СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2019 р. справа №922/3673/18

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Попкова Д.О.
суддів Стойка О.В., Барбашова С.В.
секретар судового засідання Акімова К.К.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради, м. Харків
на рішення господарського суду Харківської області
ухваленого 26.02.2019р. (повний текст підписано 04.03.2019р.) у м. Харкові
у справі №922/3673/18 (суддя Хотенець П.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут», м. Харків
до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради, м. Харків
за участю Третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні Відповідача 1. Управління Державної казначейської служби України у Немишлянському районі м. Харкова, м. Харків, 2. Міністерства соціальної політики України, м. Київ
про стягнення 7904,82грн.

В С Т А Н О В И В:

І. Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції:

1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут», м. Харків (далі - Позивач) звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради, м. Харків (далі - Відповідач) з вимогами про стягнення 7904,82грн., у тому числі:

- 1560,17грн. 3% річних за прострочення виконання грошових зобов`язань листопада, грудня 2015р. за договором №74/08 на фінансування пільг населенню від 01.07.2015р., нарахованої за період з 01.01.2016р. по 27.01.2016р. та з 01.02.2016р. по 26.07.2016р.;

- 6344,65грн. інфляційної індексації нарахованої за несвоєчасне виконання зобов`язань листопада, грудня 2015р., нарахованої за січень 2016р. та лютий - липень 2016р. відповідно.

2. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 29.01.2019р. було відкрито провадження у справі №922/3673/18 та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику сторін. Ухвалою Господарського суду Харківською області від 21.01.2019р. до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні Відповідача було залучено Управління Державної казначейської служби України у Немишлянському району м. Харкова, м. Харків (далі - Третя особа 1) та Міністерство соціальної політики України, м. Київ (далі - Третя особа 2).

3. Рішенням Господарського суду Харківської області від 26.02.2019р. (повний текст підписано 04.03.2019р.) у справі №922/3673/18 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» були задоволені в повному обсязі.

4. Означене рішення суду обґрунтоване доведеністю матеріалами справи факту прострочення виконання Відповідачем проведення розрахунків за поставлений Позивачем та спожитий природний газ пільговими категоріями населення у листопаді, грудні 2015р. у частині пільг відповідно до договору №74/08 на фінансування пільг населенню від 01.07.2015р., обов`язок здійснення якого також передбачений Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002р. та правомірністю нарахування на суму прострочених зобов`язань, відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, сум 3% річних та інфляційної індексації за весь період такого прострочення.

ІІ. Короткий зміст вимог та узагальнених доводів апеляційної скарги:

5. Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради, не погодившись з прийнятим рішенням суду, звернулось з апеляційною скаргою до Східного апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду Харківської області від 26.02.2019р. у справі №922/3673/18 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

6. Підставами для задоволення апеляційних вимог Скаржник зазначає:

- невірне тлумачення місцевим судом положень Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002р. та Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №117 від 29.01.2003р., відповідно до яких до повноважень Відповідача, як головного розпорядника коштів, належить лише вчасне та у повному обсязі здійснення нарахування відповідних компенсацій у межах затверджених видатків та бюджетних асигнувань;

- твердження Позивача щодо обов`язку проведення щомісячних розрахунків з останнім, враховані місцевим судом, не відповідають умовам укладеного договору та спільним протокольним рішенням від 23.12.2015р. та від 27.07.2016р., оскільки «строки оплати» за надані Позивачем послуги пов`язані з настанням конкретної обставини у майбутньому - «при надходженні субвенції з державного бюджету та в межах затвердженого кошторису». Своєю чергою, підписані сторонами акти звірки взаємних розрахунків не є належним та допустимим доказом на підтвердження позовних вимог і жодним чином не підтверджують факт визнання Скаржником неналежного виконання договірних зобов`язань. У розглядуваному випадку належними та допустимими доказами є первинні документи, з яких може вбачатися факт неналежного виконання зобов`язань за договором;

- не дослідження судом першої інстанції строку виконання зобов`язання за договором №74/08 від 01.07.2015р. з відшкодування Відповідачем вартості послуг Позивачу, пов`язаних з надання пільг.

Окрім того, апелянт зазначає, що Позивач у тексті позовної заяви безпідставно посилається на порушення Відповідачем вимог спільних протокольних рішень №№759, 767/у від 23.02.2016р. (в яких Скаржник навіть не є стороною), оскільки означені спільні протокольні рішення не встановлюють будь-яких строків, протягом яких апелянт зобов`язаний відшкодовувати вартість послуг, наданих пільговикам та взагалі не впливає на порядок нарахування, та виплату наданих Позивачем послуг.

ІІІ. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників:

7. Товариством з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут», в межах визначеного апеляційним судом строку, надано відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого останнє проти її задоволення заперечує, наголошуючи на законності і обґрунтованості оскаржуваного рішення суду, зазначає, що:

- законодавством не передбачена залежність розміру відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов`язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах;

- Позивач, направляючи Відповідачу документи за формою « 3-пільга», щомісячно засвідчує факт надання послуг та вказує суму, яка підлягає відшкодування, що є письмовою вимогою про оплату та є підставою для виникнення зобов`язань в розумінні ст.530 Цивільного кодексу України. Своєю чергою, з урахуванням приписів п.11 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, що передбачають необхідність проведення щомісячних розрахунків з постачальниками послуг, можна зробити висновок, що граничний строк виконання розрахунків настає в останнє число місяця, наступного за звітним.

8. Третіми особами, в межах визначеного апеляційним судом строку (до 03.05.2019р. включно), відзивів на апеляційну скаргу в порядку ст.263 Господарського процесуального кодексу України надано не було.

IV. Щодо процедури апеляційного провадження:

9. У відповідності до вимог ст.32 та ч.1 ст.260 Господарського процесуального кодексу України за протоколом автоматизованого розподілу від 03.04.2019р. для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: Попков Д.О. (головуючий, суддя-доповідач), Пушай В.І. і Барбашова С.В.

10. Ухвалою від 19.04.2019р. вказана судова колегія відкрила апеляційне провадження у справі №922/3673/18 та призначила розгляд апеляційної скарги Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради, м. Харків в порядку письмового провадження в світлі приписів ч.10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України, оскільки ціна позову в означеній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тоді як судова колегія не вбачає необхідності розгляду означеної апеляційної скарги з повідомленням учасників справи. Учасники справи були повідомлені про розгляд означеної апеляційної скарги в порядку письмового провадження належним чином.

11. Розпорядженням керівника апарату Східного апеляційного господарського суду від 27.05.2019р. «Щодо повторного автоматичного розподілу справ» у зв`язку із знаходженням у відпустці члена судової колегії, судді Пушая І.В., відповідно п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, його було замінено на суддю Стойку О.В., що також вбачається з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.05.2019р. у справі №922/3673/18.

12. Враховуючи викладене в п.п.9-11 цієї постанови, та відсутність визначених ст.ст.38, 39 Господарського процесуального кодексу України підстав для відводу/самовідводу членів судової колегії, сформована судова колегія Східного апеляційного господарського суду у складі Попков Д.О. (головуючий, суддя-доповідач), Стойка О.В., Барбашова С.В. відповідає вимогам «суду, створеним відповідно до закону» у розумінні п.1 ст.6 ратифікованої Україною Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950р.

13. Відтак, згідно із вимогами ст.269 Господарського процесуального кодексу України справа переглядається за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, якщо під час розгляду не буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

V. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини:

14. Як встановлено місцевим судом та вбачається з наявних матеріалів справи, 01.07.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» (Постачальник) та Управлінням праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради (Платник) було укладено договір на фінансування пільг населенню №74/08 (договір -а.с.а.с.17, 18), відповідно до умов п.1.2 якого, Постачальник здійснює постачання природного газу населенню, яке отримує пільги, а Платник здійснює проведення розрахунків за спожитий газ в частині пільг, пов`язаних з споживанням природного газу населенням, яке має відповідні пільги згідно Постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005р. (зі змінами) та Постанови Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002р.

15. Своєю чергою, як було встановлено в п.2.1.2. цього договору, Постачальник щомісячно до 5-го числа місяця, що слідує за звітним, складає та надає Платнику розрахунки на відшкодування витрати, пов`язаних з наданням пільг згідно затвердженої форми « 2-пільга».

Відповідно до п.2.2.1 договору, Платник зобов`язується при надходженні субвенцій з державного бюджету та в межах затвердженого кошторису відшкодовує Постачальнику вартість послуг, наданих пільговикам за минулий період, згідно форми 2.

16. Згідно з п.7.1. цього договору, останній набирає чинності з 01.07.2015р. та діє в частині реалізації газу Постачальником до 31.12.2015р., а в частині проведення розрахунків за газ щодо фінансування пільг для населення - до їх повного виконання.

17. На виконання умов договору та Положення про єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №117 від 29.01.2003р. (в редакції чинній на дату виникнення зобов`язань), Позивачем щомісячно складалися та передавалися розрахунки суми пільг по природному газу за формою « 2-пільга» (а.с.а.с.19, 27) після чого сторонами складалися акти звіряння розрахунків за надані населенню послуги (пільговим категоріям населення) за формою №3-пільга (а.с.а.с.20-24, 28-33).

18. Як було встановлено місцевим судом, в розглядуваний період дії договору Позивачем здійснено постачання природного газу пільговим категоріям споживачів на загальну суму 2577064,44грн.

Проте, зобов`язання з відшкодування вартості послуг з постачання природного газу пільговим категоріям населення у листопаді 2015р. на суму 704955,88грн. та у грудні 2015р. на суму 848417,62грн. Відповідачем були виконані з порушенням строку, встановленого п.11 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги.

Так, виходячи з наданого Позивачем до матеріалів справи розрахунку заборгованості (а.с.34), з урахуванням часткових оплат, зобов`язання листопада 2015р. Відповідачем були повністю виконанні 28.01.2016р., а зобов`язання грудня 2015р. - 27.07.2016р.

19. Вказані в п.п.14-18 цієї постанови обставини підтверджуються матеріалами справи та сторонами не оспорюються.

20. Між тим, враховуючи здійснення Відповідачем оплати за постачання природного газу пільговим категоріям споживачів у листопаді-грудні 2015р. за договором №74/08 на фінансування пільг населенню від 07.07.2015р. з порушенням строку, встановленого ч.1 п.8 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002р. (в редакції чинній на дату виникнення зобов`язань), Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» звернулось до господарського суду з позовними вимогами про стягнення з Відповідача нарахованих на суму несвоєчасно виконаних зобов`язань листопада-грудня 2015р. 3% річних та інфляційної індексації.

21. Відносно означених обставин спірні правовідносини були розглянуті місцевим судом в контексті приписів норм Цивільного та Господарського кодексів України, які регламентують належність виконання та відповідальність за прострочення виконання грошових зобов`язань, норм Бюджетного кодексу України, що регулюють виплати субсидій, допомоги, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, приписів Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» та з урахування положень Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002р., Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №117 від 29.01.2003р. та Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005р. (в редакціях чинних на дату виникнення зобов`язань).

VІ. Оцінка апеляційного суду:

22. За змістом ст.ст.4, 5 Господарського процесуального кодексу України, ст.15 Цивільного кодексу України та ст.20 Господарського кодексу України можливість задоволення позовних вимог вимагає наявності та доведеності наступної сукупності елементів: наявність у Позивача захищуваного суб`єктивного права/охоронюваного законом інтересу, порушення (невизнання або оспорювання) такого права/інтересу з боку визначеного Відповідача та належність (адекватність характеру порушення та відповідність вимогам діючого законодавства) обраного способу судового захисту. Відсутність або недоведеність будь-якого із вказаних елементів, що становлять предмет доказування для Позивача, унеможливлює задоволення позову.

23. Сутність розглянутого місцевим судом спору полягає у примусовому стягненні з Відповідача нарахованих відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України на суму несвоєчасно виконаних грошових зобов`язань з проведення розрахунків за спожитий природний газ пільговим категоріям населення у листопаді, грудні 2015р. у частині пільг 3% річних та інфляційної індексації.

24. Суб`єктивне право вимоги на застосуванні наслідків прострочення виконання спірного грошового зобов`язання, на захист якого спрямовано заявлений позов, ґрунтується безпосередньо на приписах ст.19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», інших норм законів України, якими визначені відповідні пільгові категорії населення, та підзаконнми актами, якими унормована процедура виділення та розподілу бюджетних коштів для подальшого здійснення компенсаційних платежів на користь суб`єктів господарювання, які надають послуги/постачання пільговим категоріям населення.

Колегія суддів відмічає, що укладений між сторонами договір №74/08 на фінансування пільг населенню від 01.07.2015р. не встановлює і не змінює обов`язків, що випливають із безпосередньої дії означених вище нормативно-правових актів, як самостійної підстави у розумінні ст.11 Цивільного кодексу України для виникнення між Позивачем та Відповідачем кореспондуючих прав та обов`язків, а саме - щодо отримання компенсації за здійснене постачання природного газу пільговим категоріям населення у відповідний період. Таким чином, апеляційний суд погоджується із доводами Позивача, що укладання договору в розглядуваному випадку не є обов`язковим, внаслідок чого його існування не може сприйматися у якості підстав для обмеження чи уникнення обов`язків держави в особі Відповідача зі здійснення компенсації.

25. З урахуванням викладеного оцінка правомірності заявлених вимог мала здійснюватися судом з урахуванням Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002р. (Порядок №256), положеннями законодавства в бюджетній сфері, а також відповідними нормами Господарського та Цивільного кодексів України в редакціях, що були чинними на час виникнення спірних правовідносин.

26. Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України та ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ч.7 ст.193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

27. Своєю чергою, відповідно до ст.19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з оплати, зокрема, житлово-комунальних послуг (газопостачання), останні надаються постачальниками таких послуг (яким є Позивач в розглядуваному випадку) відповідно до законодавства України.

Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

При цьому, суд апеляційної інстанції відмічає, що обов`язок постачальника природного газу з надання таких пільг не перебуває у залежності від наявності бюджетних коштів для відшкодування відповідних витрат, а визначається виключно статусом відповідної категорії споживачів, наданого державою.

28. При цьому, п.2 Порядку №256 (діючий у розглядуваний період), яким було визначено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з Державного бюджету, встановлює, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів (Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради, в розумінні п.3 означеного Порядку) здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг (узгоджується з п.2.1.2 договору №74/08 на фінансування пільг населенню від 01.07.2015р.), наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Таким чином, жодним з означених нормативно-правових актів не передбачено обмежень з надання пільгових послуг в разі відсутності відповідного фінансування, так само як і право на компенсування витрат за надані послуги з постачання природного газу (як у даному випадку) виникає як на підставі укладеного договору №74/08 на фінансування пільг населенню від 01.07.2015р., так і безпосередньо на підставі закону та не залежить від здійснення такого фінансування.

Означена позиція цілком узгоджується із висновком Великої палати Верховного суду, висловленим у постанові, зокрема, від 17.04.2018р. у справі №906/621/17 та №927/345/17 від 13.02.2018р., на які посилається Позивач за змістом відзиву на апеляційну скаргу.

29. Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять доказів укладення між сторонами спільних протокольних рішень від 23.12.2015р. та від 27.07.2016р., на які посилається апелянт, тоді як Позивач за змістом своєї позовної заяви також не посилався на порушення Відповідачем умов розрахунку, встановленого спільними протокольними рішеннями (зокрема №№759, 767/у від 23.02.2016р.). Таким чином, враховуючи відсутність доказів (згоди Позивача) підписання таких спільних протокольних рішень, у суду відсутні підстави розповсюджувати на розглядувані правовідносини особливості адміністративно-фінансового регулювання, пов`язаного з виділенням бюджетного фінансування для субсидіювання пільг, що зумовлює також нерелевантність застосування в означеному випадку позиції, викладеною в Постановах Верховного Суду від 06.11.2018р. у справі №913/89/18 та від 01.10.2018р. у справі №904/9145/17 (міститься посилання в постановах Східного апеляційного господарського суду, наданих апелянтом).

Відтак, згода Позивача на зміну порядку розрахунків через їх становлення в залежність від виділення бюджетних коштів у вигляді підписаних спільних протокольних рішень, в розглядуваному випадку, відсутня, а формулювання умов п.2.1.2 договору №74/08 на фінансування пільг населенню від 01.07.2015р. не може виправдовувати не виконання Відповідачем (розпорядником бюджетних коштів) зобов`язань, які випливають із Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», з мотивів відсутності таких грошових коштів. Вказане положення договору не підпадає під визначення відкладальної умови у розумінні ч.1 ст.212 Цивільного кодексу України, оскільки виділення бюджетного фінансування повною мірою перебуває в залежності від Держави, яку в спірних правовідносинах представляє Відповідач.

30. Так, ухилення від відшкодування/своєчасного відшкодування державою в особі відповідного органу (в розглядуваному випадку Відповідача) витрат, понесених Позивачем у зв`язку із наданням послуг пільговій категорії споживачів, є фактичним примушенням Позивача всупереч ч.1 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.14 Цивільного кодексу України до безплатного надання таких послуг (фінансування їх за рахунок власних коштів) або до відмови/обмежені у надані таких послуг пільговій категорії населення, що не відповідає ст.3 Конституції України, заважаючи на чинність законів, якими ці пільги запроваджені та гарантуються.

31. Окрім того, відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язань в світлі правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішеннях по справам «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005р. та «Бакалов проти України» від 30.11.2004р. Колегія суддів, досліджуючи зміст означених судових актів, дійшла висновку про співпадіння фактичних обставин цих справ із розглядуваної в контексті прив`язування розрахунків до бюджетного фінансування, з урахуванням чого не вбачає підстав для незастосування означених правових позицій в розглядуваній справі.

32. Відповідно до правової позиції, сформульованої Європейським судом з прав людини в п.п.70, 71 рішення по справі «Рисовський проти України» від 20.11.2011р. щодо принципу «належного урядування», державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Дійсно, Позивач не є учасником бюджетних відносин, таким чином проблеми, які виникають у Відповідача в таких відносинах, в контексті означеного принципу «належного урядування», не тільки не звільняють Позивача від виконання встановленого державою обов`язку з надання послуг пільговим категоріям населення (без права стягувати з них оплату), але й не звільняють Державу, в особі Відповідача, від обов`язку здійснити відповідну компенсацію у відповідності до ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950р.

Наразі, практика Європейського суду з прав людини є джерелом права для національних судів у відповідності до ст.17 Закону України від 23.02.2006р. №3477-ІV та ч.4 ст.11 Господарського процесуального кодексу України.

33. При цьому, ч.6 ст.48 Бюджетного кодексу України визначає, що зобов`язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державної казначейської служби України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Суд зауважує, що і послуги населенню, і витрати Позивача з їх надання надавалися та мали бути здійснені відповідно у 2015р. Відтак, несвоєчасність чи затримки у виділення Відповідачу бюджетних субвенцій для їх подальшого перерахування Позивачеві не впливає на факт виникнення відповідної заборгованості перед Позивачем і не може позбавляти його права на своєчасне набуття відповідних грошових коштів, що охоплюється гарантією мирного володіння своїм майном за ст.1 Першого протоколу ратифікованої Україною Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950р., покладаючи його у залежність від подальших дій Держави, адже юридична підстава для існування означеного права (фактичне надання послуг пільговим категоріям, яке не спростовано і не заперечується) наразі не скасована.

Таким чином, апеляційний господарський суд не вбачає належних підстав для звільнення держави в особі Відповідача від виконання обов`язків щодо компенсації Позивачем його втрат, внаслідок надання послуг пільговій категорії осіб у відповідності до приписів діючого законодавства України, адже таке звільнення (відмова у задоволені вимоги щодо відшкодування) за своєю сутністю тотожне позбавленню «майно» у розумінні норми, закріпленої другим реченням першого пункту ст.1 згадуваного вище Першого протоколу в контексті правової позиції Європейського суду з прав людини, висловленої в п.46 рішення у справі «Жовнер проти України». Дійсно, передбачених означеною нормою обов`язкових умов такого позбавлення забезпечення суспільного інтересу та наявність відповідного закону Скаржником не доведено.

34. Викладене в п.п.27-33 цієї постанови зумовлює відхилення доводів апеляційної скарги Скаржника.

35. Своєю чергою, як встановлено місцевим судом та сторонами в межах апеляційного провадження не оскаржується, Відповідач несвоєчасно у листопаді, грудні 2015р. здійснив проведення розрахунків за спожитий природний газ пільговим категоріям населення в частині пільг, що свідчить про неналежне (із допущеним простроченням) виконання ним такого грошового зобов`язання у розумінні ст.610 Цивільного кодексу України, а сам Відповідач вважає таким, що прострочив виконання такого грошового зобов`язання у розумінні ч.1 ст.612 цього Кодексу.

Апеляційний суд погоджується із правильністю визначенням моменту прострочення оплати в порядку ст.530 Цивільного кодексу України.

36. За змістом ст. 625 Цивільного кодексу України наслідком прострочення виконання грошового зобов`язання є право кредитора вимагати, зокрема, сплати 3% річних та інфляційної індексації, суми розрахунку яких в межах апеляційного оскарження сторонами не оспоряються.

37. Відтак, оскільки доводи і вимоги апеляційної скарги не підтверджують ухвалення переглядуваного рішення із порушеннями, які ст.277 Господарського процесуального кодексу України визначені у якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог в порядку ч.4 ст.269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційна скарга Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради залишається без задоволення, а переглядуване рішення без змін.

38. Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України такий результат апеляційного перегляду має наслідком віднесення на рахунок Скаржника витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.74, 76, 78, 129, 269, 270, 273, 275-277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради, м. Харків на рішення Господарського суду Харківської області від 26.02.2019р. (повний текст підписано 04.03.2019р.) у справі №922/3673/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Харківської області від 26.02.2019р. (повний текст підписано 04.03.2019р.) у справі №922/3673/18 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести на рахунок Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради, м. Харків.

4. Постанова набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту, з урахуванням порядку подання касаційної скарги, передбаченого п.17.5. Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 31.05.2019р.

Головуючий, суддя-доповідач Д.О. Попков

Суддя О.В. Стойка

Суддя С.В. Барбашова

Надіслано судом до ЄДРСР - 31.05.2019р.