РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2019 м. Київ Справа № 910/4555/19

За позовом: УПРАВЛІННЯ ПОЛІЦІЇ ОХОРОНИ В М . КИЄВІ;

до: публічного акціонерного товариства "ЗАВОД "МАЯК";

про: стягнення 283.730,84 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники: без виклику сторін.

С У Т Ь С П О Р У :

УПРАВЛІННЯ ПОЛІЦІЇ ОХОРОНИ В М. КИЄВІ (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до публічного акціонерного товариства "ЗАВОД "МАЯК" (далі - відповідач) про стягнення 283.730,84 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено грошове зобов`язання за укладеним між сторонами спору договором про надання послуг з охорони публічної безпеки та порядку від 03.01.2019 № 2/29/17/ФО-2019, що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 283.730,84 грн., з яких: 262.145,16 грн. - основна заборгованість, 15.830,40 грн. - пеня, 1.810,00 грн. - 3 % річних та 3.945,28 грн. - інфляційні втрати.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.04.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/4555/19 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки вказана справа є справою незначної складності та визнана судом малозначною.

Ухвала про відкриття провадження у даній справі надсилалася судом відповідачеві на адресу його місцезнаходження, яка відповідає відомостям, внесеним до єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідач відзиву на позов, в порядку передбаченого ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, суду не надав, а тому відповідно до положень частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши наявні у матеріалах даної справи докази, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між позивачем, та відповідачем укладено договір про надання послуг з охорони публічної безпеки та порядку від 03.01.2019 № 2/29/17/ФО-2019 (далі - Договір), відповідно до предмету якого позивач зобов`язується надати відповідачу послуги з публічної безпеки і порядку на території Об`єкта відповідача, що розташований за адресою: м. Київ, проспект С. Бандери, 8 (п. 1.1 Договору).

Пунктом 2.2 Договору визначено, що оплата охоронних послуг здійснюється відповідачем на умовах попередньої опти, шляхом перерахування плати, встановленої пунктом 2.1 Договору на рахунок позивача до початку виконання заходів з публічної безпеки та порядку на території Об`єкта.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Виходячи із змісту правовідносин, останні є відносинами з надання послуг, тому, права і обов`язки сторін визначаються, у тому числі, положеннями глави 63 Цивільного кодексу України.

Положеннями ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Так, позивач, на виконання своїх зобов`язань за Договором та на його умовах, надав відповідачу послуги за Договором на загальну суму 262.145,16 грн., що підтверджується актом прийому-здачі виконаних послуг за січень 2019 від 31.01.2019 № ОБФ-000027, який підписаний сторонами, скріплений відбитками їх печаток та наявний в матеріалах справи у вигляді засвідченої копії.

Проте, вказана сума заборгованості відповідачем на користь позивача не сплачена.

Враховуючи, що у правовідносинах сторін даного спору має місце допущене з боку відповідача порушення грошового зобов`язання за Договором, позивачем заявлені вимоги про застосування до відповідача господарської санкції у вигляді пені в сумі 15.830,40 грн., а також про стягнення 3 % річних в сумі 1.810,00 та інфляційних втрат в сумі 3.945,28 грн.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з урахуванням такого.

Приписами ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Суд відзначає, жодного підтвердження факту сплати відповідачем на користь позивача заборгованості в розмірі 262.145,16 грн. сторонами судового процесу до суду не подано.

Таким чином, факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований, відтак, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача основної заборгованості є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю в сумі 262.145,16 грн.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 551 ЦК України визначено якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовані Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", положеннями якого встановлено, що за прострочку платежу платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін (ст. 1 Закону).

Таким чином, в силу наведених положень закону штрафні санкції за прострочення сплати грошових коштів можуть бути стягнуті саме в разі, якщо таке передбачено договором (встановлено за згодою сторін).

З умов Договору вбачається, що сторонами не передбачена відповідальність у вигляді пені в разі порушення умов договору в частині прострочення сплати грошових коштів за надані послуги.

Враховуючи викладене позовна вимога про стягнення з відповідача пені в сумі 15.830,40 грн. є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач не виконав своє грошове зобов`язання у строк, встановлений Договором, заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 1.810,00 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю, за розрахунками позивача, які перевірені і визнані судом вірними.

Дослідивши поданий позивачем до суду розрахунок інфляційних втрат, суд визнав його невірним.

Водночас, з огляду на те, що за розрахунками суду сума інфляційних втрат перевищує суму, заявлену позивачем до стягнення, позовна вимога про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 3.945,28 грн. підлягає задоволенню повністю.

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи приписи пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає витрати по сплаті судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 250, 252, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства "ЗАВОД "МАЯК" (04073, м.Київ, ПРОСПЕКТ СТЕПАНА БАНДЕРИ, будинок 8, ідентифікаційний код: 14307423 ) на користь УПРАВЛІННЯ ПОЛІЦІЇ ОХОРОНИ В М. КИЄВІ (04050, м.Київ, ВУЛИЦЯ СТУДЕНТСЬКА, будинок 9, ідентифікаційний код: 40109147) основну заборгованість в сумі 262.145 (двісті шістдесят дві тисячі сто сорок п`ять) грн. 16 коп.; 3 % річних в сумі 1.810 (одна тисяча вісімсот десять) грн. 00 коп.; інфляційні втрати в сумі 3.945 (три тисячі дев`ятсот сорок п`ять) грн. 28 коп.; витрати по сплаті судового збору в сумі 4.018 (чотири тисячі вісімнадцять) грн. 51 коп.

3. В задоволенні решти вимог - відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.В. Балац