ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2019 р. м.Львів Справа №914/1736/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді М.І. Хабіб,

суддів О.І. Матущака,

Г.Г. Якімець,

секретар судового засідання Карнидал Л.Ю.,

за участю представників сторін:

позивача: адвоката Комара М.В. (ордер на надання правової допомоги від 14.05.2019 №140975),

відповідача: не з`явився (належно повідомлений),

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Вальчука Романа Олександровича від 18.03.2019

на рішення Господарського суду Львівської області від 24.01.2019,повний текст рішення складено 27.02.2019,

у справі №914/1736/18 (суддя Матвіїв Р.І.)

за позовом: фізичної особи-підприємця Марфіян Інни Яківни, м. Трускавець Львівської області

до відповідача: фізичної особи-підприємця Вальчука Романа Олександровича, м. Трускавець Львівської області

про: розірвання договору оренди та стягнення 165 030,13грн заборгованості

та за зустрічним позовом: фізичної особи-підприємця Вальчука Романа Олександровича, м. Трускавець Львівської області

до: фізичної особи-підприємця Марфіян Інни Яківни, м. Трускавець Львівської області

про: визнання недійсним договору оренди №3-В-17 від 01.10.2017

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ФОП Марфіян І.Я. звернулася до Господарського суду Львівської області з позовом до ФОП Вальчука Р. О. про розірвання договору оренди №3-В-17 від 01.10.2017, зобов`язання звільнити та повернути нежитлові приміщення, розташовані на АДРЕСА_1, та стягнення 139 818,72грн заборгованості, з яких 30 000грн плати за користування майном, 57 823,93грн вартість спожитих та неоплачених комунальних послуг, 94,79грн пені та 51 900грн штрафу.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що на підставі договору оренди №3 від 31.10.2011 позивач передав відповідачу за актом приймання передачі від 01.11.2011 в строкове платне користування нежитлові приміщення, які розташовані на АДРЕСА_1. В подальшому договір оренди вказаних приміщень сторони неодноразово переукладали. Останній чинний договір оренди сторони уклали 01.10.2017, відповідно до умов якого майно передано в оренду на строк з 01.10.2017 по 31.03.2018. Після закінчення терміну дії договору за згодою позивача відповідач продовжив користуватися орендованим майном. Згідно з п.2.2 вказаного договору плата за кожен місяць користування майном становить 10 000грн, в яку не входять витрати орендодавця на оплату комунальних послуг та інших експлуатаційних витрат. Відповідно до умов п.п.2.6, 2.7,2.8 договору орендар сплачує орендну плату шляхом перерахунку коштів до 10 числа поточного місяця, витрати на комунальні послуги та інші експлуатаційні витрати оплачуються окремо на підставі виставленого рахунку. Позивач вказує, що в порушення умов договору відповідач з червня 2018 року не сплачує орендну плату та припинив оплачувати комунальні послуги, у зв`язку з чим його заборгованість становить 30 000грн плати за користування майном за період з червня по серпень 2018 року та 57 823,93грн вартість спожитих та неоплачених комунальних послуг. Посилаючись на несплату відповідачем орендної плати протягом 3 місяців, ст.651, ст. 782 ЦК України, позивач вказує про наявність підстав для розірвання договору.

Крім того, на підставі п.п. 2.9, 5.5 договору, якими передбачено у випадку несвоєчасної сплати орендної плати нарахування 2% пені від суми заборгованості з урахуванням індексації, за кожен день прострочення, та нарахування штрафу у розмірі 3% від розміру однієї місячної орендної плати за кожен день протермінування платежу, позивач заявив до стягнення 94,79грн пені та 51 900грн штрафу.

23.10.2018 позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій збільшив позовні вимоги в частині стягнення витрат на комунальні послуги та просив стягнути стягнення з відповідача 83 035, 34 грн вартості спожитих та не оплачених комунальних послуг станом на 22.10.2018, яку суд прийняв до розгляду ухвалою від 07.11.2018 (т. 1,а.с. 206, т.2, а.с. 28-29).

Відповідач подав зустрічний позов про визнання недійсним договору оренди від 01.10.2017 №3-В-17. Зустрічні позовні вимоги обгрунтовані тим, що при укладенні договору сторони не досягли згоди щодо усіх його істотних умов, зокрема, не визначили об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації), тому такий суперечить вимогам ст. 260 ЦК України та ст. 284 ГК України і підлягає визнанню недійсним на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України(т.1,а.с. 220-226).

Ухвалою від 28.11.2018 у справі №914/1736/18 Господарський суд Львівської області прийняв зустрічний позов відповідача до спільного розгляду з первісним позовом.

21.01.2019 відповідач подав клопотання про звільнення його від сплати штрафу на підставі ст. 219 ГК України, в якому вказує, що в порушення умов пунктів 2.7, 2.8 договору, якими передбачено, що всі оплати за користування майном, а також витрати на комунальні послуги та інші експлуатаційні витрати проводяться на підставі виставлених орендодавцем рахунків, проте позивач не виставляла рахунків, натомість вимагала сплати платежів готівкою, що не передбачено договором. Відтак зазначає, що безпідставні вимоги позивача стали причиною «неналежного» виконання зобов`язань відповідачем та підставою для нарахування штрафу (том 2,а.с. 170).

Рішенням Господарського суду Львівської області від 24.01.2019 у справі №914/1736/18 первісний позов задоволено. Розірвано договір оренди №3-В-17 від 01.10.2017, укладений ФОП Марфіян І.Я. та ФОП Вальчуком Р.О. Зобов`язано відповідача звільнити і повернути позивачу нежитлові приміщення, розташовані на вул АДРЕСА_1 , за актом приймання-передачі. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 30 000,00грн плати за користування майном, 83 035, 34 грн вартості спожитих та не оплачених комунальних послуг, 94,79 грн пені, 51 900 грн штрафу та 5 655, 58 грн судового збору. Присуджено до стягнення з відповідача в дохід Державного бюджету України 343, 87 грн судового збору. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване ст.ст. 11, 203, 526, 530, 549, 610, 612, 627, 651, 759, 764, 782 ЦК України, ст.ст. 180, 181, 219, 230, 231 ГК України, постановами Верховного Суду від 03.07.2018 у справі №908/109/17 та від 29.08.2018 у справі №908/1399/17.

Суд першої інстанції при задоволенні первісного позову виходив з відсутності доказів сплати відповідачем орендної плати за період з червня по серпень 2018року на загальну суму 30 000, 00грн, яка підлягала сплаті щомісячно до 10 числа поточного місяця у розмірі 10 000,00грн, та понесених орендодавцем витрати на водопостачання, водовідведення та електроенергію за липень-жовтень 2018 року в сумі 83 035,34грн, відтак визнав обгрунтованими вимоги позивача про їх стягнення та передбачених договором пені і штрафу в сумі 94,79грн(пеня) та 51 900грн( штраф). Виходячи з умов п.4.1.11договору, згідно з яким орендар зобов`язаний самостійно отримувати у орендодавця рахунки для оплати платежів за договором, суд вказав, що оплата витрат на комунальні послуги не може ставитися в залежність від волі орендаря на отримання в орендодавця відповідних рахунків на оплату, тому понесені орендодавцем витрати на водопостачання, водовідведення та електроенергію за липень-жовтень 2018 року в сумі 83 035,34грн підлягають відшкодуванню відповідачем. У задоволенні клопотання відповідача про звільнення його від сплати штрафу суд відмовив, вказавши, що відсутність рахунків на оплату орендних платежів не звільняла орендаря від обов`язку здійснювати такі оплати у встановлені договором строки, за порушення яких орендар несе відповідальність, визначену договором.

Встановивши невнесення відповідачем орендних платежів протягом червня -серпня 2018 року, суд оцінив вказані обставини як істотне порушення умов договору та дійшов висновку про правомірність та обгрунтованість вимоги позивача про розірвання договору оренди №3-В-17 від 01.10.2017.

З огляду на те, що предметом спору у даній справі є виконання зобов`язань за договором оренди від 01.10.2017, суд не надав оцінки доводам відповідача про здійснення ним реконструкції та поліпшення об`єкта оренди за попереднім договором оренди від 31.10.2011.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції вказав, що відповідач підписав без зауважень спірний договір оренди від 01.10.2017 та акт приймання-передачі приміщення в оренду, згідно з якими в оренду передаються нежитлові приміщення площею 83,9кв.м, що свідчить про те, що сторони погодили істотну умову договору щодо об`єкта оренди.

З оскаржуваного рішення також вбачається, що ухвалою від 17.12.2018 суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до розгляду Трускавецьким міським судом Львівської області справи №457/1082/18 за позовом за позовом Вальчука Р.О. до Марфіян І.Я. про визнання права власності на нежитлове приміщення та визначення частки у праві власності .

ФОП Вальчук Р.О. (відповідач) оскаржив рішення суду першої інстанції в частині стягнення 30 000 грн плати за користування майном, 83 035, 34 грн вартості спожитих та не оплачених комунальних послуг, 94, 79 грн пені, 51 900 грн штрафу, просить в цій частині рішення скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Крім того, в прохальній частині апеляційної скарги скаржник просив зупинити провадження у даній справі до набрання законної сили рішення Трускавецького міського суду Львівської області у справі №457/1082/18 за позовом Вальчука Р.О. до Марфіян І.Я. про визнання права власності на нежитлове приміщення та визначення частки у праві власності.

Відповідач вказує, що за договором оренди від 31.10.2011, укладеним з ФОП Марфіян І.Я. , він орендував нежитлові приміщення площею 183, 9 кв.м по АДРЕСА_1. За згодою орендодавця здійснив у 2011-2012 роках реконструкцію орендованих приміщень, в результаті якої збільшилася площа приміщень та покращився їх технічний стан. Зазначає, що проведення реконструкції призвело до створення нової речі- будівлі кафе-бару, відтак вважає, що він став співвласником будівлі, у зв`язку з чим його зобов`язання за договором оренди припинилося внаслідок поєднання боржника та кредитора в одній особі. Вказує, що ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області від 05.12.2018 відкрито провадження у справі №457/1082/18 за його позовом до Марфіян І.Я. про визнання права власності на нежитлове приміщення та визначення частки у праві власності, в якій можуть бути вирішені питання , які стосуються обставин, від яких залежить вирішення даної справи, тому вважає, що суд мав зупинити провадження у даній справі ( № 914/1736/18).

Стверджує, що позивач не надавала йому рахунків на оплату платежів за договором, натомість вимагала їх оплату готівкою і , як наслідок, заперечення такої оплати, що стало причиною «неналежного» виконання відповідачем своїх зобов`язань та нарахування штрафу, тому вважає необгрунтованою відмову суду у задоволенні його клопотання про звільнення від сплати штрафу. Вказує, що підставою для стягнення з відповідача вартості спожитих та не оплачених комунальних послуг в сумі 83 035,34грн були лише рахунки на вказану суму та припущення суду про можливість понесення таких витрат відповідачем. Звертає увагу на ненадання позивачем розрахунку експлуатаційних витрат. Зазначає, що він орендував нежитлові приміщення площею 83,9кв.м, тому він мав би оплатити ту частину комунальних послуг, яку він споживав відповідно до займаної площі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує доводи скаржника, просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Вказує, зокрема, що відповідач не є співвласником майна, яке є предметом оренди за договором. Посилаючись на ст. 277 ГПК України, зазначає, що суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі. Вказує, що оплата комунальних послуг здійснювалась відповідачем самостійно на підставі квитанцій, які позивач безпосередньо передавав відповідачу, що підтверджується копіями платіжних доручень, де ФОП Вальчук Р.О. зазначений як платник послуг, однак за період липня-жовтня 2018 року відповідач відмовився здійснювати їх оплату, у зв`язку з чим позивач оплатив їх самостійно. Зазначає, що інших орендарів приміщень за адресою по АДРЕСА_1 в період з червня по жовтень 2018 року не було.

15.05.2019 скаржник подав відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій просить не приймати додані позивачем до відзиву докази, оскільки такі не подавалися суду першої інстанції.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 27.03.2019 у справі №914/1736/18 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача.

Ухвалою від 05.04.2019 призначено розгляд справи на 14.05.2019.

У судовому засіданні 14.05.2019 представник позивача подав заяву про відмову від позовних вимог в частині стягнення з відповідача 94,79 грн пені та 51 900 грн штрафу.

Ухвалою апеляційного суду від 14.05.2019 прийнято відмову позивача від позову в частині стягнення 94,79 грн пені та 51 900,00 грн штрафу, визнано нечинним рішення Господарського суду Львівської області від 24.01.2019 у справі №914/1736/18 в частині стягнення з відповідача 94,79 грн пені та 51 900,00 грн штрафу та закрито провадження у справі №914/1736/18 в цій частині. Крім того, вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання скаржника про зупинення провадження у справі. Розгляд справи відкладено на 21.05.2019.

У судове засідання 21.05.2019 скаржник не з`явився, подав клопотання про здійснення розгляду справи без його участі (вх. суду від 21.05.2019 №01-04/3210/19).

Представник позивача підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу та надав усні пояснення.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, апеляційний господарський суд встановив наступне.

01.10.2017 СПД Марфіян І.Я. (орендодавець) та ФОП Вальчук Р.О. (орендар) уклали договір оренди №3-В-17, згідно з п.1.1 якого договору орендодавець зобов`язується передати, а орендар прийняти в строкове платне користування нежитлове приміщення, загальною площею 83,9 кв.м, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1, для розміщення об`єкта громадського харчування (том 1,а.с. 33-35).

Відповідно до п. 2.2 договору плата за кожен місяць користування майном становить 10 000грн без ПДВ. У плату за користування майном не входять витрати орендодавця на оплату комунальних послуг та інших експлуатаційних витрат.

Згідно з п.2.6 договору орендар сплачує плату за користування майном шляхом щомісячних перерахувань грошових коштів на поточний рахунок орендодавця.

При здійсненні оплати орендар у призначенні платежу обов`язково вказує цей договір, період, за який здійснюється оплата, номер рахунку (у разі його виставлення), а також вид платежу - (плата за користування майном, витрати на комунальні послуги та інші експлуатаційні витрати, неустойка тощо) (п.2.4 договору).

Згідно з п.2.7 договору обов`язок орендаря зі сплати плати за користування виконується наступним чином:

-за перший та останній місяць користування майном -шляхом авансової оплати у розмірі не менше розміру плати за користування майном, вказаної у п.2.2. договору, протягом 3 банківських днів з моменту отримання відповідного рахунку;

-за другий та кожен наступний місяць користування майном-шляхом щомісячної до 10 числа поточного місяця авансової оплати в розмірі не менше розміру плати за користування майном.

Орендар оплачує орендодавцю витрати на комунальні послуги та інші експлуатаційні витрати (на утримання та експлуатацію приміщень, за електроенергію, теплову енергію, водопостачання та водовідведення, послуги радіо, утримання пожежної сигналізації, вивіз сміття, дезинсекцію) відповідно до розрахунку експлуатаційних витрат шляхом перерахування орендодавцю суми цих витрат окремо на підставі виставленого орендодавцем рахунку (п.2.8 договору).

Умовами п.3.2.2 договору передбачено право орендодавця в односторонньому порядку розірвати договір у будь-який момент протягом строку його дії. Договір вважається розірваним з моменту отримання орендарем повідомлення про розірвання договору, якщо інший термін не вказаний у самому повідомленні.

Пунктом 4.1 передбачені обов`язки орендаря, зокрема:

- без дозволу орендодавця не змінювати планування орендованого приміщення (п.4.1.3);

-у разі припинення або розірвання договору в триденний строк повернути орендодавцеві майно у належному стані, не гіршому, ніж на момент передання його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу та відшкодувати орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) майна з вини орендодавця (п.4.1.7);

- самостійно отримувати у орендодавця рахунки для оплати на інші необхідні документи (п.4.1.11).

Згідно з п.6.1 договір укладено строком з 01.10.2017 до 31.03.2018 включно.

01.10.2017 сторони підписали акт приймання-передання майна - приміщення, загальною площею 83,9 кв.м, які розміщені на 2 поверсі, за адресою АДРЕСА_1 (том 1,а.с. 36).

13.07.2018 ФОП Марфіян І . Я надіслала ФОП Вальчуку Р.О. повідомлення №3 про розірвання договору оренди №3-В-17 від 01.10.2017 у зв`язку із закінченням терміну дії договору (том 1.а.с. 50).

У відповідь на повідомлення позивача ФОП Вальчук Р .О . надіслав листа від 06.08.2018 , в якому, посилаючись на ст. 764 ЦК України, вказав, оскільки жодна із сторін договору не подавала заяви про його припинення, орендодавець не заявив вимогу про розірвання договору ні в усній, ні в письмовій формі, орендар продовжував користуватися майном та сплачував орендні платежі, то даний договір було продовжено ще на 6 місяців на тих самих умовах до 30.09.2018 (том1, а.с. 53).

Разом з тим, позивач вказує, що за період з червня по серпень 2018 року відповідач не сплатив плати за користування майном на загальну суду 30 000,00грн.

Доказів сплати плати за користування майном за період з червня по серпень 2018 року відповідач суду не надав.

Як вбачається з матеріалів справи, за постачання води та електроенергії до приміщень позивача по АДРЕСА_1 постачальники виставили позивачу рахунки за липень -жовтень 2018 року на загальну суму 83 100,46 грн на оплату за водопостачання і водовідведення та за електроенергію, які позивач оплатила в сумі 83 035,34грн, а саме:

-за липень 2018 року за водопостачання та водовідведення на суму 929,79 грн, оплачений згідно з квитанцією від 30.07.2018 (том 1,а.с. 56, на звороті);

- за липень 2018 року за активну електроенергію на суму 11 573,70 грн та за реактивну електроенергію -65,12 грн, оплачені згідно з квитанціями від 12.07.2018 (том 1,а.с. 57-58),

- за серпень 2018 року за водопостачання та водовідведення на суму 1 143,00 грн, який оплачений згідно з квитанцією від 31.08.2018 (том 1,а.с. 59-60),

-за серпень 2018 року за активну електроенергію в сумі 43 455,00 грн та за реактивну електроенергію в сумі 722,44 грн, оплачені згідно з квитанціями від 07.09.2018 (том 1,а.с. 61-62;64-67),

- за вересень 2018 року за водопостачання та водовідведення на суму 953,48 грн та пеня на суму 41,46 грн, оплачені згідно з квитанцією від 26.09.2018 (том 1,а.с. 209),

- за вересень 2018 року за активну електроенергію в сумі 17 277,42 грн, оплачений згідно з

квитанцією від 05.10.2018 (том 1,а.с. 214-215),

- за жовтень 2018 року за водопостачання та водовідведення на суму 1 885,35 грн, оплачений згідно з квитанцією від 19.10.2018 (том 1.а.с. 210-211) та на суму 5 053,55 грн, оплачений згідно з квитанцією від 19.10.2018 (том 1,а.с. 212-213).

Доказів відшкодування позивачу витрат на комунальні послуги відповідач суду не надав.

Дослідивши обставини справи, заслухавши пояснення представника позивача, Західний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з частинами 1, 2 статті 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму.

Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч. 5 вказаної статті).

Згідно з ст.764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на підставі договору оренди №3-В-17 від 01.10.2017 позивач передав відповідачу в оренду нежитлове приміщення, загальною площею 83,9 кв.м, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1. Договір укладений строком до 31.03.2018. У зв`язку з відсутністю заперечень позивача як орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору щодо користування відповідачем майном договір продовжив свою дію, що не заперечується сторонами.

За умовами договору(п.п. 2.2, 2.6, 2.7, 2.8) відповідач зобов`язаний щомісячно сплачувати орендодавцеві плату за користування майном в сумі 10 000грн без ПДВ до 10 числа поточного місяця, а також оплачувати витрати орендодавця на комунальні послуги.

Однак, за червень-серпень 2018 року відповідач не сплатив плати за користування майном, його заборгованість становить 30 000,00грн.

Доводи відповідача про припинення його обов`язку за договором щодо сплати орендної плати у зв`язку з поєднанням боржника та кредитора в одній особі, з посиланням на проведену ним у 2011-2012 роках реконструкцію орендованих приміщень за договором оренди від 31.10.2011 та створення нової речі, внаслідок чого він став співвласником орендованих приміщень, не можуть братися до уваги, оскільки відповідач не подав жодних доказів того, що він є співвласником орендованих приміщень. Більше того, як вбачається з матеріалів справи та вказано самим відповідачем в його апеляційній скарзі, ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області від 05.12.2018 лише відкрито провадження у справі №457/1082/18 за його позовом до Марфіян І.Я. про визнання права власності на нежитлове приміщення та визначення частки у праві власності, рішення у цій справі ще не прийнято.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правомірно відхилив клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до вирішення Трускавецьким міським судом Львівської області справи №457/1082/18, оскільки розгляд судом цієї справи не унеможливлює розгляду даної справи № 914/1736/18, предметом дослідження у якій, з огляду на предмет та підставу позову у даній справі, є докази, які стосуються фактів виконання відповідачем своїх обов`язків щодо сплати орендної плати та витрат на комунальні послуги за договором оренди №3-В-17 від 01.10.2017. Попередній договір оренди від 31.10.2011 не є предметом спору у даній справі і докази, які стосуються його виконання, не є предметом дослідження у даній справі.

Відповідач не подав жодних доказів сплати передбачених договором орендних платежів за червень -серпень 2018 року на загальну суму 30 000,00грн(шляхом перерахування коштів на рахунок позивача платіжними дорученнями чи шляхом сплати позивачу готівки).

Посилання відповідача на ненадання позивачем рахунків на оплату платежів за договором відхиляються апеляційним судом, оскільки, як вірно вказав суд першої інстанції, пунктом 4.1.11 договору передбачено обов`язок орендаря самостійно отримувати у орендодавця рахунки для оплати платежів за договором. Крім того, щодо сплати плати за користування майном договором визначений її щомісячний розмір в сумі 10 000,00грн, встановлений строк сплати - до 10 числа поточного місяця та вказаний рахунок, на який має сплачуватися така плата. Отже, відповідач мав можливість без рахунків сплатити плату за користування майном , однак не сплатив.

Відтак апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про обгрунтованість вимог позивача про стягнення 30 000грн плати за користування майном.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, за водопостачання і водовідведення та постачання електроенергії до приміщень позивача по АДРЕСА_1 постачальники виставили позивачу рахунки за липень -жовтень 2018 року на загальну суму 83 100,46 грн, які позивач оплатила в сумі 83035,34грн.

За умовами договору ( п.2.8) орендар оплачує орендодавцю витрати на комунальні послуги та інші експлуатаційні витрати (на утримання та експлуатацію приміщень, за електроенергію, теплову енергію, водопостачання та водовідведення, послуги радіо, утримання пожежної сигналізації, вивіз сміття, дезинсекцію).

Відповідач не оплатив позивачу витрат на водопостачання і водовідведення та електроенергію.

В апеляційній скарзі відповідач вказує, що підставою для стягнення з відповідача вартості спожитих та не оплачених комунальних послуг в сумі 83 035,34грн були лише рахунки на вказану суму та припущення суду про можливість понесення таких витрат відповідачем.

Такі доводи відповідача суперечать фактичним обставинам справи, оскільки позивач надав суду не лише рахунки, також надав квитанції, які підтверджують факт оплати позивачем рахунків( т1 , а.с. 56-67, 209- 215).

Апеляційний суд не бере до уваги посилання відповідача на ненадання позивачем розрахунку експлуатаційних витрат у зв`язку з тим, що позивач не заявляв до стягнення вартості експлуатаційних витрат і такі не були предметом спору.

З огляду на вказані вище умови пункту 4.1.11 договору,апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що оплата витрат на комунальні послуги не може ставитися в залежність від волі орендаря на отримання в орендодавця відповідних рахунків на оплату, тому понесені орендодавцем витрати на водопостачання, водовідведення та електроенергію за липень-жовтень 2018 року в сумі 83 035,34грн підлягають відшкодуванню відповідачем.

Як стверджує позивач та вбачається з матеріалів справи, інших орендарів приміщень позивача по АДРЕСА_1 у спірний період з червня по жовтень 2018року не було. Доказів протилежного відповідач суду не надав, також не надав показів лічильників води та електроенергії, тому не приймаються до уваги його доводи про те, що він мав би сплатити позивачу частину вартості комунальних послуг відповідно до займаної площі 83,9кв.м.

На підставі викладеного апеляційний суд відхиляє доводи скаржника, погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає рішення про задоволення позову в частині стягнення 30 000 грн плати за користування майном, 83 035, 34 грн вартості спожитих та не оплачених комунальних послуг, законним і обґрунтованим.

Апеляційний суд не надає оцінки доводам відповідача щодо неправомірної, на його думку, відмови судом першої інстанції у задоволенні його клопотання про зменшення штрафу, оскільки, як зазначено вище, позивач на стадії апеляційного провадження відмовився від позову в частині стягнення 94,79 грн пені та 51 900,00 грн штрафу. Ухвалою від 14.05.2019 апеляційний суд прийняв відмову, визнав нечинним рішення Господарського суду Львівської області від 24.01.2019 у справі №914/1736/18 в частині стягнення з відповідача на користь позивача 94,79 грн пені та 51 900,00 грн штрафу та закрив провадження у справі №914/1736/18 в цій частині.

Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача 30 000,00грн плати за користування майном та 83 035, 34 грн вартості спожитих та не оплачених комунальних послуг з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, рішення Господарського суду Львівської області від 24.01.2019 у справі №914/1736/18 в частині стягнення 30 000грн плати за користування майном, 83 035, 34 грн вартості спожитих та не оплачених комунальних послуг та 5 655, 58 грн судового збору належить залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог за первісним позовом про розірвання договору оренди №3-В-17 від 01.10.2017 і повернення орендованого майна та відмови у задоволенні зустрічного позову про визнання вказаного договору недійсним не оскаржене, відтак в цих частинах не переглядається апеляційним судом.

При поданні апеляційної скарги на рішення в частині стягнення 165 030,13грн заборгованості (30 000 грн плати за користування майном+ 83 035, 34 грн вартості спожитих та не оплачених комунальних послуг+ 94, 79 грн пені+51 900 грн штрафу) скаржник сплатив платіжним дорученням №14 від 19.03.2019 судовий збір в сумі 3 713,18грн (150% від 1, 5% від 165 030,13грн), у т.ч. сплатив 1169,88грн судового збору за оскарження рішення в частині стягнення 94, 79 грн пені та 51 900,00 грн штрафу.

Згідно з ч. 2 ст. 130 ГПК у разі укладення мирової угоди, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку, суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним під час подання відповідної апеляційної чи касаційної скарги.

У зв`язку з відмовою позивача від позову в частині стягнення 94, 79 грн пені та 51 900 грн штрафу на стадії перегляду рішення в апеляційному порядку, належить повернути скаржнику з державного бюджету на підставі ч. 2 ст. 130 ГПК України 50% судового збору в сумі 584,94грн (50% від 1 169,88грн), сплаченого при поданні апеляційної скарги на рішення в частині стягнення пені і штрафу.

Решта сплаченого скаржником судового збору при поданні апеляційної скарги на підставі ст. 129 ГПК України залишається за скаржником.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 130, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 24.01.2019 у справі №914/1736/18 в частині стягнення 30 000грн плати за користування майном, 83 035, 34 грн вартості спожитих та не оплачених комунальних послуг та 5 655, 58 грн судового збору залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Повернути фізичній особі-підприємцю Вальчуку Роману Олександровичу, ідент. номер НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_2, - 584,94грн судового збору, сплаченого при поданні апеляційної скарги.

3. Решта судового збору за перегляд рішення апеляційним судом покладається на скаржника.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у строки та в порядку, визначені ст. 286-291 ГПК України.

4. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Повний текст постанови складено 27.05.2019.

Головуючий суддя М.І. Хабіб

Суддя О.І. Матущак

Суддя Г.Г. Якімець