РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.05.2019Справа № 910/12920/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Літвінової М.Є.

за участю секретаря судового засідання: Зінчук С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна група компаній Вірамакс"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-будівельна компанія "Фронтекс"
простягнення 267119,42 грн

Представники сторін:

від позивачаМельниченко П.О. , ордер серії ОД №255158 від 21.05.2019;
від відповідачане з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Міжнародна група компаній Вірамакс" (далі - позивач) подало до Господарського суду міста Києва позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-будівельна компанія "Фронтекс" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 267 119, 42 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказує на неналежне виконання відповідачем умов договору оренди майна №ВК/А/235/140 від 01.12.2017 в частині оплати орендних платежів за передане йому в користування майно, ремонту вказаного обладнання та відшкодування вартості дефектів обладнання, яке було передано в оренду відповідачу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.10.2018 у справі №910/12920/18 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна група компаній Вірамакс" залишено без руху; встановлено позивачу строки та спосіб усунення недоліків позовної заяви.

У встановлений судом строк позивачем були усунуті недоліки, вказані в ухвалі Господарського суду міста Києва від 01.10.2018 у справі №910/12920/18.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.10.2018 у справі №910/12920/18 відкрито провадження у справі; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання у справі призначено на 14.11.2018; встановлено відповідачу строк - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання до суду відзиву на позовну заяву; встановлено позивачу строк - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позов (якщо такий буде поданий) для подання відповіді на відзив; встановлено відповідачу строк - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив для подання (якщо такі будуть) заперечень на відповідь на відзив.

07.11.2018 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-будівельна компанія "Фронтекс" надійшла зустрічна позовна заява про стягнення суми сплаченого авансу та пені у розмірі 272 471, 84 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.11.2018 у справі №910/12920/18 зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-будівельна компанія "Фронтекс" повернуто заявнику.

12.11.2018 через відділ діловодства господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Судом у підготовчому засіданні 14.11.2018 постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання у зазначеній справі до 10.12.2018, яку занесено до протоколу судового засідання. Представникам учасників справи направлено повідомлення про відкладення підготовчого засідання на 10.12.2018 в порядку ст.ст.120-121 Господарського процесуального кодексу України.

05.12.2018 Товариством з обмеженою відповідальністю "Проектно-будівельна компанія "Фронтекс" було подано апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.11.2018 про повернення зустрічної позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.12.2018 зупинено провадження у справі №910/12920/18 до розгляду Північним апеляційним господарським судом апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-будівельна компанія "Фронтекс" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.11.2018 року про повернення зустрічної позовної заяви, матеріали справи №910/12920/18 направлено до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2019 у справі №910/12920/18 повернуто без розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-будівельна компанія "Фронтекс" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.11.2018 про повернення зустрічної позовної заяви, а матеріли справи №910/12920/18 повернуто до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.03.2019 поновлено провадження у справі №910/12920/18; підготовче засідання призначено на 17.04.2019; встановлено відповідачу строк - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали Господарського суду від 21.03.2019 для подання відзиву на позовну заяву; встановлено позивачу строк - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позов (якщо такий буде поданий) для подання відповіді на відзив на позов; встановлено відповідачу строк - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив для подання суду (якщо такі будуть) для подання заперечень на відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.04.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу №910/12920/18 до судового розгляду по суті на 22.05.2019.

Представник позивача в судове засідання 22.05.2019 з`явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач у судові засідання свого представника не направив, про причини його неявки суд не повідомив. Про проведення судових засідань відповідач був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень №110, №297, №134 та №673.

Згідно з ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.251 Господарського процесуального кодексу України та ухвалами Господарського суду міста Києва від 11.10.2018 та від 21.03.2019, не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 22.05.2019 на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.12.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Міжнародна група компаній Вірамакс" (орендодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Проектно-будівельна компанія "Фронтекс" (орендар, відповідач) було укладено договір оренди майна №ВК/А/235/140 (надалі - договір), відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар бере у тимчасове платне володіння та користування люльки будівельні в комплекті згідно специфікації, яка підписується сторонами та є невід`ємною частиною цього договору (далі - майно) (п.1.1).

Ціна оренди (орендна ставка) одиниці майна (однієї люльки в комплекті) за 1 місяць становить 6 000, 00 грн, в т.ч ПДВ - 1 000, 00 грн, у випадку використання (оренди) обладнання не повний місяць, розмір орендної плати за неповний місяць вираховуємо за формулою: орендна ставка*кількість днів оренди в поточному місяці/ Кількість календарних днів в поточному місяці (п.п.2.1, 2.2 договору).

Відповідно до п.2.3 договору оренди майна №ВК/А/235/140 від 01.12.2017 орендар здійснює 100% передоплату за оренду майна за 2 місяці (перший та останній місяць оренди) шляхом перерахування грошових коштів у гривнях на поточний рахунок орендодавця на підставі виставленого орендодавцем рахунку.

Розрахунковим періодом для внесення орендної плати є місяць, в якому здійснюється оренда майна. Орендна плата не включає в себе витрати на доставку, монтаж, нагляд за проведенням монтажних робіт, обслуговування, завантаження, розвантаження, ремонт обладнання на робочому майданчику орендаря, витрачені орендарем енергоносії та витратні матеріали, необхідні для належної експлуатації обладнання. Вказані послуги можуть бути надані орендарю за окрему плату на підставі відповідного договору або окремо згідно виставленого рахунку орендодавця та вважаються наданими орендарю в межах цього договору (п.п.2.6, 2.7 договору).

Згідно п.п.2.8, 2.8.1, 2.8.2 договору орендар вносить орендну плату в наступному порядку: орендна плата до кінця першого розрахункового періоду вноситься після укладення цього договору та до дати фактичної передачі майна в оренду; за другий та кожний наступний розрахунковий періоди, орендна плата вноситься за 5 днів до початку розрахункового періоду.

Неотримання орендарем рахунку орендодавця, не позбавляє його обов`язку сплати орендної плати за весь час фактичного користування обладнанням. В разі неотримання рахунку на оплату орендної плати, орендар самостійно вираховує суму орендної плати за певний термін оренди обладнання шляхом множення кількості діб оренди обладнання на тариф за 1 добу (п.2.9 договору).

В кінці кожного місяця сторони підписують акт приймання - передачі наданих послуг, яким засвідчується факт надання послуг з оренди майна за вказаний період (п.2.12 договору).

Відповідно до п.3.2 договору факт передачі майна в технічному справному стані та технічної документації згідно специфікації орендарю посвідчується актом приймання-передачі, що підписується сторонами, скріплюється їх печатками та є невід`ємною частиною цього договору. Дата підписання акту приймання-передачі є датою початку оренди майна.

Строк оренди майна до 31.12.2018. За 5 діб до закінчення строку оренди письмово попередивши орендодавця, орендар має право продовжити термін оренди, при цьому складається відповідна додаткова угода до цього договору. Оплата продовження оренди здійснюється на умовах передоплати виходячи з ціни оренди, визначеної цим договором (п.3.5 договору).

Згідно п.3.9 договору підтвердженням факту повернення орендованого майна орендодавцю є підписаний сторонами акт повернення майна.

При виявленні дефектного (поламаного) обладнання, стан якого не дозволяє використовувати його за прямим призначенням, або відсутнього обладнання, орендодавцем в день повернення обладнання, або упродовж 3-х робочих днів, виготовляється акт прийому дефектного товару. В акті прийому дефектного товару описуються недоліки устаткування і міститься фотографія таких недоліків. Акт прийому дефектного товару призначений для виявлення і підсумовування вартості пошкодженого і відсутнього обладнання та його елементів, що підлягають оплаті орендарем, виходячи з вартостей цього обладнання, зазначеним в актах прийому-передачі обладнання при отриманні обладнання в оренду. Акт прийому дефектного товару підлягає підписанню обома сторонами цього договору. Не допускається безпідставне ухилення від підписання акту прийому дефектного товару. Якщо представник орендаря ухиляється від підписання акту прийому дефектного товару, відмовляється від внесення коментарів по суті виявлених недоліків і відсутніх елементів, орендодавець протягом 3-х робочих днів з моменту оформлення направляє такий акт прийому дефектного товару з супровідним листом і рахунком на оплату за місцезнаходженням (юридичною адресою) орендаря. У випадках відмови від отримання кореспонденції від орендодавця (повернення кореспонденції), не підписання акту прийому дефектного товару протягом 3-х робочих днів з моменту отримання такого акту або не направлення орендарем протягом 3-х робочих днів з моменту отримання такого акту аргументованих заперечень по суті виявлених дефектів і недостач (недоліків), вважається, що орендар згоден як з обсягом виявлених дефектів/недостач так і з сумою, що підлягає сплаті орендодавцю за пошкоджене або відсутнє обладнання (його частини). Така згода орендаря дозволяє орендодавцю стягнути належні суми в судовому порядку (п.п.3.10, 3.11, 3.12, 3.13, 3.15, 3.16, 3.17 договору).

Відповідно до умов п.4.3.4 орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі, вносити орендні платежі.

За порушення орендарем строку внесення орендних платежів він, на вимогу орендодавця, сплачує останньому пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на час прострочення, від суми простроченого платежу за весь час прострочення (п.5.3 договору), а у випадку пошкодження, втрати (викрадення) орендованого майна чи його деталей з вини орендаря, останній зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня отримання відповідної вимоги орендодавця, відшкодувати останньому вартість майна або його деталей у відповідності з діючими ринковими цінами виробника цього обладнання (деталей) з урахуванням їх доставки орендодавцеві, а також відшкодувати усі обґрунтовані витрати, пов`язані із ремонтом майна (п.5.7 договору).

За приписами п.9.1 договору цей договір набуває чинності з дня його підписання обома сторонами та діє до закінчення передбаченого ним строку оренди, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за ним.

Відповідно до специфікації до вказаного договору орендодавцем було передано, а орендарем прийнято в оренду люльки будівельні у кількості 12 шт, загальною вартістю 2 131 655, 55 грн.

Також 01.12.2017 між контрагентами були підписані та скріплені печатками господарюючих суб`єктів акти прийому-передачі будівельних люльок у повній комплектації в кількості 12 шт, в яких визначено комплектацію цих люльок та ціну елементів, яка підлягає сплаті орендарем у разі їх втрати або псування. В кожному з цих актів орендар додатково підтвердив, що проінформований про необхідність повернення з оренди вказаного обладнання в повній комплектації, а також підтвердив свій обов`язок повністю відшкодувати орендодавцю вартість втрачених або пошкоджених елементів обладнання.

Як вбачається з матеріалів справи, за період з грудня місяця 2017 року по липень місяць 2018 року позивачем було нараховано відповідачу до сплати за оренду обладнання 336 006, 45 грн.

Відповідно до умов укладеного між сторонами правочину з метою підтвердження оренди майна у відповідному місяці між сторонами були підписані та скріплені печатками господарюючих суб`єктів акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000160 від 31.12.2017 на суму 72 000, 00 грн, №ОУ-0000109 від 31.01.2018 на суму 32 516, 13 грн, №ОУ-0000243 від 28.03.2018 на суму 72 000, 00 грн, №ОУ-0000549 від 30.04.2018 на суму 54 200, 00 грн, №ОУ-0000951 від 30.06.2018 на суму 6 000, 00 грн, а всього на суму 23 6716, 13 грн.

Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000381 від 31.03.2018 на суму 70 064, 52 грн, №ОУ-0000709 від 31.05.2018 на суму 26 129, 03 грн та №ОУ-0001150 від 31.07.2018 на суму 3 096, 77 грн, а всього на загальну суму 99 290, 32 грн, які підписані та скріплені печаткою тільки з боку позивача та були надіслані останнім на адресу відповідача 11.09.2018, 04.07.2018 та 13.09.2018, що підтверджується фіскальними чеками та описами вкладення у цінний лист відділення зв`язку від відповідної дати.

Як зазначив позивач у позовній заяві, за заявками відповідача на виконання робіт, позивачем було виконано ремонт орендованого обладнання на загальну суму 20 118, 05 грн, що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000769 від 22.06.2018 на суму 334,46 грн, №ОУ-0001030 від 01.08.2018 на суму 2 725, 06 грн, №ОУ-0001031 від 01.08.2018 на суму 328, 65 грн, №ОУ-0001032 від 01.08.2018 на суму 406, 34 грн, №ОУ-0001033 від 01.08.2018 на суму 352, 04 грн, №ОУ-0001034 від 01.08.2018 на суму 250, 00 грн, №ОУ-0001035 від 01.08.2018 на суму 315, 00 грн, №ОУ-0001036 від 01.08.2018 на суму 935, 76 грн, №ОУ-0001037 від 01.08.2018 на суму 345, 00 грн, №ОУ-0001038 від 01.08.2018 на суму 2 823, 18 грн, №ОУ-0001179 від 09.08.2018 на суму 755, 51 грн, №ОУ-0001181 від 09.08.2018 на суму 360, 71 грн, №ОУ-0001182 від 09.08.2018 на суму 378, 72 грн, №ОУ-0001183 від 09.08.2018 на суму 491, 29 грн, №ОУ-0001184 від 09.08.2018 на суму 342, 26 грн, №ОУ-0001185 від 09.08.2018 на суму 431, 72 грн, №ОУ-0000148 від 09.08.2018 на суму 2585, 15 грн, №ОУ-0000149 від 09.08.2018 на суму 296, 13 грн, №ОУ-0000164 від 09.08.2018 на суму 5 114, 70 грн та №ОУ-0000174 від 09.08.2018 на суму 546, 37 грн, які підписані та скріплені печаткою тільки з боку позивача та надіслані останнім на адресу відповідача 03.08.2018, 15.08.2018 та 13.09.2018, що підтверджується фіскальними чеками та описами вкладення у цінний лист відділення зв`язку від відповідної дати.

Крім того, після повернення обладнання з оренди, позивачем були складені акти прийому дефектного товару №ВМ-00103 від 27.07.2018 на суму 44 017, 69 грн, №ВМ-00140 від 27.07.2018 на суму 13 426, 17 грн, №ВМ-00143 від 10.08.2018 на суму 45 265, 58 грн, №ВМ-00227 від 13.07.2018 на суму 1 347, 55 грн, а всього на загальну суму 104 056, 99 грн, які були надіслані на адресу відповідача 13.08.2018 та 27.07.2018, що підтверджується відповідними фіскальними чеками та описами вкладення у цінний лист відділення зв`язку.

При цьому відповідно до виписок банку з рахунку позивача, відповідачем було сплачено договором оренди майна №ВК/А/235/140 від 01.12.2017 насцпні платежі: 29.01.2018 - 30 000, 00 грн, 13.02.2018 - 48 000, 00 грн, 27.02.2018 - 16 000, 00 грн, 15.03.2018 - 40 000, 00 грн, 29.03.2018 - 30 000, 00 грн, 27.04.2018 - 50 000, 00 грн, а всього на загальну суму 214 000, 00 грн.

З матеріалів справи слідує, що позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами про оплату заборгованості за договором оренди майна №ВК/А/235/140 від 01.12.2017 та надсилав на його адресу акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) акти прийому дефектного товару, однак відповідач відповіді на вказані претензії не надав, заборгованість не сплатив.

Спір у справі виник внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору оренди майна №ВК/А/235/140 від 01.12.2017 в частині оплати орендних платежів за передане в користування майно, ремонту вказаного обладнання та відшкодування вартості дефектів обладнання, яке було передано в оренду відповідачу, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути 122 006, 45 грн 45 коп. заборгованості зі сплати орендної плати, 104 056, 99 грн. за дефектне (поламане) обладнання, 20 118, 05 грн за ремонт обладнання, 19 267, 86 грн пені, 3% річних у розмірі 1 670, 07 грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 129 Конституції України унормовано, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Відповідно до частин 1, 2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частина 1, п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України визначає, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ч.1, ч.4 ст.202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтями 6, 627 Цивільного кодексу України унормовано, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 Цивільного кодексу України).

За правовою природою укладений між сторонами договір є договором оренди.

Згідно з ч.1 ст.759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч.1 ст.283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає договір оренди майна №ВК/А/235/140 від 01.12.2017 як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Матеріалами справи (актами прийому-передачі будівельних люльок у повній комплектації в кількості 12 шт від 01.12.2017) підтверджується факт передачі в оренду майна, що є об`єктом оренди за договором у повній комплектації.

Частиною 1 ст.762 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.285 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Порядок сплати орендної плати за договором сторони визначили у розділі 2 договору.

Як вже вказувалось судом, розрахунковим періодом для внесення орендної плати є місяць, в якому здійснюється оренда майна. Орендна плата не включає в себе витрати на доставку, монтаж, нагляд за проведенням монтажних робіт, обслуговування, завантаження, розвантаження, ремонт обладнання на робочому майданчику орендаря, витрачені орендарем енергоносії та витратні матеріали, необхідні для належної експлуатації обладнання. Вказані послуги можуть бути надані орендарю за окрему плату на підставі відповідного договору або окремо згідно виставленого рахунку орендодавця та вважаються наданими орендарю в межах цього договору (п.п.2.6, 2.7 договору).

Згідно п.п.2.8, 2.8.1, 2.8.2 договору орендар вносить орендну плату в наступному порядку: орендна плата до кінця першого розрахункового періоду вноситься після укладення цього договору та до дати фактичної передачі майна в оренду; за другий та кожний наступний розрахунковий періоди, орендна плата вноситься за 5 днів до початку розрахункового періоду.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, за період з грудня місяця 2017 року по липень місяць 2018 року позивачем було нараховано відповідачу до сплати за оренду обладнання 336006,45 грн.

Факт оренди майна у відповідному місяці підтверджується підписаними між сторонами та скріпленими печатками останній актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000160 від 31.12.2017 на суму 72 000, 00 грн, №ОУ-0000109 від 31.01.2018 на суму 32 516, 13 грн, №ОУ-0000243 від 28.03.2018 на суму 72 000, 00 грн, №ОУ-0000549 від 30.04.2018 на суму 54 200, 00 грн, №ОУ-0000951 від 30.06.2018 на суму 6 000, 00 грн, а всього на суму 236 716, 13 грн.

З матеріалів справи слідує, що акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000381 від 31.03.2018 на суму 70 064, 52 грн, №ОУ-0000709 від 31.05.2018 на суму 26 129, 03 грн та №ОУ-0001150 від 31.07.2018 на суму 3 096, 77 грн, а всього на загальну суму 99 290, 32 грн, підписані та скріплені печаткою тільки з боку позивача, були надіслані Товариством з обмеженою відповідальністю "Міжнародна група компаній Вірамакс" на адресу відповідача 11.09.2018, 04.07.2018 та 13.09.2018.

При цьому відповідач вказані акти не підписав як і не надав мотивованої відмови від їх підписання, з огляду на що, означені акти приймаються судом як належні та допустимі докази оренди відповідачем обладнання у відповідному місяці.

З урахуванням положень ст.530 Цивільного кодексу України, враховуючи приписи п.п.2.6, 2.8, 2.8.2 договору, відповідач повинен був сплачувати орендну плату за 5 днів до початку розрахункового періоду, тобто місяця, в якому здійснюється оренда майна, а відтак, станом на час розгляду справи строк виконання відповідачем грошових зобов`язань з оплати орендної плати є таким, що настав.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вказує позивач, відповідачем не було сплачено орендну плату за договором за березень місяць 2018 року (в частині) та за квітень, травень, червень та липень місяці 2018 року.

Зокрема, згідно з розрахунком ціни позову за період з грудня місяця 2017 року по липень місяць 2018 року орендодавцем нараховано до сплати орендну плату на загальну суму 336 006, 45 грн, з яких відповідачем сплачено - 214 000, 00 грн, а залишок заборгованості становить 122 006, 45 грн.

Відтак за висновками суду, доводи позивача про існування у відповідача заборгованості зі сплати орендної плати в розмірі 122 006, 45 грн є законними та обґрунтованими.

Крім того як зазначив позивач у позовній заяві, за заявками відповідача на виконання робіт, позивачем було виконано ремонт орендованого обладнання на загальну суму 20 118, 05 грн, що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000769 від 22.06.2018 на суму 334, 46 грн, №ОУ-0001030 від 01.08.2018 на суму 2 725, 06 грн, №ОУ-0001031 від 01.08.2018 на суму 328, 65 грн, №ОУ-0001032 від 01.08.2018 на суму 406, 34 грн, №ОУ-0001033 від 01.08.2018 на суму 352, 04 грн, №ОУ-0001034 від 01.08.2018 на суму 250, 00 грн, №ОУ-0001035 від 01.08.2018 на суму 315, 00 грн, №ОУ-0001036 від 01.08.2018 на суму 935, 76 грн, №ОУ-0001037 від 01.08.2018 на суму 345, 00 грн, №ОУ-0001038 від 01.08.2018 на суму 2823, 18 грн, №ОУ-0001179 від 09.08.2018 на суму 755, 51 грн, №ОУ-0001181 від 09.08.2018 на суму 360, 71 грн, №ОУ-0001182 від 09.08.2018 на суму 378, 72 грн, №ОУ-0001183 від 09.08.2018 на суму 491, 29 грн, №ОУ-0001184 від 09.08.2018 на суму 342, 26 грн, №ОУ-0001185 від 09.08.2018 на суму 431, 72 грн, №ОУ-0000148 від 09.08.2018 на суму 2585, 15 грн, №ОУ-0000149 від 09.08.2018 на суму 296,1 3 грн, №ОУ-0000164 від 09.08.2018 на суму 5 114, 70 грн та №ОУ-0000174 від 09.08.2018 на суму 546, 37 грн, які підписані та скріплені печаткою тільки з боку позивача та надіслані останнім на адресу відповідача 03.08.2018, 15.08.2018 та 13.09.2018, що підтверджується фіскальними чеками та описами вкладення у цінний лист відділення зв`язку від відповідної дати.

Також після повернення обладнання з оренди, позивачем були складені акти прийому дефектного товару №ВМ-00103 від 27.07.2018 на суму 44 017, 69 грн, №ВМ-00140 від 27.07.2018 на суму 13 426, 17 грн, №ВМ-00143 від 10.08.2018 на суму 45 265, 58 грн, №ВМ-00227 від 13.07.2018 на суму 1 347, 55 грн, а всього на загальну суму 104 056, 99 грн, які були надіслані на адресу відповідача 13.08.2018 та 27.07.2018, що підтверджується відповідними фіскальними чеками та описами вкладення у цінний лист відділення зв`язку.

Як вже вказувалось судом, за умовами п.п.3.10, 3.11, 3.12, 3.13, 3.15, 3.16, 3.17 договору при виявленні дефектного (поламаного) обладнання, стан якого не дозволяє використовувати його за прямим призначенням, або відсутнього обладнання, орендодавцем в день повернення обладнання, або упродовж 3-х робочих днів, виготовляється акт прийому дефектного товару. В акті прийому дефектного товару описуються недоліки устаткування і міститься фотографія таких недоліків. Акт прийому дефектного товару призначений для виявлення і підсумовування вартості пошкодженого і відсутнього обладнання та його елементів, що підлягають оплаті орендарем, виходячи з вартостей цього обладнання, зазначеним в актах прийому-передачі обладнання при отриманні обладнання в оренду. Акт прийому дефектного товару підлягає підписанню обома сторонами цього договору. Не допускається безпідставне ухилення від підписання акту прийому дефектного товару. Якщо представник орендаря ухиляється від підписання акту прийому дефектного товару, відмовляється від внесення коментарів по суті виявлених недоліків і відсутніх елементів, орендодавець протягом 3-х робочих днів з моменту оформлення направляє такий акт прийому дефектного товару з супровідним листом і рахунком на оплату за місцезнаходженням (юридичною адресою) орендаря. У випадках відмови від отримання кореспонденції від орендодавця (повернення кореспонденції), не підписання акту прийому дефектного товару протягом 3-х робочих днів з моменту отримання такого акту або не направлення орендарем протягом 3-х робочих днів з моменту отримання такого акту аргументованих заперечень по суті виявлених дефектів і недостач (недоліків), вважається, що орендар згоден як з обсягом виявлених дефектів/недостач так і з сумою, що підлягає сплаті орендодавцю за пошкоджене або відсутнє обладнання (його частини). Така згода орендаря дозволяє орендодавцю стягнути належні суми в судовому порядку.

Відповідно до п.5.7 договору у випадку пошкодження, втрати (викрадення) орендованого майна чи його деталей з вини орендаря, останній зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня отримання відповідної вимоги орендодавця, відшкодувати останньому вартість майна або його деталей у відповідності з діючими ринковими цінами виробника цього обладнання (деталей) з урахуванням їх доставки орендодавцеві, а також відшкодувати усі обґрунтовані витрати, пов`язані із ремонтом майна.

Суд зазначає, що в силу наведених положень укладеного між сторонами договору, відповідач повинен був у випадку не підписання актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) щодо ремонту орендованого обладнання та актів прийому дефектного товару надати аргументовані заперечення по суті виявлених дефектів і недостач (недоліків) та витрат, пов`язаних з ремонтом майна.

Внаслідок того, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази надання відповідачем заперечень з приводу вказаних актів та обґрунтованої відмови у їх підписанні, суд приймає надані позивачем та надіслані на адресу відповідача акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) на загальну суму 20 118, 05 грн, як підтвердження виконання ремонту орендованого обладнання за заявками відповідача, а акти прийому дефектного товару на загальну суму 104 056, 99 грн, як підтвердження пошкодження орендованого майна, яке підлягає відшкодуванню орендарем.

Отже за висновками суду, оскільки Товариством з обмеженою відповідальністю "Проектно-будівельна компанія "Фронтекс" не було спростовано наданих позивачем доказів, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати в розмірі 122 006, 45 грн, 104 056, 99 грн. за дефектне (поламане) обладнання, 20 118, 05 грн за ремонт обладнання підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також за прострочення виконання зобов`язання по оплаті орендної плати, позивач просив суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 1 670, 07 грн за загальний період прострочки з 01.03.2018 по 17.09.2018 з урахуванням умов договору щодо строку оплати орендної плати.

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст.610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов`язання.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст.625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки судом встановлено факт прострочення виконання відповідачем зобов`язання зі сплати орендної плати, то вимоги позивача про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-будівельна компанія "Фронтекс" 3% річних є законними та обґрунтованими.

За висновками суду, розрахунок 3% річних, який наведений позивачем у позовній заяві, є арифметично вірним, у зв`язку з чим стягненню з відповідача підлягають 3% річних у розмірі 1 670, 07 грн.

Щодо вимог про стягнення з відповідача пені, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст.216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами ст.230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст.548 Цивільного кодексу України унормовано, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 5.3 договору передбачено, що за порушення орендарем строку внесення орендних платежів він, на вимогу орендодавця, сплачує останньому пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на час прострочення, від суми простроченого платежу за весь час прострочення.

Як встановлено судом, відповідачем у встановлений строк свого обов`язку зі сплати орендних платежів за договором не виконано, чим допущено прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням зобов`язання, і він вважається таким, що прострочив, а тому позивачем правомірно заявлено вимогу про стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховано пеню.

В той же час відповідно до ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Суд зазначає, що даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховуються штрафні санкції і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату штрафних санкцій за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Судом встановлено, що позивач визначив загальний період нарахування пені з 01.03.2018 по 18.09.2018.

З огляду на те, що позивачем заявлено до стягнення суму пені за прострочення виконання зобов`язання у березні місяці 2018 року, яка нарахована ним після спливу шестимісячного строку з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов`язання мало бути виконане, вимоги позивача про стягнення відповідача пені підлягають задоволенню частково.

За розрахунком суду, у період прострочення виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Проектно-будівельна компанія "Фронтекс" зобов`язання з оплати орендної плати, з урахуванням вимог ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача складає 18 645, 70 грн.

Як вже вказувалось судом, згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п.63 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїс-Матеос проти Іспанії" від 23.06.1993).

Захищене ст. 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до ст.2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні "справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.33 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів" від 27.10.1993).

У п.26 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" від 15.05.2008 суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

За таких обставин, приймаючи до уваги наведене вище у сукупності, а також враховуючи, що всупереч обов`язку з доказування відповідачем належних та допустимих у розумінні ст.ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України доказів на спростування тверджень позивача до матеріалів справи представлено не було, за висновками суду позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна група компаній Вірамакс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-будівельна компанія "Фронтекс" є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Згідно з п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.74, 129, 238 - 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна група компаній Вірамакс" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-будівельна компанія "Фронтекс" заборгованості у розмірі 267 119, 42 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-будівельна компанія "Фронтекс" (49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, будинок 50, ідентифікаційний код 38971671) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна група компаній Вірамакс" (65005, Одеська обл., місто Одеса, вулиця Бугаївська, будинок 21, офіс 606, ідентифікаційний код 41538244) 122 006 (сто двадцять дві тисячі шість) грн 45 коп. заборгованості зі сплати орендної плати, 104 056 (сто чотири тисячі п`ятдесят шість) грн 99 коп. за дефектне (поламане) обладнання, 20 118 (двадцять тисяч сто вісімнадцять) грн 05 коп. за ремонт обладнання, 18 645 (вісімнадцять тисяч шістсот сорок п`ять) грн 70 коп пені, 3% річних у розмірі 1 670 (одна тисяча шістсот сімдесят) грн 07 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 997 (три тисячі дев`ятсот дев`яносто сім) грн 46 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Відповідно до ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Відповідно до ч.1 ст.256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Згідно з п.п.17.5. п.17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 27.05.2019 року.

Суддя М.Є.Літвінова