РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.05.2019Справа № 905/324/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Дьогтяр О.О., розглянув матеріали господарської справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля»

до акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 39 721,82 грн.

за участю представників сторін:

від позивача не з`явився

від відповідача Комісарова А.В. - представник (довіреність № Ц/6-63/285-18 від 29.12.18)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До господарського суду Донецької області надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» (далі - ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля», позивач) до акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» (далі - відповідач) про стягнення 39 721,82 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як перевізник, належним чином не виконав зобов`язань щодо збереження вантажу під час його перевезення залізничним транспортом, внаслідок чого частину вантажу було втрачено, а позивачу були спричинені збитки, які відповідач, як перевізник, зобов`язаний відшкодувати.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду з цим позовом та просив стягнути з відповідача вартість недостачі вантажу в розмірі 39 721,82 грн.

Ухвалою господарського суду Донецької області (суддя - Матюхін В.І.) від 15.02.2019 матеріали вищевказаної позовної заяви передані за територіальною підсудністю до господарського суду міста Києва.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.04.2019 відкрито провадження у справі № 905/324/19 та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 07.05.2019.

02.05.2019 до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому останній вказав, що позивачем не надані документи на підтвердження оплати товару, частина якого була втрачена під час його перевезення залізничним транспортом, а отже, позивачем не доведений факт понесення збитків. Враховуючи викладене, просив суд у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 07.05.2019 відкладено розгляд справи у порядку спрощеного провадження на 30.05.2019, запропоновано позивачу надати суду належні докази на підтвердження оплати вантажу, збитки за втрату якого пред`явлено до стягнення.

24.05.2019 на виконання ухвали суду від 07.05.2019 від позивача надійшли пояснення, в яких останній вказав, що є виробником товару, частина якого була втрачена під час його перевезення залізничним транспортом, покупець прийняв такий товар від позивача, а позивач виставив покупцю рахунок на його оплату без урахування нестачі, таким чином, позивач не отримав оплату (прибуток) за товар, втрачений відповідачем під час перевезення.

У судовому засіданні 30.05.2019 представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, вважав їх необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Зважаючи на відсутність підстав для відкладення розгляду справи та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважав за можливе розглянути справу без участі представника позивача за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 30.05.2019 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

31.08.2018 позивач - ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» відправив з залізничної станції Добропілля ДОН до залізничної станції Роя ДОН у вагонах №№ 61012530, 63524136 вантаж, а саме - вугілля кам`яне марки г - газове, марка вугілля (Г2)Р(0-200), у вологому стані, волога 5,0%, вантажоотримувачем якого була ДТЕК «Курахівська ТЕС», що підтверджується залізничною накладною № 51519254.

Під час перевірки у вищевказаних вагонах була виявлена недостача вантажу, про що були складені комерційні акти, за даними яких:

- комерційний акт № 481001/101 від 04.09.2018 - недостача у вагоні № 61012530 складає 8450 кг;

- комерційний акт № 481001/102 від 04.09.2018 - недостача у вагоні № 63524136 складає 10100 кг.

За таких обставин, позивач зазначає, що внаслідок втрати перевізником частини вантажу під час здійснення перевезення йому були завдані збитки, що рівні вартості недоотриманого вантажу за вирахуванням норми природної втрати вантажу.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 Господарського кодексу України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Згідно з положеннями ст. 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 (далі - Статут) накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Частиною 1 ст. 307 Господарського кодексу України встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань (ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 314 Господарського кодексу України, положення яких кореспондуються з положеннями ст. 924 Цивільного кодексу України, перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Частинами 1, 2 ст. 23 Закону України «Про залізничний транспорт» також встановлено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Положеннями ст. 105 Статуту встановлено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

При цьому відповідно до ст. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Поряд із відшкодуванням збитків у разі втрати вантажу залізниця відшкодовує стягнуту за цей вантаж провізну плату, якщо вона не включається у вартість втраченого вантажу (ст. 114 Статуту).

Згідно зі ст. 115 Статуту вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

З матеріалів справи вбачається, що вантажовідправник при відправленні вантажу зазначив у залізничній накладній № 51519254 загальну масу вантажу у вагоні № 61012530 - 69900 кг та загальну масу вантажу у вагоні № 63524136 - 69700 кг, однак, як встановлено судом та слідує з комерційних актів 481001/101 та 481001/102 від 04.09.2018, у вказаних вагонах була виявлена недостача вантажу у кількості 8450 кг та 10100 кг (відповідно), а при складанні вказаних комерційних актів встановлено та зазначено, що у вагонах поверхня вантажу на рівні бортів, укатана та маркована двома вподовжніми смугами. Над 1-7 люками наявне заглиблення приблизно 1000*280*20 см, маркування у місці заглиблення порушене. Двері, люка закриті, просипання вантажу немає. Вагон прибув у справному стані.

Будь-які заперечення щодо форми, порядку складання, змісту вказаних комерційних актів та посадових осіб, які його підписали, а також факту опротестування сторонами відсутні.

Згідно з ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини.

Відсутність хоча б одного з вищеперелічених елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована, як правопорушення.

Відповідачем, усупереч вищевказаним положенням чинного законодавства та ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, не спростовано відсутність своєї вини у незабезпеченні схоронності переданого йому для перевезення вантажу, а наведені ним у відзиві заперечення проти правомірності заявлених позовних вимог спростовуються матеріалами справи.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що внаслідок втрати частини вантажу при перевезенні позивачу були завдані збитки у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу.

Вирішуючи питання про розмір спричиненої шкоди, завданої відповідачем, суд врахував наступне.

Відповідно до п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 2% маси, зазначеної в перевізних документах для вантажу, зданого до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; 1% маси, зазначеної в перевізних документах, зокрема, для мінерального палива.

Судом встановлено, що вантажовідправник передав відповідачу для перевезення вугілля кам`яне у вологому стані, про що зазначено у залізничній накладній № 51519254.

Таким чином, норма природної втрати та граничного розходження від маси вантажу у вагоні № 61012530 складає 1398 кг (69900 кг * 2%), відповідно, маса втраченого вантажу, вартість якого підлягає відшкодуванню, становить 7052 кг (8450 - 1398). З огляду на вартість 1 т вантажу, вказану в акті приймання-передачі вугільної продукції № 90625282 від 07.09.2018 та рахунку-фактурі № 90625282, яка становить 2 520,74 грн. (2 100,62 грн. + 20% ПДВ), розмір завданого позивачу збитку складає 17 776,26 грн.

Норма природної втрати та граничного розходження від маси вантажу у вагоні № 63524136 складає 1394 кг (69700 * 2%), відповідно, маса втраченого вантажу, вартість якого підлягає відшкодуванню, становить 8706 кг (10100 - 1394). З огляду на вартість 1 т вантажу, вказану в акті приймання-передачі вугільної продукції № 90625282 від 07.09.2018 та рахунку-фактурі № 90625282, яка становить 2 520,74 грн. (2 100,62 грн. + 20% ПДВ), розмір завданого позивачу збитку складає 21 945,56 грн.

Отже, судом встановлено, що загальна вартість втраченого вантажу, яка підлягає відшкодуванню, становить 39 721,82 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

Наведені у відзиві на позовну заяву заперечення відповідача не беруться судом до уваги, оскільки не спростовують покладеного на відповідача обов`язку відшкодувати вартість нестачі вантажу, прийнятого ним до перевезення.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» (84404, м. Лиман, вул. Привокзальна, буд. 22, ідентифікаційний код ВП 40150216) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» (85043, м. Добропілля, (м. Білицьке), вул. Красноармійська, буд. 1А, ідентифікаційний номер 37014600) вартість недостачі вантажу в розмірі 39 721,82 грн. (тридцять дев`ять тисяч сімсот двадцять одна грн. 82 коп.) та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 921,00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна грн. 00 коп.).

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення буде складено 05.06.2019.

Суддя О.Г. Удалова