ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.05.2019 Справа № 914/492/19

Господарський суд Львівської області в складі:
судді Запотічняк О.Д.
за участю секретаря судових засідань Кравець О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу
за позовом: Приватного акціонерного товариства Львівобленерго, м. Львів,

до відповідача: Військової частини НОМЕР_1 , м.Львів,

про стягнення 249 426,62 грн. боргу за спожиту активну електроенергію та 4055,80 грн компенсації за перетікання реактивної електричної енергії.

За участю представників:
від позивача: Кухар Н.В. адвокат;

від відповідача: не з`явився.

вільний слухач: Катревич Н.А.

Обставини справи.
Приватне акціонерне товариство Львівобленерго звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення 249 426,62 грн боргу за спожиту активну електроенергію та 4055,80 грн компенсації за перетікання реактивної електричної енергії.

Ухвалою від 19 березня 2019 року Господарський суд Львівської області прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначив розгляд справи в підготовчому судовому засіданні на 17 квітня 2019 року.

Ухвалою від 17 квітня 2019 року, суд закрив підготовче провадження у справі № 914/492/19 та призначив судовий розгляд справи по суті на 14 травня 2019 року.

В судовому засіданні 14 травня 2019 року оголошувалась перерва до 21 травня 2019 року.

Правова позиція позивача.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22.05.2006 року між ним та відповідачем було укладено договір про постачання електричної енергії №63249 на виконання умов якого позивач продавав відповідачу електроенергію для забезпечення потреб його електроустановок, а відповідач повинен був оплачувати вартість використаної (купленої) електроенергії та здійснює інші платежі згідно з умовами Договору.

Однак, в порушення умов Договору, відповідач не здійснював вчасно оплати за поставлену йому активну електричну енергію, внаслідок чого у нього виникла заборгованість в сумі 249426,62 грн. та компенсація за перетікання реактивної електричної енергії в сумі 4055,80 грн.

Заперечення відповідач проти позову.
Відповідач подав відзив на позов в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Свої заперечення відповідач мотивує тим, що заборгованість за використану електроенергію, яка є предметом спору виникла за грудень 2018 року (станом на 5 січня 2019 року) у зв`язку із закінченням терміну дії договору. Тобто, заборгованість утворилася не з вини споживача, а в зв`язку зі змінами в законодавстві. Погасити заборгованість прямими договірними зобов`язаннями у 2019 році відповідно до чинного законодавства було неможливо.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини на які позивач посилаються як на підставу своїх вимог, повно, всебічно і об`єктивно оцінивши докази, дійшов висновку, що позовні вимоги слід задоволити повністю з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною 2 ст.11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, в тому числі, є договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України «Про електроенергетику», споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

Положеннями ч.ч.1,2 ст.275 ГК України встановлено, що за договором енерго-постачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору про постачання електричної енергії встановлюються законами України "Про засади функціонування ринку електричної енергії України" та "Про електроенергетику".

Судом встановлено, що 22.05.2006 року між ВАТ «Львівобленерго» (Постачальник) (перейменоване у Приватне акціонерне товариство «Львівобленерго» відповідно до вимог Закону України «Про акціонерні товариства») та Військовою частиною НОМЕР_1 укладено договір про постачання електричної енергії №63249.

За умовами Договору, Постачальник продає електроенергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної електроенергії та здійснює інші платежі згідно з умовами Договору (п. 1 Договору).

Згідно із п.2.2.2 договору, позивач зобов`язався постачати відповідачу електроенергію, як різновид товару в обсягах, визначених відповідно до розділу 5, та з урахуванням умов розділу 6 цього договору(додаток №1 «Обсяги споживання електричної енергії споживачу та субспоживачу»).

Згідно з п. 2.3.3 Договору, Споживач зобов`язується оплачувати Постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків № 2 «Порядок розрахунків» та № 9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії».

Як визначено п. 2 Додатку № 2 до Договору «Порядок розрахунків», розрахунковим періодом вважається період з 16 числа попереднього місяця до 15 числа поточного місяця (включно) та прирівнюється до календарного.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Аналогічне положення містить ст. 193 Господарського кодексу України, де зазначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Положеннями п.6 Додатку №2 до договору №63249 передбачено, що рахунки на оплату платежів, передбачених даним договором, виписуються постачальником електричної енергії та надаються споживачу. Тривалість періоду для оплати отриманих рахунків має не перевищувати 5 операційних днів з дня отримання рахунку. Дата оплати рахунка (здійснення розрахунку) визначається датою, на яку були зараховані кошти на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії за регульованим тарифом.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем долучено до позовної заяви копії рахунків за активну енергію за період серпень-грудень 2018 року та реактивну енергію за період серпень 2018 року - січень 2019 року, а також та копії актів використаної електричної енергії.

Однак, як стверджує позивач, відповідач неналежно виконував взяті на себе зобов`язання, не здійснював своєчасної оплати спожитої активної та реактивної електричної енергії, внаслідок чого у нього виникла заборгованість в сумі 249426,62 грн. та 4055,80 грн боргу за перетікання реактивної електричної енергії.

Зокрема згідно долученого позивачем розрахунку, у відповідача виникала заборгованість за спожиту активну електроенергію в сумі 249 426,62 грн та заборгованість по оплаті за перетікання реактивної електричної енергії в сумі 4055,80грн, за грудень 2018 року, що підтверджується відповідачем у поданому відзиві.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно із положеннями ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Щодо посилань відповідача на те, що заборгованість виникла не з його вини а у зв`язку із закінченням терміну дії договору та з вини змін у законодавстві, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень п. 9.4 договору № 63249, його було укладено строком до 31.12.2006р. з умовою пролонгації на наступний календарний рік за умов, якщо за місяць до закінчення його терміну дії, жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії.

Сторонами не надано суду доказів про те, що договір припинив свою дію після 31.12.2017р., а відтак він діяв протягом 2018 року, в тому числі і в грудні 2018 року, за який у відповідача виникла заборгованість.

Таким чином відповідач повинен був належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання щодо оплати спожитої електроенергії у грудні 2018 року.

Відповідачем не доведено, які саме зміни у законодавстві та яким чином перешкоджали йому виконати взяті на себе договірні зобов`язання щодо оплати спожитої електроенергії у грудні 2018 року.

Частиною 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.76 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, проаналізувавши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, відповідачем не спростовані та підлягають до задоволення в повному обсязі в розмірі 253 482,42 грн. з яких: 249426,62грн боргу за активну електричну енергію, 4055,80 грн боргу за реактивну електричну енергію.

Судові витрати.
Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір в сумі 3 802,24грн.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в сумі 3 802,24грн.

Керуючись статтями 10, 12, 20, 73, 76, 79, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнитиити повністю.

2. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_2 ) на користь Приватного акціонерного товариства Львівобленерго (79026, м.Львів, вул.Козельницька,3, ідентифікаційний код 00131587) 249426,62грн боргу за активну електричну енергію, 4055,80грн боргу за реактивну електричну енергію та 3 802,24грн судового збору.

3. Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

4. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду в порядку, встановленому розділом IV ГПК України.

Повне рішення складено 27.05.2019р.

Суддя Запотічняк О.Д.