УХВАЛА

31 травня 2019 року

м. Київ

Справа № 908/1263/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Дроботової Т. Б. - головуючого, Пількова К. М., Чумака Ю. Я.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Департаменту культури і туризму Запорізької міської ради

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 21.03.2019 у справі

за позовом фізичної особи-підприємця Паралєвої Лілії Анатоліївни

до Департаменту культури і туризму Запорізької міської ради

про стягнення завданої шкоди в сумі 12 645,47 грн,

ВСТАНОВИВ:

23.05.2019 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Департаменту культури і туризму Запорізької міської ради (далі - Департамент) на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 21.03.2019 (повний текст складено 03.04.2019) у справі № 908/1263/18, подана 19.04.2019.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, зважаючи на таке.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що непідлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених підпунктами "а"-"г" цієї норми.

Згідно з частиною 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За змістом частини 7 зазначеної статті розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Предметом позову у справі № 908/1263/18 є стягнення 12 645,47 грн, що становить значно менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (192 100,00 грн станом на 2019 рік), тому у розумінні положень Господарського процесуального кодексу України ця справа є малозначною.

Обґрунтовуючи підставу для відкриття касаційного провадження, передбачену підпунктом "а" пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржник у касаційній скарзі зазначає, що оскаржуване судове рішення має бути переглянуто у касаційному порядку, адже правильне застосування норм права при вирішенні цієї справи матиме фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

У контексті викладеного Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 держави-члени мають вжити заходів щодо визначення кола питань, виключених із права на апеляцію та касацію, для недопущення будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад, справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Водночас посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 24.04.2018 у справі № 910/12166/17 як на іншу правову позицію колегія суддів вважає безпідставним, адже правовідносини сторін у справі № 910/12166/17 не є подібними спірним правовідносинам, що склалися між сторонами у справі № 908/1263/18. Зокрема, у справі № 910/12166/17 предметом позову є визнання незаконним рішення тендерного комітету Філії "Українська залізнична швидкісна компанія" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про відміну торгів, оформлене протоколом від 13.06.2017 № 113/17, стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Благодарочка" матеріальної шкоди в сумі 25 680,40 грн і визнання незаконним протоколу тендерного комітету Філії "Українська залізнична швидкісна компанія" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" від 20.06.2017 № 117/17 про затвердження тендерної документації з підстав, передбачених частиною 12 статті 18, частини 4 статті 28 та частини 1 статті 31 Закону України "Про публічні закупівлі".

Натомість у справі № 908/1263/18 предметом позову є стягнення з відповідача шкоди з підстав, передбачених статтею 1173 Цивільного кодексу України.

Отже, підстави позовів у справах № 910/12166/17 та № 908/1263/18 не є тотожними, заявлені вимоги випливають із різних фактичних обставин, на яких грунтуються ці позови.

Крім цього, посилаючись на підстави, визначені у підпунктах "а" і "в" пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржник не навів інших доводів стосовно питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також не довів, що ця справа становить суспільний інтерес, оскільки доводи, викладені у касаційній скарзі, лише свідчать про незгоду зі встановленими судами попередніх інстанцій обставинами справи і зводяться до переоцінки доказів.

Саме лише застереження, що справа становить значний суспільний інтерес і має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, не може бути визнано судом підставою, на яку поширюється дія підпункту "в" пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Як убачається із прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги відповідно до норм законодавства можуть бути більш суворими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: Levages Prestations Services v. France від 23.10.1996; Brualla Gomes de la Torre v. Spain від 19.12.1997).

Зважаючи на викладене, колегія суддів Касаційного господарського суду не вбачає підстав для відкриття провадження у справі та дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі № 908/1263/18 за касаційною скаргою Департаменту культури і туризму Запорізької міської ради на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 21.03.2019 згідно з пунктом 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 12, 163, 234, 235, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Департаменту культури і туризму Запорізької міської ради на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 21.03.2019 у справі № 908/1263/18.

2. Матеріали касаційної скарги з додатками на 29 (двадцяти дев`яти) аркушах, у тому числі платіжне доручення про сплату судового збору від 18.04.2019 № 209 на суму 3 524,00 грн, повернути Департаменту культури і туризму Запорізької міської ради.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Головуючий Т. Б. Дроботова

Судді К. М. Пільков

Ю. Я. Чумак