РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.05.2019Справа № 910/4263/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Дьогтяр О.О., розглянув матеріали господарської справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ЛКО Груп» в особі філії

«ЛКО № 1» товариства з обмеженою відповідальністю «ЛКО Груп»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Кошик»

про стягнення 57 347,73 грн.

представник сторін не з`явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У квітні 2019 товариство з обмеженою відповідальністю «ЛКО Груп» в особі філії «ЛКО № 1» товариства з обмеженою відповідальністю «ЛКО Груп» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Кошик» (далі - відповідач) про стягнення 57 347,73 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем його обов`язку оплатити товар, поставлений позивачем на виконання умов укладеного сторонами договору № 10 від 12.09.2018.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 57 347,73 грн., з яких: 52 600,00 грн. - основний борг, 3 845,67 грн. - пеня, 581,59 грн. - інфляційна складова боргу, 320,47 грн. - 3% річних.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.04.2019 було відкрито провадження у справі № 910/4263/19 та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 07.05.2019.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 07.05.2019 відкладено розгляд справи у порядку спрощеного провадження на 23.05.2019, запропоновано учасникам справи надати суду докази здійснення відповідачем часткової оплати товару на суму 509,83 грн. (копію платіжного доручення, банківської виписки тощо).

У судове засідання 23.05.2019 представники сторін не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, відповідач правом надати відзив на позовну заяву не скористався.

Зважаючи на відсутність підстав для відкладення розгляду справи та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників сторін за наявними в ній матеріалами відповідно до правил ч. 9 ст. 165, ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 23.05.2019 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

12.09.2018 між товариством з обмеженою відповідальністю «ЛКО Груп» в особі філії «ЛКО № 1» товариства з обмеженою відповідальністю «ЛКО Груп» (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Кошик» (покупець) був укладений договір № 10 (далі - договір).

Відповідно до розділу 1 договору постачальник зобов`язується поставити, а покупець зобов`язується приймати, розміщувати у торгівельній мережі, реалізовувати кінцевому покупцеві (споживачу) та оплачувати продукцію (далі - товар) на умовах даного договору.

Згідно з п. 2.1 договору ціна та асортимент товару, що поставляється постачальником, затверджуються специфікацією товару на основі пропозиції постачальника. Специфікація є невід`ємною частиною даного договору. Специфікація повинна містити: повне найменування товару, штрих-код, одиницю виміру, кількість в упаковці, а також вартість товару з ПДВ у національній валюті України.

Пунктом 2.2 договору передбачено, що поставка товару здійснюється партіями. Підставою для поставки партії товару є замовлення, отримане від покупця. У замовленні на поставку зазначається строк та адреса поставки, найменування, штрих код, кількість та ціна товару. Замовлення на товар передається постачальнику по електронній почті, згідно з реквізитами постачальника для приймання замовлень, у форматі Excel або торговому представнику особисто.

Приймання товарів здійснюється представником покупця за кількісними та якісними показниками, вказаними у супровідних документах. Приймання покупцем продукції вважається підтвердженням погодження кількості, ціни і асортимента продукції. Підтвердженням факту погоджених умов поставки продукції є відписана сторонами товарно-транспортна накладна або видаткова накладна.

Положеннями п. 5.2 на покупця покладений обов`язок здійснювати оплату товару на умовах даного договору або його додатків.

Відповідно до п. 3.1 договору покупець здійснює оплату кожної партії товару з відстрочкою 35 (тридцять п`ять) календарних днів віддати поставки товару шляхом перерахування покупцем грошових коштів у національній валюті України на розрахунковий рахунок постачальника лише у розрахункову дні покупця - робочі вівторок і п`ятницю. Датою поставки товару вважається дата підписання товарної накладної представником покупця. Датою оплати вважається день, у який сума коштів, що підлягають оплаті, списується з рахунку покупця на розрахунковий рахунок постачальника.

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання перед відповідачем належним чином та передав останньому товар загальною вартістю 53 109,82 грн., а відповідач вказаний товар прийняв, що підтверджується видатковими накладними № ВН-Э35139 від 30.11.2018, № ВН-Э35481 від 04.12.2018, № ВН-Э36134 від 11.12.2018, № ВН-Э36910 від 18.12.2018, засвідченими підписами представників обох сторін, а також їх печатками.

Проте, згідно з поясненнями позивача, відповідач, у порушення умов укладеного сторонами договору, переданий позивачем товар оплатив частково, а саме в сумі 509,83 грн., і така оплата була зарахована позивачем в оплату видаткової накладної № ВН-Э35139 від 30.11.2018. З огляду на те, що такі твердження позивача свідчать на користь відповідача, а відповідач, у свою чергу, не надав суду доказів здійснення оплати поставленого позивачем товару у більшому розмірі, суд дійшов висновку, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем за товар поставлений останнім за вищевказаними видатковими накладними становить 52 599,99 грн. (53 109,82 грн. - 509,83 грн.).

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 7 вказаної статті, не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Частиною 1 ст. 202 Господарського кодексу України встановлено, що господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач документів, які б підтверджували оплату ним заборгованості перед позивачем в повному обсязі або спростовували доводи останнього, суду не надав.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу заявлена позивачем правомірно, проте підлягає задоволенню у меншому розмірі, встановленому судом, а саме - 52 599,99 грн.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 3 845,67 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що відповідач товар, поставлений позивачем, оплатив частково, відтак допустив порушення зобов`язання.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Пунктом 6.4 договору передбачено, що у випадку не виконання покупцем п. 3.1 договору, за умови відсутності порушень, передбачених п. 3.4 зі сторони постачальника, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочки.

Матеріали справи не містять докази на підтвердження наявності порушення позивачем, як постачальником, умов передбачених п. 3.4 договору, відтак вимога про стягнення з відповідача пені заявлена ним правомірно.

Перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем, суд встановив, що він виконаний арифметично вірно, з дотриманням вимог чинного законодавства та умов укладеного сторонами договору. Таким чином, вказана позовна вимога підлягає задоволенню в розмірі, заявленому позивачем, а з відповідача підлягає стягненню пеня в розмірі 3 845,67 грн.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача інфляційну складову боргу в розмірі 581,59 грн. та 3% річних в розмірі 320,47 грн.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок інфляційної складової боргу та 3% річних, наданий позивачем, суд встановив, що він виконаний арифметично вірно, з дотриманням вимог чинного законодавства та умов укладеного сторонами договору. Таким чином, вказані позовні вимоги підлягають задоволенню в розмірах, заявленому позивачем, а з відповідача підлягає стягненню інфляційна складова боргу в розмірі 581,59 грн. та 3% річних в розмірі 320,47 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 52 599,99 грн., пені в розмірі 3 845,67 грн., інфляційної складової боргу в розмірі 581,59 грн. та 3% річних в розмірі 320,47 грн.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Кошик» (02091, м. Київ, вул. Харківське Шосе, буд. 56 літ. А, офіс 2 літ. Б, ідентифікаційний код 40284671) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ЛКО Груп» (03062, м. Київ, вул. Екскаваторна, буд. 35, ідентифікаційний код 40762306) в особі філії «ЛКО № 1» товариства з обмеженою відповідальністю «ЛКО Груп» (03062, м. Київ, вул. Екскаваторна, буд. 35, офіс 1, ідентифікаційний код ВП 40776062) основний борг у розмірі 52 599,99 грн. (п`ятдесят дві тисячі п`ятсот дев`яносто дев`ять грн. 99 коп.), пеню в розмірі 3 845,67 грн. (три тисячі вісімсот сорок п`ять грн. 67 коп.), інфляційну складову боргу в розмірі 581,59 грн. (п`ятсот вісімдесят одна грн. 59 коп.), 3% річних в розмірі 320,47 грн. (триста двадцять грн. 47 коп.) та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 921,00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна грн. 00 коп.).

3. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення підписано 29.05.2019.

Суддя О.Г. Удалова