УХВАЛА

03 червня 2019 року Справа № 913/297/19

Провадження №5/913/297/19

Суддя Смола С.В., розглянувши матеріали

за позовом Заступника керівника Лисичанської місцевої прокуратури Луганської області (вул.Д.Менделєєва, б.65, м.Лисичанськ Луганської області) в інтересах держави в особі

позивача - Попаснянської районної державної адміністрації Луганської області (пл.Миру, б.2, м.Попасна Луганської області, 93302)

до відповідача-1 - Відділу освіти Попаснянської районної державної адміністрації Луганської області (пл.Миру, б.2, м.Попасна Луганської області, 93302)

відповідача-2 - Фізичної особи-підприємця Падєєва Сергія Леонідовича (АДРЕСА_2 )

про визнання недійсною додаткової угоди №1 від 10.04.2019 до договору №1ТЄП від 11.02.2019 та припинення зобов`язань за нею на майбутнє,

в с т а н о в и в:

Заступник керівника Лисичанської місцевої прокуратури Луганської області в інтересах держави в особі Попаснянської районної державної адміністрації Луганської області звернувся до Господарського суду Луганської області з позовом до відповідача-1 - Відділу освіти Попаснянської районної державної адміністрації Луганської області, та відповідача-2 - Фізичної особи-підприємця Падєєва Сергія Леонідовича про:

- визнання додаткової угоди №1 від 10.04.2019 до договору №1ТЄП від 11.02.2019, укладеного між Відділом освіти Попаснянської районної державної адміністрації Луганської області та Фізичною особою-підприємцем Падєєвим Сергієм Леонідовичем недійсною;

- припинення зобов`язання за додатковою угодою №1 від 10.04.2019 до договору №1ТЄП від 11.02.2019 на майбутнє.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що додаткова угода №1 від 10.04.2019, якою внесено зміни до договору №1ТЄП від 11.02.2019, укладена з порушенням приписів ст.36 Закону України "Про публічні закупівлі". Крім того, прокурор зазначив, що на цей час спірна додаткова угода є чинною, відповідно до її положень здійснюється надання передбачених договором №1ТЄП від 11.02.2019 послуг з теплопостачання та здійснюється розрахунок їх вартості та подальша оплата за рахунок коштів районного бюджету, а тому просить припинити виконання зобов`язань за додатковою угодою №1 від 10.04.2019 на майбутнє.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.05.2019 справа передана на розгляд судді Смолі С.В.

Відповідно до ч.1 ст.162 Господарського процесуального кодексу України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Згідно з п.5 ч.3 ст.162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Суд зазначає, що за вимогою про припинення зобов`язання за додатковою угодою №1 від 10.04.2019 до договору №1ТЄП від 11.02.2019 на майбутнє прокурором взагалі не наведено її обґрунтування та не викладені обставини, якими вона обґрунтована; не зазначено правові підстави цієї вимоги.

Більш того, викладене на сторінці 7 позовної заяви щодо припинення виконання зобов`язань за додатковою угодою №1 від 10.04.2019 на майбутнє не відповідає власне самій позовній вимозі про припинення зобов`язань за нею на майбутнє.

Також господарський суд вважає за необхідне зауважити, що відповідно до п.п.2.7 п.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 з наступними змінами "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" якщо зі змісту господарського договору випливає, що зобов`язання за цим договором може бути припинено лише на майбутнє, оскільки неможливо повернути усе одержане за ним (наприклад, вже здійснене користування за договором майнового найму (оренди), користування електроенергією, спожиті послуги, зберігання, здійснене за відповідним договором, тощо), то господарський суд одночасно з визнанням господарського договору недійсним (за наявності підстав для цього) зазначає в резолютивній частині рішення, що зобов`язання за договором припиняється лише на майбутнє. При цьому слід враховувати, що зобов`язання припиняються на майбутнє не на підставі відповідної вказівки в рішенні суду, а в силу закону, тому при визнанні недійсним правочину (господарського договору) зобов`язання його сторін припиняються на майбутнє з моменту набрання чинності рішення суду про визнання правочину (договору) недійсним, хоча б у судовому рішенні й не було зазначено про таке припинення. Якщо господарське зобов`язання припиняється лише на майбутнє, господарським судам слід виходити з того, що у відповідних випадках і неможливості повернення одержаного за зобов`язанням у натурі правові наслідки такої недійсності визначаються відповідно до статті 216 ЦК України та частини другої статті 208 ГК України. Разом з тим якщо за правочином, визнаним недійсним, права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, то наслідки у вигляді реституції застосовані бути не можуть, але згідно з частиною другою статті 236 ЦК України можливість настання таких прав та обов`язків у майбутньому припиняються.

Отже, заявником не враховано, що у поєднанні з вимогою про визнання спірної додаткової угоди недійсною вимога про припинення зобов`язань за нею на майбутнє не може бути самостійною; вказівка щодо цього у резолютивній частині судового рішення є лише відображенням особливості наслідків визнання недійсними правочинів (договорів), за якими неможливе повернення виконаного (отриманого).

Крім того, позовна заява прокурора не містить викладу обставин щодо виконання/невиконання договору №1ТЄП від 11.02.2019 та спірної додаткової угоди до нього та обґрунтування вимоги про припинення виконання зобов`язань за додатковою угодою №1 від 10.04.2019 на майбутнє в контексті можливості/неможливості застосування наслідків недійсності саме спірної додаткової угоди, а не основного договору №1ТЄП від 11.02.2019.

Також відповідно до ч.5 ст.162 Господарського процесуального кодексу України у разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення. З даним приписом узгоджується вимога ч.4 ст.53 Господарського процесуального кодексу України, яка передбачає, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу. Частиною 5 ст.53 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Процесуальні норми щодо представництва прокурором інтересів держави в суді також містяться у ст.23 Закону України "Про прокуратуру", яка передбачає, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

У світлі наведених приписів процесуального закону прокурор у позовній заяві зобов`язаний чітко визначити інтерес саме держави (а не суспільства, як це зазначене на сторінці 9 позовної заяви), за захистом якого він звертається.

При цьому визначення такого інтересу має носити не загальний (абстрактний) характер, а повинно відповідати повноваженням і функціям того органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкту владних повноважень, в інтересах держави в особі якого прокурор звертається до суду, та тому способу захисту, про застосування якого прокурор просить суд.

Так, у поданій позовній заяві прокурором державний інтерес окреслений у дотриманні законодавства про публічні закупівлі та визначених у ньому принципів ефективного та прозорого здійснення закупівлі, створення добросовісної конкуренції, максимальної ефективності та економії, об`єктивної та неупередженої оцінки тендерних пропозицій; недопущення додаткового навантаження на районний бюджет як джерело коштів у спірних правовідносинах; недопущення неефективного та нераціонального використання запланованих бюджетних коштів, та необхідності корегування видаткових статей затвердженого районного бюджету на 2019 рік; недопущення загрози неповноцінного забезпечення навчальних закладів теплопостачанням, скорочення витрат на тепло та створення неналежних та несприятливих умов для перебування і навчання дітей та зриву навчального процесу; недопущення ризиків порушення прав дітей на створення належних умов на перебування у навчальних закладах. Позивачем визначена Попаснянська районна державна адміністрації Луганської області.

В контексті співставлення наведеного державного інтересу з повноваженнями і функціями позивача - Попаснянської районної державної адміністрації Луганської області, господарських суд відзначає, що у позовній заві прокурор взагалі не навів які саме повноваження і функції має позивач відносно: дотримання законодавства про публічні закупівлі та визначених у ньому принципів ефективного та прозорого здійснення закупівлі, створення добросовісної конкуренції, максимальної ефективності та економії, об`єктивної та неупередженої оцінки тендерних пропозицій; недопущення загрози неповноцінного забезпечення навчальних закладів теплопостачанням, скорочення витрат на тепло та створення неналежних та несприятливих для перебування і навчання дітей та зриву навчального процесу; недопущення ризиків порушення прав дітей на створення належних умов на перебування у навчальних закладах.

Відносно визначеного прокурором державного інтересу щодо недопущення додаткового навантаження на районний бюджет як джерело коштів у спірних правовідносинах, а також недопущення неефективного та нераціонального використання запланованих бюджетних коштів, та необхідності корегування видаткових статей затвердженого районного бюджету на 2019 рік, господарський суд вважає за необхідне зауважити наступне.

Визначаючи повноваження і функції позивача у прив`язці до зазначеного інтересу держави, прокурор, пославшись на приписи ст.ст.4, 6, 12 Закону України "Про військово-цивільні адміністрації", вказав, що позивач, як військово-цивільна адміністрація, здійснює повноваження із складення та затвердження районного бюджету, внесення змін до нього, затвердження звітів про його виконання, а керівник військово-цивільної адміністрації є розпорядником бюджетних коштів.

Водночас, оцінюючи заявлену прокурором позовну вимогу про визнання недійсною додаткової угоди до договору про закупівлю за бюджетні кошти теплової енергії, суд виходить з того, що вчинення дії з пред`явлення даної вимоги до суду не охоплюється наведеними повноваженнями позивача щодо складення та затвердження районного бюджету, внесення змін до нього, затвердження звітів про його виконання.

Також у позовній заяві відсутні нормативні обґрунтування, які б переконливо свідчили, що повноваження і функції керівника військово-цивільної адміністрації як розпорядника бюджетних коштів передбачають компетенцію звертатися до суду з даним позовом.

На думку господарського суду звернення з позовною вимогою про визнання недійсною додаткової угоди до договору про закупівлю теплової енергії за бюджетні кошти охоплюється функцією контролю за використанням бюджетних коштів.

Проте прокурор не навів жодного нормативного обґрунтування на користь наявності у позивача функцій і повноважень щодо контролю за використанням коштів районного бюджету, обмежившись лише посиланням на лист позивача від 02.05.2019 №02-36-1191.

Крім того, у позовній заяві взагалі не зазначено чи наділена Попаснянська районна державна адміністрація Луганської області правом звернення до суду; не наведені приписи діючого законодавства з цього приводу. Між тим відсутність у неї такого права взагалі унеможливлює звернення прокурора з даним позовом в інтересах держави в особі цієї райдержадміністрації (абз.2 ч.5 ст.53 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, господарський суд приходить до висновку, що прокурором у порушення припису ч.5 ст.162 Господарського процесуального кодексу України в позовній заяві не зазначені підстави звернення з даним позовом в інтересах держави.

Також відповідно до ч.2 ст.164 Господарського процесуального кодексу України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Частиною 4 цієї ж статті передбачено, що до заяви про визнання акта чи договору недійсним додається також копія (або оригінал) оспорюваного акта чи договору або засвідчений витяг з нього, а у разі відсутності акта чи договору у позивача - клопотання про його витребування.

Положеннями ст.91 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього (частина 2); копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством (частина 4); учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення (частина 5).

Водночас відповідно до порядку засвідчення копій документів, визначеного пунктом 5.27 Національного стандарту України, затвердженого Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 №55 "ДСТУ 4163-2003", відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

В порушення наведених приписів додані заступником керівника Лисичанської місцевої прокуратури Луганської області до позовної заяви №01/60-1495вих-19 від 23.05.2019 копії документів, зокрема і оспорюваної додаткової угоди №1 від 10.04.2019, взагалі не засвідчені.

Відповідно до ч.1 ст.174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Отже, вказані недоліки позовної заяви №01/60-1495вих-19 від 23.05.2019 заступника керівника Лисичанської місцевої прокуратури Луганської області є підставою для залишення її без руху.

Згідно з ч.2 ст.174 Господарського процесуального кодексу України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність залишення позовної заяви №01/60-1495вих-19 від 23.05.2019 заступника керівника Лисичанської місцевої прокуратури Луганської області без руху з наданням заявникові 10 днів з дня вручення даної ухвали для усунення наведених недоліків.

Заявнику в указаний строк слід надати суду заяву про усунення недоліків, в якій визначитися з позовною вимогою щодо припинення зобов`язань за спірною додатковою угодою на майбутнє, навівши її обґрунтування та вичерпно виклавши обставини, які її обґрунтовують, і правові підстави позову в цій частині; вказати підстави звернення з даним позовом, чітко і вичерпно зазначивши за захистом якого державного інтересу звертається прокурор, а також які нормативно визначені функції і повноваження позивача відповідають цьому інтересу держави та обраному способу судового захисту; надати оригінали чи належним чином засвідчені копії доданих до позовної заяви документів.

Керуючись ст.ст.162, 164, 174, 232, 233, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

1. Позовну заяву №01/60-1495вих-19 від 23.05.2019 заступника керівника Лисичанської місцевої прокуратури Луганської області залишити без руху.

2. Надати заступнику керівника Лисичанської місцевої прокуратури Луганської області 10 днів з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків позовної заяви та подання до суду заяви про усунення недоліків.

3. Роз`яснити заступнику керівника Лисичанської місцевої прокуратури Луганської області, що якщо заявник позову усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду (ч.3 ст.174 Господарського процесуального кодексу України); якщо заявник позову не усунув недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою (ч.4 ст.174 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суд доводить до відома учасників судового процесу, що вони можуть отримувати інформацію у справі, що розглядається за офіційною вебадресою сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України - https://court.gov.ua/fair/

Суддя С. Смола