких він зазначає, що Національний банк України, фактично посилаючись на корпоративне законодавство та на практику, яка стосується суто корпоративних спорів, просить суд позбавити права позивача на доступ до судочинства і правосуддя.

В підготовчому засіданні 22.01.2019 судом розглянуто клопотання позивача про призначення у справі судової експертизи та відмовлено у його задоволенні за відсутності підстав для вчинення такої процесуальної дії, про що оголошено відповідну ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, окрім того, ухвалою від 22.01.2019 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 19.02.2019.

Судове засідання 19.02.2019 не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Морозова С.М. у відпустці та ухвалою про повідомлення про дату, час і місце судового засідання від 15.02.2019 було повідомлено сторін, що наступне засідання у справі призначено на 19.03.2019.

Судове засідання 19.03.2019 не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Морозова С.М. на лікарняному та ухвалою про повідомлення про дату, час і місце судового засідання від 22.03.2019 було повідомлено сторін, що наступне засідання у справі призначено на 09.04.2019.

В судовому засіданні 09.04.2019 судом було повідомлено сторін, що 09.04.2019 до суду надійшла заява Quickсom Limited про відвід судді Морозова С.М. від розгляду справи №910/28408/15.

Ухвалою від 09.04.2019 заяву Quickсom Limited про відвід судді Морозова С.М. від розгляду справи №910/28408/15 було передано для визначення судді в порядку, встановленому ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

10.04.2019 року до суду надійшла апеляційна скарга Quickсom Limited на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.04.2019 року у цій справі.

Ухвалою від 12.04.2019 року апеляційна скарга Quickсom Limited на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.04.2019 року було повернуто заявнику.

Ухвалою від 15.04.2019 року (суддя Спичак О.М. (призначений згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.04.2019 року)) в задоволенні заяви Quickсom Limited про відвід судді Морозова С.М. від розгляду справи №910/28408/15 було відмовлено.

Ухвалою від 16.04.2019 року в справі №910/28408/15 судове засідання було призначено на 21.05.2019 року.

В судовому засіданні 21.05.2019 представник позивача підтримав викладені ним у позові вимоги та просив суд їх задовольнити.

В судовому засіданні 21.05.2019 представники відповідача підтримали викладені ним у відзиві заперечення на позовну заяву та просили в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні 21.05.2019 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У засіданнях здійснювалась фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

03.04.2014 між Національним банком України (кредитор) та Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (позичальник) був укладений Кредитний договір №29 (надалі - Договір, оспорюваний правочин). Відповідно до умов цього договору кредитор надає позичальнику кредит для збереження ліквідності у сумі 500 000 000,00 грн на строк з 03.04.2014 по 27.03.2015 включно. Розмір процентної ставки встановлюється на рівні потрійної облікової ставки НБУ та на день укладення цього договору становить 19,5% річних. Процентна ставка за кредитом є змінною, в залежності від діючої облікової ставки НБУ (п. 1.1 Договору).

Додатковим договором №1 від 15.04.2014 сторони визначили, що розмір процентної ставки з 15.04.2014 встановлюється на рівні 19,5% річних.

Цей кредитний договір вважається укладеним з дати його підписання і діє до повного виконання сторонами, взятих на себе зобов`язань, що не звільняє сторони від відповідальності за невиконання взятих на себе зобов`язань за цим кредитним договором. (розділ 3 Договору).

Пунктом 6.4. Договору передбачено, що цей кредитний договір може бути розірваний за згодою сторін або у судовому порядку, та в інших випадках, передбачених чинним законодавством України та умовами цього кредитного договору.

Постановою Національного банку України від 20.11.2014 №733 ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" було віднесено до категорії неплатоспроможних банків. Так, 20.11.2014 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення №123 щодо запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію у позивача. Тимчасову адміністрацію в банку запроваджено строком на 3 місяці з 21.11.2014 по 20.02.2015, потім продовжено до 20.03.2015) (рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №35 від 17.02.2015).

У подальшому, постановою правління Національного банку України №188 від 19.03.2015 банківську ліцензію ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" було відкликано, а виконавчою дирекцією Фонду було прийнято рішення від 20.03.2015 №63 про початок здійснення процедури ліквідації відповідача та призначено уповноважену особу фонду на ліквідацію ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" Славкіну М.А. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22.02.2016 року №213 продовжено строк здійснення процедури ліквідації ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" та повноваження уповноваженої особи фонду на ліквідацію ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" до 19.03.2018.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує про необхідність розірвання кредитного договору від 03.04.2014 №29 у зв`язку із настанням істотної зміни обставин, за яких укладався цей кредитний договір, а саме - віднесення ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" до категорії неплатоспроможних та загострення соціальної та економічної ситуації на сході України.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.ст. 11, 509 ЦК України договір є підставою виникнення зобов`язання. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Із матеріалів справи вбачається, що 02.04.2014 правлінням НБУ з метою підтримки ліквідності ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" було прийнято рішення (постанова) №187/БТ "Про надання кредиту для збереження ліквідності", зокрема щодо надання кредиту для збереження ліквідності у розмірі 1 000 000 000,00 грн на строк 360 днів. Частину кредиту у розмірі 500 000 000,00 грн надати після документального підтвердження ПАТ "ВіЕйБі Банк" внесення його акціонерами коштів на рахунок у банку у сумі 500 000 000,00 грн на строк не менше ніж строк користування кредитом для збереження ліквідності.

На виконання вищезазначеної постанови правління НБУ було укладено Кредитний договір від 03.04.2014 №29.

До матеріалів справи надано меморіальний ордер № (805763101) від 04.04.2014 на суму 500000000,00 грн, яким перераховано НБУ на рахунок ПАТ "ВіЕйБі Банк" вищезазначені грошові кошти.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором (ст. 188 ГК України).

Відповідно до статті 651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору іншою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно зі ст. 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Зокрема, відповідно до вимог ч. 4 ст. 652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, закон пов`язує можливість розірвання договору не з безпосередньою наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, що настають при такій істотній зміні обставин.

Зокрема, при вирішенні спорів про розірвання договорів з підстав, передбачених ст. 652 ЦК України, необхідним є доведення позивачем того, яким чином змінились обставини, якими сторони керувалися при укладенні договору та чому зміна обставин є істотною і не може бути усунута. Так, позивач повинен довести, що події, які викликали ускладнення у виконанні договору і які можна назвати "істотною зміною обставин", повинні мати місце або стати відомими заінтересованій стороні після укладення договору. Названа умова є відсутньою, якщо буде встановлено, що заінтересована у розірванні договору сторона, знала про ці події і могла прийняти їх до уваги в момент укладення договору, а не легковажно ігнорувати їх. Легковажно проігноровані події, що створили ускладнення, або іншими словами "істотну зміну обставин", створюють неможливість для сторони, яка заінтересована розірвати договір, покладатися на ускладнення.

У обгрунтування своїх вимог позивач вказує, що такою істотною зміною обставин є, зокрема, віднесення ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" до категорії неплатоспроможних, чого сторони на момент укладання цього договору не могли передбачити.

Проте, судом вже зазначалось, що спірний кредитний договір був укладений на підставі постанови правлінням НБУ "Про надання кредиту для збереження ліквідності" №187/БТ від 02.04.2014. Крім того 10.10.2014 правлінням НБУ з метою підтримки ліквідності ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" було прийнято рішення (постанова) №856/БТ "Про надання банку стабілізаційного кредиту ліквідності" та надання кредиту у сумі 1 200 000 000,00 грн.

Отже, прийняття Національним банком рішення про підтримання ліквідності банку через відповідні інструменти рефінансування, зокрема, шляхом видачі кредитів рефінансування для регулювання ліквідності банків, було показником неможливості підтримання банком (відповідачем-2) своєї ліквідності із застосуванням інших інструментів, тому Національний банк виступив кредитором у спірних правовідносинах.

Вказані обставини на думку суду свідчать, що отримання кредиту для збереження ліквідності є одним із показників нестабільності банківської установи, а тому укладаючи Кредитний договір від 03.04.2014 №29 для стабілізації ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк", сторони знали, усвідомлювали та могли передбачити подальшу можливість зміни обставин щодо платоспроможності банку.

Крім того, перевіряючи доводи позивача, з метою повного та всебічного встановлення усіх обставин справи, судом була призначена судова економічна експертиза, проведення якої було доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

За результатами проведеної економічної експертизи, експертом був зроблений висновок №3232/3233-16 від 07.07.2017, про те, що на дату підписання Кредитного договору від 03.04.2014 №29 ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" був платоспроможним банком, про що свідчать такі показники: норматив миттєвої ліквідності (Н4) дорівнює 130,5% (нормативне значення має бути не менше ніж 20%); норматив поточної ліквідності (Н5) дорівнює 59,05 % (нормативне значення Н5 має бути не менше ніж 40%); норматив короткострокової ліквідності (Н6) дорівнює 81,77% (нормативне значення Н6 має бути не менше ніж 60%).

На дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних (введення тимчасової адміністрації 21.11.2014) була підтверджена неплатоспроможність ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк", що характеризується наступними показниками: норматив миттєвої ліквідності (Н4) дорівнює 2,45% (нормативне значення має бути не менше ніж 20%); норматив поточної ліквідності (Н5) дорівнює 22,68% (нормативне значення Н5 має бути не менше ніж 40%); норматив короткострокової ліквідності (Н6) дорівнює 36,16% дотримано банком (нормативне значення Н6 має бути не менше ніж 60%, що є ознакою платоспроможності).

Отже, у відповідності до вказаного експертного дослідження, станом на момент підписання та укладення сторонами Кредитного договору від 03.04.2014 №29 ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" був платоспроможним банком, проте, у подальшому втратив свою платоспроможність, що сталося внаслідок господарської діяльності відповідача-2, який несе комерційні ризики та мав можливість їх передбачити.

Стосовно настання другої умови для розірвання договору, згідно з якою зміна обставин зумовлена такими причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися, про яку вказує позивач, а саме - на те, що він жодним чином не міг вплинути на усунення істотних змін обставин, що настали у зв`язку із віднесенням ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" до категорії неплатоспроможних, суд зазначає, що, дійсно, прийняття рішення про віднесення банку до категорії проблемних та неплатоспроможних є виключним (дискреційним) повноваженням Національного банку. Національний банк відповідно до Закону України "Про Національний банк України", як суб`єкт владних повноважень, наділений правом та має об`єктивні можливості безпосередньо оцінювати показники діяльності банку, тому він наділений виключними повноваженнями самостійно визначати адекватність застосованого заходу впливу.

У той же час, із постанови Правління Національного банку України №733 від 20.11.2014 "Про віднесення ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" до категорії неплатоспроможних" вбачається, що підставою віднесення банку до категорії неплатоспроможних було не лише погіршення фінансового стану банку, а й недотримання відповідачем-2 вимог банківського законодавства та нормативно-правових актів НБУ, зокрема, Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затвердженою постановою Правління НБУ №368 від 28.08.2001, Положення про порядок формування обов`язкових резервів для банків України та філій іноземних банків в України, затвердженого постановою Правління НБУ №91 від 16.03.2006, Положення про порядок встановлення НБУ лімітів відкритої валютної позиції та контроль за їх дотриманням уповноваженими банками, затвердженого постановою Правління НБУ №290 від 12.08.2005, та інших.

Отже, підставою для застосування Національним банком заходу впливу - віднесення ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до категорії неплатоспроможних стало наслідком, зокрема, вчинення відповідачем-2 порушень банківського законодавства, від чого ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» міг утриматися, а позивач, як акціонер даного банку, мав можливість цьому сприяти.

Стосовно умови про те, що виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору, то слід прийняти до уваги, що сторони кредитного договору (НБУ та ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк») знаходяться у однакових фінансово-економічних умовах. Так, позичальник (ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк»), отримавши кошти банку та використавши їх на цілі, передбачені умовами кредитного договору, повинен був своєчасно повернути кредит та проценти за його користування, проте, позбавив іншу сторону (НБУ) того, на що останній розраховував при укладенні кредитного договору (на своєчасне повернення цих коштів та сплати відсотків), тобто співвідношення порушених майнових прав є рівнозначним для обох сторін кредитного договору.

З приводу четвертої умови про те, що із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона, суд зазначає, що надання стабілізаційного кредиту було здійснене саме для підтримки ліквідності ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк", тобто сторони розуміли можливість настання негативних наслідків та ризику для банку, зокрема - настання його неплатоспроможності, про що свідчить застосування заходів забезпечення виконання цього кредитного договору (іпотека нерухомого майна банку, крім об`єктів незавершеного будівництва, порука власника істотної участі в ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" Бахматюка О.Р.). Таким чином, зі змісту кредитного договору випливає, що ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" несе усі ризики (у тому числі і своїм майном) перед своїми кредиторами у разі визнання його неплатоспроможним, у тому числі і перед НБУ, за Кредитним договором від 03.04.2014 №29.

Отже, враховуючи викладене, суд вважає, що всі чотири умови, визначені ч. 2 ст. 652 ЦК України, необхідні для настання істотної зміни обставин (віднесення ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" до категорії неплатоспроможних), якими керувались сторони при укладенні Кредитного договору від 03.04.2014 №29, відсутні.

Ще однією підставою для розірвання Кредитного договору від 03.04.2014 №29, позивач вказує на загострення соціальної та економічної ситуації на сході України, проведення антитерористичної операції, що мало наслідком зменшення кредитного портфелю, зменшення об`єму депозитів, втрати активів банку котрі перебували на тимчасово окупованій території (територіях Донецької, Луганської областей та АР Крим), що унеможливлює виконання ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" Кредитного договору від 03.04.2014 №29 на умовах, які було досягнуто сторонами при його укладанні.

Згідно із Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» датою початку тимчасової окупації АР Крим є 20.02.2014 З матеріалів справи вбачається, що сторони уклали спірний договір 04.04.2014, тобто на час його укладення вказані позивачем обставини вже існували.

При цьому суд також враховує, що зміни в економіці, які були викликані нестабільною ситуацією на сході країни та у АР Крим, не є істотною зміною обставин у розумінні ст. 652 ЦК України.

Так, відповідно до п. 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №1 від 21.11.2014 "Про деякі питання практики застосування практики вирішення спорів, що випливають з кредитних договорів" зміна економічної ситуації та коливання курсу іноземної валюти стосовно національної валюти України є комерційними ризиками сторін договору та не можуть бути підставами для зміни чи розірвання кредитного договору, оскільки це не є істотною зміною обставин. При цьому, знецінення національної валюти по відношенню до іноземної, відбивається на майнових правах та інтересах обох сторін кредитного договору.

Таким чином, економічна та політична ситуація в країні, яка призвела до нестабільності грошової одиниці України та її суттєве знецінена, не є істотною зміною обставин, якими сторони договору керувалися при його укладенні, що виключає застосування ст. 652 ЦК України (аналогічна позиція викладена Вищим господарським судом України у постановах від 03.04.2017 у справі №911/3797/15, від 14.11.2016 у справі №911/3795/15).

Відповідно до ст.ст. 74, 76, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Отже, при зверненні до суду з вимогами про розірвання договору, позивач повинен був довести факт наявності передбачених законом підстав для його розірвання. У той же час, позивач не надав суду доказів, які б свідчили про одночасну наявність усіх необхідних для розірвання Кредитного договору від 03.04.2014 №29 умов, передбачених ст. 652 ЦК України, що свідчить про безпідставність позову.

Стосовно доводів відповідачів про те, що позивач не довів наявність свого порушеного права, як акціонер ПАТ "ВіЕйБі банк", суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів ст. 15 Цивільного кодексу України кожна сторона має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Тобто, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

За приписами процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

Як роз`яснив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 01.12.2004 №18-рп/2004, поняття «охоронюваний законом інтерес», - це прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Тобто інтерес позивача (у даному випадку стосовно розірвання кредитного договору) має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам та відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого дано в резолютивній частині вказаного рішення Конституційного Суду України.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав; під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом. Вказане узгоджується із позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 30.05.2018 по справі №910/15567/17.

У той же час, Quickcom Limited не довела, що діями відповідачів порушені її права, як акціонера, при цьому посилання позивача на те, що його позбавлено права на розподіл прибутку товариства та отримання дивідендів від господарської діяльності банку є необгрунтованими та непідтвердженим належними доказами.

За таких обставин, позов Quickcom Limited про розірвання Кредитного договору від 03.04.2014 №29, укладеного між НБУ та ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк", задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 129 ГПК України у разі відмови у позові витрати по сплаті судового збору за поданий позов та проведену судову експертизу покладаються на позивача.

Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати зі сплати судового збору покласти на Quickcom Limited.

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 та п. 17.5. розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 31.05.2019 року.

Суддя С.М. Морозов