ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2019 р. м. Київ Справа№ 910/4816/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Чорної Л.В.

Тищенко А.І.

секретар судового засідання: Кондратенко Н.О.
за участю представників учасників процесу: згідно протоколу судового засідання від 22.05.19
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Завод "Маяк"
на рішенняГосподарського суду міста Києва
від17.07.2018
суддя Ярмак О.М., м. Київ
повний текст складений02.08.2018
за позовомпублічного акціонерного товариства "Завод "Маяк", м. Київ
до1) публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Банк Розвитку", м. Київ 2) товарна біржа "Електронні торгові системи", м. Київ 3) Державної організації (установа, заклад) "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб", м. Київ 4) товариства з обмеженою відповідальністю "Агат", м. Київ
провизнання недійсними результатів торгів та договору

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Завод "Маяк" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Банк Розвитку" (надалі - відповідач ів товарна біржа "Електронні торгові системи" (надалі - відповідач-2), державної організації (установа, заклад) "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" (надалі - - відповідач-3) та товариства з обмеженою відповідальністю "АГАТ" (надалі - відповідач-4), в якому просило:

- визнати недійсними результати електронних тортів з продажу прав вимоги за кредитним договором № KKPOD.13767i.021 від 27.08.2014 та договорами забезпечення виконання зобов`язань (номер лоту FЗ70G4099), організованих на замовлення Державної організації (установи, закладу) ) "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" Товарною біржею "Електронні торгові системи", оформлені протоколом № UА-ЕА-2018-01-03-000040-0 від 17.01.2018;

- визнати недійсним договір № 106 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 14.02.2018, укладеного між публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський банк розвитку" та товариством з обмеженою відповідальністю "Агат" ( т. 1, а.с. 15-26).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані торги було проведено, а договір відступлення укладено з порушенням вимог Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". В даному випадку відступлення права вимоги здійснено на умовах, значно гірших за звичайні ринкові умови здійснення відповідних операцій, що призвело до неспіврозмірного зменшення ліквідаційної маси банку, порушено принцип забезпечення конкурентності торгів із залученням якомога більшої кількості потенційних покупців. До того ж, товариство з обмеженою відповідальністю Агат" не є фінансовою установою та не отримувало відповідну ліцензію на надання фінансових послуг, а тому не мало права на участь у торгах та на отримання плати (фінансової вигоди) у вигляді дисконту від фінансової операції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.04.2018 було відкрито провадження у справі № 910/4816/18 та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський Банк розвитку" (відповідач-1) проти позову заперечував, зазначаючи про його безпідставність, просив суд в позові відмовити, оскільки позивач помилково ототожнює договір відступлення права вимоги з договором факторингу, оскільки умови договору відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги не передбачають фінансування господарської діяльності відповідача, грошові кошти за договором є платою за права вимоги, що суперечить ст.1077 ЦК України визначенням договору факторингу, законодавством не передбачено оновлення звіту про оцінку активів неплатоспроможного банку, початкова ціна активів банку, що ліквідується не повинна бути нижчою за оціночну вартість, визначену незалежними суб`єктом оціночної діяльності на дату формування ліквідаційної маси.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - відповідач-3) проти позову заперечував, просив суд в задоволенні вимог позивача відмовити, наголошуючи на наступному, а саме:

- оспорюваний договір відповідає вимогам чинного законодавства;

- договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів, ця послуга надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу, за відсутності плати первісного кредитора за над,ані йому послуга між сторонами виникають правовідносини з договору купівлі-продажу права вимоги, до яких застосовуються положення про відступлення права вимоги;

- законодавець не наділив Фонд обов`язком здійснювати оновлення звіту про оцінку активів неплатоспроможного банку, твердження позивача про те, що інформацію про майно (активи неплатоспроможного банку) відображено не в повній мірі є необгрунтованими.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агат" (надалі - відповідач-4) просив суд в позові відмовити, як необгрунтованого та не підтвердженого належними доказами. Зокрема, відповідач-4 наголошував на тому, що договір відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 106 від 28.11.2016 не є договором факторингу, а є договором цесії, вартість права вимоги, яке відступається за договором уступки, не обов`язково дорівнює розміру уступленого права вимоги.

Товарна біржа "Електронні торгові системи" (надалі - відповідач-2) відзиву на позов не надала, у зв`язку з чим справа розглядалася місцевим господарським судом за наявними у справі матеріалами.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.07.2018 у справі № 910/4816/18 в задоволенні позову було відмовлено повністю (т. 2, а.с. 16-23).

Місцевий господарський суд, посилаючись на ст. ст. З, 15, 16, 203, 215, 512, 514, 1077, 1079 ЦК України, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 388 від 24.03.2016, зазначав наступне:

- відсутність плати первісного кредитора за надані йому послуги, а також обов`язку повернути сплачені відповідачем-4 кошти свідчить про те, що оспорюванний правочин не є договором факторингу, а між сторонами виникли правовідносини за договором купівлі-продажу права вимоги, до яких застосовується положення про відступлення права вимоги (цесії);

- посилання позивача про те, що відступлення права вимоги за кредитним договором здійснено на умовах, значно гірших за звичайні ринкові умови, є необґрунтованими, оскільки торги щодо продажу прав вимоги за кредитним договором проводилися неодноразово протягом 2017, але кожною разу такі торги визнавалися такими, що не відбулися через відсутність купівельного попиту;

- посилання позивача на Методику оцінки активів банку, затвердженої рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів від 08.12.2016, не прийнято судом до уваги, оскільки вказана методика була затверджена після формування ліквідаційної маси ПАТ "Всеукраїнський банк розвитку" та відповідно, не розповсюджується на порядок оцінки активів банку, яка здійснювалася до моменту затвердження його ліквідаційної маси, у т.ч. стосовно строку дії звіту про оцінку, який знову ж таки обов`язковий для використанні під час формування ліквідаційної маси банку, а не здійснення реалізації активу за визначеною фондом процедурою;

- позивачем не доведено наявності підстав для визнання недійсними результатів електронних торгів з продажу прав вимоги за Кредитним договором № ККРОБ. 137671.021 від 27.08.2014 та договорами забезпечення виконання зобов`язань (номер лоту Е37О4099), організованих на замовлення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб Товарною біржею "Електронні торгові системи", оформлені протоколом №иА-ЕА-2018-01-03-000040-с від 17.01.2018, і визнання недійсним договору № 106, укладеного за результатами вказаних торгів, а також позивачем не доведено суду в чому саме були порушені його права цими торгами та договором.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, публічне акціонерне товариство "Завод "Маяк" (надалі - скаржник, позивач) звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.07.2018 у справі № 910/4816/18 та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю ( т. 2 а.с. 29-36).

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з`ясовано обставини справи, внаслідок чого невірно застосовано норми матеріального і процесуального права, а висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи.

Зокрема, скаржник вважає, що в даному випадку актив був проданий за надзвичайно заниженою вартістю всупереч інтересам держави, вкладників та інших кредиторів банку. Відступлення права вимоги здійснено на умовах, значно гірших за звичайні ринкові умови здійснення відповідних операцій.

На думку скаржника, результати торгів від 17.01.2018 та укладений за їх результатами договір відступлення порушують публічний порядок і направлені на завдання шкоди інтересам держави, вкладникам та іншим кредиторам банку, а отже є недійсними в силу ст. 228 ЦК України.

В апеляційній скарзі зазначено про те, що в даному випадку було порушено принцип забезпечення конкурентних торгів із залученням якомога більшої кількості потенційних покупців. Інформація про актив була оприлюднена неповною з самого початку та не оновлювалася перед торгами, що знизило кількість потенційних бажаючих придбати актив за найвищою ціною.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.09.2018 у справі № 910/4816/18 (головуючий суддя Жук Г.А., судді: Дикунська С.Я., Мальченко А.О.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства "Завод "Маяк" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.07.2018 у справі № 910/4816/18.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.09.2018 у справі № 910/4816/18 (головуючий суддя Жук Г.А., судді: Дикунська С.Я., Мальченко А.О.) розгляд апеляційної скарги публічного акціонерного товариства "Завод "Маяк" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.07.2018 у справі № 910/4816/18 призначено на 10.10.2018.

20.09.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» надійшли відзиви на апеляційну скаргу.

24.09.2019 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від товариства з обмеженою відповідальністю «Агат» надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Відповідачі 1, 3, 4 заперечували проти доводів скарги та просили суд залишити оскаржуване рішення місцевого господарського суду без змін, оскільки висновки суду повністю відповідають обставинам справи, а рішення суду прийнято з дотриманням вимог чинного законодавства. Загалом заперечення проти апеляційної скарги ідентичні тим, які наводилися під час розгляду справи місцевим господарським судом. Зокрема, у відзивах відповідачів зазначено наступне:

- висновки, викладені в постанові Верховного Суду України від у справі № 3-242гс16, на яку посилається скаржник в апеляційній скарзі, не стосуються предмету спору у даній справі;

- позивачем не надано доказів порушення відповідачами Положення про організацію продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від № 388;

- порядок проведення електронних торгів (аукціону) щодо продажу права вимоги за кредитним договором № ККРСЮ. 13 7671.021 та договорами забезпечення виконання зобов`язань є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства;

- відносно оновлення паспорту відкритих торгів (аукціону), то такий паспорт був оновлений відповідно до закону, був та є наявним на сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Зазначаючи про протилежне, скаржник вводить суд в оману;

- посилання скаржника на те, що оспорюваний ним договір є договором факторингу не Відповідає дійсності та спростовується наданими суду поясненнями і доказами;

- укладаючи спірний договір сторони визначили його правову природу та встановили наміри і цілі, про що прямо вказано у розділі 1 договору, тому доводи позивача про те, що сторонами договору була здійснена операція з фінансовими активами, яка підпадає під ознаки факторингу є безпідставними;

- скаржником не надано пояснень та доказів, які б спростовували висновки місцевого господарського суду.

Відповідач-2 відзиву на апеляційну скаргу не подав, однак відповідно до ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" № 454/2017 від 29.12.2017 ліквідовано Київський апеляційний господарський суд та утворено Північний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Київську, Сумську, Черкаську, Чернігівську області та місто Київ.

Актом прийняття-передачі судової справи від 01.10.2018 справу № 910/4816/18 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.10.2018, справу № 910/4816/18 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Разіна Т.І., судді: Скрипка І.М., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2018 у справі № 910/4816/18 прийнято апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Завод "Маяк" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.07.2018 у справі № 910/4816/18 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Разіна Т.І., судді: Скрипка І.М., Тищенко А.І.; розгляд апеляційної скарги публічного акціонерного товариства "Завод "Маяк" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.07.2018 у справі № 910/4816/18 призначено на 21.11.2018.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.11.2018 у справі № 910/4816/18 задоволено клопотання товариства з обмеженою відповідальністю "Агат" про відкладення розгляду справи № 910/4816/18; відкладено розгляд публічного акціонерного товариства "Завод "Маяк" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.07.2018 у справі № 910/4816/18 до 19.12.2018.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2018 розгляд справи № 910/4816/18 відкладено на 21.01.2019.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/290/19 від 21.01.2019 у зв`язку з перебуванням судді Скрипки І.М. на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/4816/18.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 21.01.2019 для розгляду справи № 910/4816/18 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Разіна Т.І., судді: Чорна Л.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2019 прийнято до свого провадження апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Завод "Маяк" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.07.2018 у справі № 910/4816/18 колегією суддів у складі: головуючого судді Разіної Т.І., суддів: Чорної Л.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2019 у справі № 910/4816/18 клопотання товариства з обмеженою відповідальністю "Агат" про зупинення провадження у справі № 910/4816/18 задоволено; апеляційне провадження у справі № 910/4816/18 зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 910/16786/18; зобов`язано сторін повідомити Північний апеляційний господарський суд про результати розгляду справи № 910/16786/18.

Постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 27.03.2019 у справі № 910/4816/18 касаційні скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та публічного акціонерного товариства "Завод "Маяк" задоволено; ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2019 у справі № 910/4816/18 скасовано; справу № 910/4816/18 передано до Північного апеляційного господарського суду для продовження розгляду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2019 поновлено провадження у справі № 910/4816/18 та призначено до розгляду на 22.05.2019.

В судовому засіданні 19.12.2018 адвокат скаржник підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.07.2018 у справі № 910/4816/18 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позов повністю.

В судовому засіданні 19.12.2018 адвокати і представники відповідачів 1, 3, 4 заперечували проти апеляційної скарги з підстав, викладених у відзивах на апеляційну скаргу. Просили суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - без змін як таке, що було ухвалено з об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Відповідач 2 судове засідання не з`явився, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Будь-яких заяв чи клопотань через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярію) від відповідача до суду не надходило.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі-ГПК України) неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 42 ГПК України визначено, що учасники справи мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом.

Оскільки явка представників сторін в судове засідання не була визнана обов`язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення представників сторін про місце (рекомендовані поштові повернення), дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість здійснення розгляду даної справи у відсутності представника відповідача 2 за наявними у справі матеріалами.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення учасників процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги та письмових пояснень, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, що 27.08.2014 між публічним акціонерним товариством "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ" (надалі - відповідач-1, банк) та публічним акціонерним товариством "Завод "Маяк" (надалі - позивач, позичальник) було укладено кредитний договір № ККРОD. 137671.021 (надалі - кредитний договір).

За умовами кредитного договору (п.п. 1.1, 1.2, 1.4) банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпечення та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 2 800 000 доларів США (кредит) на умовах, визначених цим договором. Кредит надається позичальнику на наступні цілі: рефінансування

заборгованості за кредитним договором № ККРОD.137671.005 від 30.07.2013. Вид кредиту - поновлювана кредитна лінія ( т. 1, а.с. 52-57).

21.12.2015 Правлінням Національного банку України було винесено постанову № 914 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ".

На підставі вказаної постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - Фонд) було прийнято рішення № 234 від 22.12.2015 "Про початок процедури ліквідації ПАТ ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ" та делегування повноважень ліквідатора банку".

Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 5039 про затвердження умов продажу активів публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку", яким затверджено умови, строки, порядок оплати, місце, початкову ціну реалізації права вимоги за кредитним договором № ККРОD. 137671.021 від 27.08.2014 відповідно до вимог законодавства та нормативних документів Фонду.

Товарною біржею "ЕЛЕКТРОННІ ТОРГОВІ СИСТЕМИ" на веб-сайті https://prozorro.sale були проведені електронні торги з продажу прав вимоги за Кредитним договором (номер лоту БЗ704099), за результатами яких складено протокол №UА-ЕА- 2018-01-03-000040-с від 17.01.2018.

За результатами торгів, 14.02.2018 між публічним акціонерним товариством "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ" (надалі - відповідач-1, банк) та товариством з обмеженою відповідальністю "АГАТ" (надалі - відповідач-4, новий кредитор) було укладено договір №106 про відступлення (купівлі - продажу) прав вимоги (надалі - договір відступлення прав вимоги).

За умовами договору відступлення прав вимоги (п. 2.1) банк відступає шляхом продажу новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах визначених цим договором, права вимоги банку до позичальника (ПАТ "Завод "Маяк") та поручителів, зазначених в додатку №1 до цього договору, за кредитним договором, договором поруки та договорами застави з урахуванням усіх змін, доповнень та додатків до них згідно реєстру у додатку № 1 до даного договору (основні договори). Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти в сумі та порядку, визначених цим договором ( т. 1, а.с. 103-106).

На виконання умов вказаного договору між сторонами було підписано акт прийому-передачі документів від 14.02.2018, згідно з яким відповідач-1 передав, а відповідач-4 прийняв кредитний договір № ККРОD. 137671.021 від 27.08.2014

Позивач просив суд визнати недійсними результати електронних торгів з продажу прав вимоги за кредитним договором № ККРОD. 137671.021 та договорами забезпечення виконання зобов`язань (номер лоту БЗ704099), організованих на замовлення Державної організації (установи, закладу)) "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" Товарною біржею "Електронні торгові системи", оформлені протоколом № UА-ЕА-2018-01-03- 000040-с від 17.01.2018.

На думку позивача, електронні торги було проведено з порушенням принципу забезпечення конкурентних торгів із залученням якомога більшої кількості потенційних покупців. Інформація про актив була оприлюднена неповною з самого початку та не оновлювалася перед торгами, що знизило кількість потенційних бажаючих придбати актив за найвищою ціною. Також позивач зазначає про те, що відбувся продаж активу за надзвичайно заниженою вартістю всупереч інтересам держави, вкладників та інших кредиторів банку.

Позивач вважає, що шляхом укладення договору відступлення прав вимоги відповідачами було здійснено операцію з фінансовими активами, яка підпадає під ознаки факторингу. При цьому відповідач-4 не є фінансовою установою у розумінні Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", яка може надавати фінансові послуги у формі факторингу, оскільки не має статусу фінансової установи та ліцензії на такий вид діяльності, як надання фінансових послуг.

За твердженнями публічного акціонерного товариства "Завод "Маяк", договір відступлення прав вимоги було укладено поза межами господарської компетенції відповідача-4, чим порушено вимоги ст.ст. 1077-1079 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим названий правочин має бути визнаний недійсним відповідно до ст.ст. 203, 215, 227, 228 ЦК України.

Місцевий господарський суд відмовив у задоволенні позову повністю, визнавши вимоги позивача необґрунтованими та непідтвердженими належними доказами.

Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають як вимогам чинного законодавства, так і фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлюються Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", яким також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до п.п. 2, 4, 9 ч. 1 ст. 48 названого Закону Фонд гарантування безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку; вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб; здійснює відчуження активів та/або зобов`язань банку, якщо це було передбачено планом врегулювання, або в інших випадках, передбачених цим Законом.

Норми ч.ч. 1, 3 ст. 50, ч.ч. 2, 6, 7 ст. 51 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначають, що з дня початку процедури ліквідації банку Фонд приступає до інвентаризації та оцінки майна банку з метою формування ліквідаційної маси банку, майно б`анку, що включається до ліквідаційної маси, підлягає оцінці Фондом у порядку, встановленому Фондом. Перелік майна банку, що підлягає оцінці суб`єктами оціночної діяльності, встановлюється Фондом. Для проведення оцінки майна Фонд має право залучати суб`єктів оціночної діяльності з оплатою їх послуг за рахунок ліквідаційної маси банку. Після затвердження виконавчою дирекцією Фонду результатів інвентаризації майна банку та формування ліквідаційної маси Фонд розпочинає передпродажну підготовку та реалізацію майна банку у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами Фонду, за найвищою вартістю у найкоротший строк. Майно (активи) банку або кількох банків може бути реалізоване, зокрема, на відкритих торгах (аукціоні). Продаж майна (активів) банку у спосіб, передбачений цією частиною, може проводитися в електронній формі (на електронних майданчиках). Інформація про вибраний спосіб та порядок продажу (умови, строки, порядок оплати, місце, початкова ціна тощо) майна банку або кількох банків оприлюднюється на офіційному веб-сайті Фонду та веб-сайті банку, майно якого продається.

24.03.2016 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 388, яким затверджено Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, яким визначено порядок організації продажу активів (майна), що включені до ліквідаційної маси банку, що ліквідується, крім майна, визначеного у частині тринадцятій статті 51 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", у тому числі визначення принципів та критеріїв черговості продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, які застосовуються при формуванні як планів продажу активів (майна) на рівні банків, що ліквідуються, так і пропозицій з продажу окремих активів/пулів активів (майна).

Відповідно до п.п. 1, 2 розділу III названого вище Положення порядок підготовки до продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, включає проведення інвентаризації активів (майна), здійснення оцінки активів (майна), формування ліквідаційної маси, розробку плану продажу активів (майна). Результати інвентаризації, формування ліквідаційної маси та плану продажу активів (майна) затверджуються Фондом.

Як було з`ясовано судом, відповідно до публічного паспорту активу щодо прав вимоги за кредитом, суб`єктом оціночної діяльності ПП "Центр незалежної оцінки та експертизи" 01.04.2016 здійснено оцінку активу банку: право вимоги за кредитним договором № KKPOD. 137671.021 від 27.08.2014 та договорами забезпечення та оцінено вартість активу в розмірі 39 670 591 грн. 34 коп.

На підставі рішень виконавчої дирекції Фонду № 812 від 02.03.2017, № 3125 від 24.07.2017, № 3244 від 31.07.2017 відповідач-1 неодноразово виносив на відкриті торги (аукціон) актив по відступленню права вимоги за Кредитним договором № ККРОD. 137671.021 від 27.08.2014. Початкова ціна активу на перших торгах становила 66 000 000 грн. 00 коп.

В п. 9 розділу VII Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, вказано про те, що банк, який ліквідується, має право продати активи (майно), які не були продані на попередніх відкритих торгах (аукціоні), зі зниженням їх початкової ціии/ціии реалізації на 10 відсотків від початкової ціни з можливістю подальшого зниження ціни реалізації на кожних наступних відкритих торгах (аукціоні) на 10 відсотків від початкової ціни, але сумарно не більше ніж на ЗО відсотків від початкової ціни, без повторного затвердження Фондом початкової ціни реалізації на повторних відкритих торгах (аукціоні). При формуванні пропозиції щодо реалізації активів (майна) та/або проекту рішення Фонду про затвердження умов продажу активів (майна) на повторних відкритих торгах (аукціоні) їх нова ціна реалізації може встановлюватися нижче їх оціночної вартості, але не нижче ціни реалізації на останніх відкритих торгах (аукціоні), зниженої на 10 відсотків.

В даному випадку ціна продажу активу була визначена в ході проведення відкритих торгів в конкурентному середовищі, тобто у загальновизнаному порядку продажу майна.

Відповідно до визначення, наведеного в Положенні щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, оголошенням щодо продажу активів (майна) є стисла інформація, що містить дані з публічного паспорта активу (майна), паспорта відкритих торгів (аукціону) та посилання на ці документи, розміщена у друкованих засобах масової інформації, з посиланням на інформацію на офіційному веб-сайті Фонду та веб-сайті банку, що ліквідується. Розкриттям інформації є надання інформації потенційним покупцям щодо активів (майна) банків, що ліквідуються, шляхом оприлюднення стислого опису майна у вигляді публічного паспорта активу (майна) та паспорта відкритих торгів (аукціону) на офіційному веб-сайті Фонду, веб-сайтах банків та в друкованих засобах масової інформації.

Згідно зі ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції погоджується з місцевим господарським судом в тому, що Фондом були виконані усі можливі, передбачені законодавством, вимоги щодо розміщення інформації, а в паспорті активу та паспорті торгів у стислому вигляді присутня вся передбачена законом інформація, у тому числі претензійно-позовної роботи, вказаний вид застави, тощо. Натомість позивач не надав ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції належних і допустимих доказів, які б свідчили про порушення відповідачами Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються.

В позовній заяві позивач посилався на те, що рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2017 у справі № 910/10965/17, яке набрало законної сили про стягнення з позивача на користь відповідача-1 заборгованості за кредитним договором № ККРОD. 137671.021 від 27.08.2014.

Проте вказаним судовим рішенням не встановлено порушення процедури торгів.

В апеляційній скарзі позивач наголошував на тому, що оцінка майнових прав за Кредитним договором була неактуальною, оскільки з моменту її проведення пройшло майже два роки і необхідно було провести нову оцінку або оновити раніше підготовлений звіт, чого зроблено не було, у зв`язку з чим позивач вважає, що в даному випадку було порушено установлені законодавством правила про порядок реалізації майна шляхом проведення електронних торгів.

Однак, як було встановлено судом, паспорт відкритих торгів (аукціону) був оновлений відповідно до закону, був та є наявним на сайті Фонду. Інформація щодо актуальної суми заборгованості за кредитом, зміни у претензійно-позовній роботі, тощо, яка, на думку позивача, мала бути оновлена разом з відкритим паспортом торгів, не передбачена затвердженою формою такого паспорту та вказується у публічному паспорті активу, які є різними документами.

З протоколу електронних торгів від 17.01.2018 №UА-ЕА-2018-01-03- 000040-с вбачається, що участь в аукціоні приймали відповідач-4 (товариство з обмеженою відповідальністю "Агат") і товариство з обмеженою відповідальністю "Аль Вкраїна Агро".

Переможцем аукціону визнано відповідача-4.

В протоколі передбачено, що переможець аукціону зобов`язаний підписати протокол про проведення аукціону, договір про відступлення права вимоги за кредитним договором та договорами забезпечення виконання зобов`язань, та провести повний розрахунок з продавцем протягом 20 робочих днів.

Відповідно до п. 5 розділу VII Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються (у редакції, чинній на час проведення торгів) у разі відмови переможця відкритих торгів (аукціону) від підписання протоколу відкритих торгів (аукціону), укладання договору купівлі-продажу активу (майна), розрахунків або придбання активів (майна) банку, що ліквідується, гарантійний внесок перераховується такому банку. У разі встановлення, що переможець відкритих торгів (аукціону) з продажу прав вимоги або за договором забезпечення виконання зобов`язання є боржником та/або поручителем за такими договорами, уповноважена особа Фонду інформує про це Фонд і результати відкритих торгів (аукціону) скасовуються. Гарантійний внесок такому переможцю відкритих торгів (аукціону) не повертається.

Як вірно зазначив у своєму рішенні місцевий господарський суд, позивач не надав доказів, які б свідчили про порушення його прав при проведенні

Товарною біржею "ЕЛЕКТРОННІ ТОРГОВІ СИСТЕМИ" (відповідачем-2) електронних торгів з продажу прав вимоги за кредитним договором № ККРОD. 137671.021 від 27.08.2014 (номер лоту Е37О4099), в яких він не мав права приймати участь відповідно до п. 5 розділу VII Положення щодо організації продажу активів (майна) банків.

Відносно вимоги позивача про визнання недійсним Договору відступлення прав вимоги, судом було з`ясовано наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Згідно зі ст. 215 Цивільного кодексу України у разі, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до положень ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Тобто, в силу припису наведеної статті правомірність правочину презюмується і обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Як уже зазначалося вище, 14.02.2018 між відповідачем-1 та відповідачем-4 було укладено договір № 106 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги (надалі - договір відступлення прав вимоги).

Позивач вважає, що названий договір за своїм змістом і суттю є договором факторингу.

Однак суд апеляційної інстанції погоджується з місцевим господарським судом в тому, що оспорюваний правочин є саме договором цесії (відступлення права вимоги), а не договором факторингу, як стверджує позивач, виходячи з наступного.

Положеннями ст.ст. 512, 514 Цивільного кодексу України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги (цесія) за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Договір відступлення права вимоги може бути як безоплатним, та і оплатним. У останньому випадку на відносини цесії розповсюджуються положення про договір купівлі-продажу, оскільки ст. 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі- продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом про що сторонами зазначено у самому договорі.

Нормами ч. 1 ст. 1077 Цивільного кодексу України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується "дати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Стаття 1079 Цивільного кодексу України визначає, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

З наведеного випливає, що обов`язковою умовою договору факторингу є оплата, яку має здійснити первісний кредитор (клієнт) новому кредитору (фактору) за надання в його розпорядження коштів під відступлення права вимоги. При цьому, таку плату здійснює саме клієнт (первісний кредитор), а не навпаки. Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, в тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором.

Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Сам же договір факторингу у ст. 1077 Цивільного кодексу України визначений, як фінансування під відступлення права грошової вимоги та передбачає, що відступлення права вимоги є наслідком та лише складовою частиною цієї господарської операції, що полягає в забезпеченні виконання зобов`язання під фінансування.

Однією із відмінних ознак факторингу від інших правочинів, які передбачають відступлення право вимоги, є передача грошових коштів у розпорядження за плату, тобто взамін права вимоги, клієнт отримує послугу, що полягає в передачі грошових коштів у розпорядження на певний час, з обов`язком повернення цих коштів та оплати часу користування ними.

Договір факторингу та купівлі-продажу права грошової вимоги мають відмінності і у строках дії таких договорів. Договір купівлі-продажу права грошової вимоги припиняє свою дію після того, як первісний кредитор передав новому кредитору право вимоги до боржника, а новий кредитор оплатив його вартість. Договір факторингу діє і після того як фактор оплатив клієнту вартість грошової вимоги, а клієнт передав фактору право грошової вимоги до третіх осіб, до моменту коли боржник (або клієнт, в разі якщо це передбачено договором факторингу) виплатить факторові кошти за первісним договором (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 31.01.2018 у справі № 910/7038/17).

Як вірно зазначив у своєму рішенні місцевий господарський суд, між договором про купівлю-продаж (відступлення права вимоги) та договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) є лише одна спільна риса, а саме: вони базуються на заміні кредитора у зобов`язанні (відступленні права вимоги).

Відтак, відсутність плати первісного кредитора за надані йому послуги, а також обов`язку повернути сплачені відповідачем-4 кошти свідчить про те, що оспорюванний позивачем правочин не є договором факторингу, натомість між сторонами виникли правовідносини за договором купівлі-продажу права вимоги, до яких застосовується положення про відступлення права вимоги (цесії).

Належних та допустимих доказів, які б свідчили про протилежне ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції не надано.

Наведеними обставинами у їх сукупності спростовуються доводи скаржника про те, що сторонами оспорюваного договору була здійснена операція з фінансовими активами, яка підпадає під ознаки договору факторингу.

Судом апеляційної інстанції враховано посилання позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 909/968/16, однак вказана постанова не стосується предмету спору у даній справі, оскільки в даному випадку правовідносини сторін стосуються реалізації активу неплатоспроможного банку.

Доводи скаржника про те, що відступлення права вимоги за кредитним договором було здійснено на умовах, значно гірших за звичайні ринкові умови, є безпідставними, оскільки торги щодо продажу прав вимоги за кредитним договором проводилися неодноразово протягом 2017 (копії протоколів залучені до матеріалах справи), але кожного разу торги визнавалися такими, що не відбулися у зв`язку з відсутністю купівельного попиту.

Окрім того, в ст. 50 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та п.п. 4.16, 4.17 глави 4 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 № 2, визначено, що майно банку, яке включається до ліквідаційної маси, підлягає оцінці Фондом у порядку, встановленому Фондом. Перелік майна банку, що підлягає оцінці суб`єктами оціночної діяльності, встановлюється Фондом. Для проведення оцінки майна уповноважена особа Фонду на здійснення ліквідації банку має право залучати суб`єктів оціночної діяльності з оплатою їх послуг за рахунок ліквідаційної маси банку. Залучення суб`єктів оціночної діяльності здійснюється уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку у порядку, встановленому Законом та нормативно-правовими актами Фонду.

Тобто, оцінка активів банку здійснюється з метою формування його ліквідаційної маси та прогнозування можливих доходів, отриманих від реалізації майна банку. В подальшому така оцінка використовується разом з іншими чинниками для визначення Фондом гарантування вкладів фізичних осіб (ФГВФО) початкової ціни реалізації активу у порядку, встановленому нормативними актами.

В своїх поясненнях позивач посилався на Методику оцінки активів банку, затверджену рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів від 08.12.2016. Однак, як вірно зазначив у своєму рішенні місцевий господарський суд, ця методика була затверджена після формування ліквідаційної маси відповідача-1 та не розповсюджується на порядок оцінки активів банку, яка здійснювалася до моменту затвердження його ліквідаційної маси, у т.ч. стосовно строку дії звіту про оцінку, який знову ж таки обов`язковий для використанні під час формування ліквідаційної маси банку, а не здійснення реалізації активу за визначеною фондом процедурою.

В апеляційній скарзі позивач зазначав про те, що актив був проданий за заниженою ціною, встановленою начебто з порушенням.

Однак згідно з п. З Розділу VI Положення щодо організації продажу, початкова ціна активів (майна) банку, що ліквідується, не повинна бути нижчою за оціночну вартість, визначену незалежним суб`єктом оціночної діяльності на дату формування ліквідаційної маси.

Як було встановлено судом, початкова ціна - ціна активу (майна) на перших відкритих торгах (аукціоні), відображена у рішенні Фонду про затвердження умов продажу активу (майна); ціна реалізації - вартість активу (майна) на повторних торгах, відображена у затверджених Фондом пропозиціях на продаж.

Системний аналіз чинного законодавства свідчить про те, що при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи ст.ст. З, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 04.04.2018 у справі № 914/1367/17).

Відповідно до ст. ст. 7, 13 ГПК України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Натомість позивач не довів, в чому саме полягає і чим були порушені його права оспорюваними торгами та договором.

Позивачем не підтверджено належними доказами наявності підстав для визнання недійсними результатів електронних торгів з продажу прав вимоги за кредитним договором № ККРОD. 137671.021 від 27.08.2014 та договорами забезпечення виконання зобов`язань (номер лоту БЗ704099), організованих на замовлення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб Товарною біржею "Електронні торгові системи", що оформлені протоколом №UА-ЕА-2018-01-03-000040-с від 17.01.2018, а також не довів наявності підстав для визнання недійсним договору № 106 від 14.02.2018, укладеного за результатами вказаних торгів.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду та не свідчать про правомірність вимог позивача.

При цьому судом апеляційної інстанції враховано, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

В ст. ст. 78, 79 ГПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 86 ГГЖ України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та документально не підтвердженими, у зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 ГГЖ України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГГЖ України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та не спростовують висновків місцевого господарського суду, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України покладається судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України та ст.ст. 11, 74, 129,-240, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Завод "Маяк" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.07.2018 у справі № 910/4816/18 залишити без змін.

3. Справу № 910/4816/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено та підписано судом-27.05.2019.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді Л.В. Чорна

А.І. Тищенко