ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року Справа № 915/1906/18

м.Миколаїв

За позовом: Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт»

(54020, м.Миколаїв, вул. Заводська, 23/14, )

до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛ

СТИВІДОРИНГ КОМПАНІ»

(54002, м.Миколаїв, вул. Заводська, 23/26, )

Суддя Ткаченко О.В.

Секретар судового засідання Сулейманова С.М.

Представники:

від позивача: представник не з`явився.

від відповідача: представник не з`явився.

СУТЬ СПОРУ: встановлення господарських відносин шляхом визнання додаткової угоди до договору укладеною та про стягнення заборгованості і штрафних санкцій у загальній сумі 79610,97 грн.

28.12.2018р. Державне підприємство «Миколаївський морський торговельний порт» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛ СТИВІДОРИНГ КОМПАНІ» про встановлення господарських відносин шляхом визнання додаткової угоди до договору укладеною та про стягнення заборгованості і штрафних санкцій у загальній сумі 79610,97 грн., який мотивований відмовою відповідача у добровільному порядку внести зміни до договору №1-А від 12.02.2013р. про встановлення права сервітуту щодо користування підкрановими коліями, які розташовані за адресою: вул. Заводська, 23/27, м.Миколаїв, 54002 в частині підвищення плати за встановлення права сервітуту.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між сторонами існують договірні відносини щодо встановлення права сервітуту з користування підкрановими коліями, які розташовані за адресою: вул. Заводська, 23/27 м.Миколаїв, яке є платним, та з 01.01.2018р. портом були затверджені нові тарифи, в тому числі і за послуги, що є предметом договору, у зв`язку з чим він звернувся до відповідача з проханням внести відповідні зміни до договору та направив примірники відповідної додаткової угоди, однак відповіді на вказаний лист не отримав. Результати повторного звернення до відповідача були аналогічними. При цьому весь цей період відповідач користується майном за договором. договір є діючим та не припиненим. Оплату за таке користування відповідач також не здійснює, тому наразі утворилась заборгованість в сумі 67061,99 грн., у зв`язку з несвоєчасною сплатою якої позивач нарахував пеню, 3% та інфляційні втрати, які також залишаються несплаченими. Вказане стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 02.01.2019р. відкрито провадження в даній справі та призначено підготовче засідання на 07.02.2019р.

Підготовче засідання неодноразово відкладалось, в тому числі ухвалою суду від 27.02.2019р. строк проведення підготовчого провадження продовжувався судом на 30 днів.

Ухвалою суду від 22.04.2019р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 21.05.2019р.

21.05.2019р. від позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі та про підтримання позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач явку повноважного представника у судове засідання 21.05.2019р. не забезпечив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Господарським судом враховано, що явка представників сторін не визнавалась судом обов`язковою.

Згідно ч.3 ст.202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення про причини неявки.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутності представників сторін.

У судовому засіданні 21.05.2019р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

12.02.2013р. за №1-А між Державним підприємством «Миколаївський морський торговельний порт», як володільцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «НОВА ЄВРОПЕЙСЬКА КОМПАНІЯ», як сервітуарієм був укладений договір про встановлення права сервітуту, відповідно до умов якого сервітуарій отримав право користування підкрановими коліями, які розташовані за адресою: 54002, м.Миколаїв, вул. Заводська, 23/27, загальною довжиною 728,5 м.п у дві нитки. Сторони погодили, що обставиною, яка є підставою для встановлення сервітуту за цим договором є необхідність переміщення (проїзду) портальних кранів згідно договору оренди №11-А від 30.12.2008р., а також інших портальних кранів сервітуарія (за наявності) по підкрановим коліям володільця при здійсненні сервітуарієм НРР через причал №12,13 ДП «ММТП».

Відповідно до умов п. 3.1 статті 3 договору, видом права сервітуту є право користування майном (підкранові колії) згідно з «Планом-схемою підкринових колій в районі причалів №12, №13» (Додаток №1, який є невідємною частиною цього договору), у дві нитки наступною довжиною: фронт причалу №12 180 м.п. у дві нитки; фронт причалу №13 236 м.п. у дві нитки; тил причалу №12,13 (інв. №3368) 312,5 м.п. у дві нитки. Сервітут полягає у можливості вільного та безперешкодного користування сервітуарієм підкрановими коліями, визначеними вище в цьому пункті 3.1, для переміщення по них портальних кранів при виконання сервітуарієм НРР через причал №12,13 ДП «ММТП» у тому числі під час знаходження судна під обробкою сервітуарієм.

Умовами п. 4.2 статті 4 договору його учасники погодили, що сервітут є строковим та оплатним.

Згідно з п. 5.1 статті 5 договору, плата за користування сервітутом в місяць складає 4733,21 грн. без урахування ПДВ. ПДВ стягується відповідно до чинного законодавства України.

Оплата в розмірі 100% вартості плати за користування сервітутом здійснюється шляхом перерахування сервітуарієм коштів на поточний рахунок володільця на підставі акту наданих послуг згідно виставленого рахунку щомісячно до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим (п.5.2 ст. 5 договору).

Відповідно до умов п. 5.4 ст. 5 договору, його учасники погодили, що володілець має право на зміну вартості користування сервітутом. Вартість користування сервітутом за цим договором може бути змінено володільцем виключно у разі: підвищення мінімального рівня заробітної плати; змін у розмірі відрахувань у фонди (пенсійний, соцстраху та інше) на законодавчому рівні; інфляції; підвищення цін на енергоносії, паливно-мастильні матеріали, комунальні послуги, закупівлю матеріалів та послуг виробників, з подальшим укладанням додаткової угоди до договору.

В подальшому, додатковою угодою №1 учасники договору вносили зміни до нього в частині викладення у новій редакції преамбули, пунктів: 1.1 щодо визначення об`єкту сервітуту, 3.1 щодо виду сервітуту, п.5.1 щодо розміру плати за сервітут, п.8.1 щодо виставлення рахунку на сплату за користування сервітутом, п. 9.1.8 щодо можливості ініціювати дострокове розірвання договору, п.14.2 щодо чинності договору у випадку реорганізації/ліквідації володільця або переходу до третіх осіб майнових прав чи прав власності на підкранові колії та ст. 17 стосовно реквізитів сторін договору, а також щодо викладення у новій редакції додатку №1 до договору.

Додатковими угодами №№2-4 від 20.12.2013р., 24.12.2014р., та від 25.12.2015р. учасники договору вносили зміни до п. 5.2 статті 5 стосовно зміни вартості плати за встановлення права сервітуту.

Додатковою угодою №5 до вказаного договору були внесені зміни в частині зміни сервітуарія - з ТОВ «НОВА ЄВРОПЕЙСЬКА КОМПАНІЯ» на ТОВ «МЕТАЛ СТИВІДОРИНГ КОМПАНІ» з огляду на те, що відповідно до статуту товариства «МЕТАЛ СТИВІДОРИНГ КОМПАНІ» воно утворене шляхом виділу з товариства з обмеженою відповідальністю «НОВА ЄВРОПЕЙСЬКА КОМПАНІЯ» і є правонаступником останнього щодо прав та обов`язків, передбачених договором №1-А від 12.02.2013р.

Додатковою угодою №6 учасники договору також внесли зміни до п. 5.1 договору в частині зміни вартості плати за встановлення права сервітуту.

Відповідно до умов п. 14.1 ст.14 договору, він набуває чинності з моменту підписання його уповноваженими представниками сторін, скріплення печатками та діє протягом шести років з моменту набуття чинності. У разі, якщо сервітуарій не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії договору не повідомить землекористувача про намір припинити його дію, договір вважається автоматично пролонгованим ще на шість років на таких же умовах.

27 грудня 2017 року за №360 ДП «Миколаївський морський торговельний порт» видав наказ «Про затвердження та введення в дію тарифів», яким затверджено та введено в дію з 01.01.2018р. тарифи згідно з додатком №1.

Зокрема, в п.20 вказаного додатку №1 передбачено вартість плати за встановлення права сервітуту щодо користування підкрановими коліями ТОВ «МЕТАЛ СТИВІДОРИНГ КОМПАНІ» в сумі 5376,22 грн. за місяць (без ПДВ).

З урахуванням цього наказу, з огляду на збільшення ціни зберігання, ДП «Миколаївський морський торговельний порт» супровідним листом №04/44 від 12.01.2018р. направив на адресу ТОВ «МЕТАЛ СТИВІДОРИНГ КОМПАНІ» відповідну додаткову угоду про внесення змін до договору.

Товариством «МЕТАЛ СТИВІДОРИНГ КОМПАНІ» відповіді на лист надало не було, додаткову угоду не підписано, примірник додаткової угоди порту не повернуто.

У зв`язку з цим, порт повторно листом від 13.02.2018р. за вих. №04/271 направив на адресу ТОВ «МЕТАЛ СТИВІДОРИНГ КОМПАНІ» проект додаткової угоди за договором №1-А від 12.02.2013р.

Вказаний лист був отриманий товариством 13.02.2018р.. про що свідчить відбиток вхідного штампу ТОВ «МЕТАЛ СТИВІДОРИНГ КОМПАНІ» на копії листа, наданій до суду (а.с.50).

Відповіді на вказаний лист порт також не отримав, що стало підставою для звернення до суду з відповідною позовною вимогою.

20.03.2018 №03-10/68 порт із супровідним листом (а.с.60) направив відповідачу акти виконаних робіт за лютий 2018 року та перевиставлені акти виконаних робіт за січень 2018 року, в тому числі і по спірному договору, просив сплатити рахунки, підписати акти виконаних робіт, завірити їх печаткою та повернути по одному примірнику.

Вказаний лист з додатками отриманий відповідачем 27.03.2018р., що підтверджується копією повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.60 звор.бік).

В подальшому порт направляв відповідачу рахунки та акти виконаних робіт за травень та червень 2018 року, що підтверджується копіями супровідних листів №03-10/120 від 12.06.2018 (а.с.66) та №03-10/130 від 11.07.2018 (а.с.68).

Листом №03/995 від 18.07.2018 (а.с.69) позивач просив відповідача підписати акти виконаних робіт за квітень та травень 2018 року та повернути позивачу, або повернути їх з мотивованою відмовою.

Позивач направив лист №03-10/151 від 10.08.2018 (а.с.71) з рахунками та актами за липень 2018 року, в якому просив сплатити рахунки, підписати акти виконаних робіт, завірити їх печаткою та повернути по одному примірнику.

Листом №03-10/157 від 12.09.2018 (а.с.74) позивач надіслав на підписання відповідачу акти виконаних робіт за серпень 2018 року, просив їх підписати, завірити їх печаткою та повернути по одному примірнику на адресу позивача.

Позивач листом №03/1288 від 13.09.2018 (а.с.71) просив відповідача підписати акти виконаних робіт за червень 2018 року та повернути їх, або повернути позивачу з мотивованою відмовою.

Листом №03-10/181 від 11.10.2018 (а.с.77) позивач надіслав на підписання відповідачу акти виконаних робіт за вересень 2018 року, просив сплатити рахунки, підписати акти, завірити їх печаткою та повернути по одному примірнику на адресу позивача.

Позивач листом №03/1423 від 17.10.2018 (а.с.79) просив відповідача підписати акти виконаних робіт за липень 2018 року та повернути їх позивачу, або повернути з мотивованою відмовою.

Листом №03-10/197 від 13.11.2018 (а.с.81) позивач надсилав на підписання відповідачу акти виконаних робіт за жовтень 2018 року, просив сплатити рахунки, підписати акти, завірити їх печаткою та повернути по одному примірнику на адресу позивача.

Окрім цього, позивач звернувся до відповідача з претензією №06/566 від 20.04.2018р.. в якій просив сплатити нараховані кошти за договором сервітуту.

Відповідач листом від 23.05.2018р. за вих. №01-3/916 відмовився від сплати заборгованості, зазначивши про одностороннє підвищення портом ціни надаваємих послуг та пропонував, з огляду на не підписання ним додаткової угоди, направленої 12.01.2018р., порту виставити рахунки та акти наданих послуг з урахуванням тарифів, узгоджених обома сторонами у чинному договорі.

За період з грудня 2017 року по жовтень 2018 року позивачем було виставлено відповідачу 11 рахунків на загальну суму 67061,99 грн.

Станом на дату звернення позивача з позовом до суду вказана сума відповідачем не сплачена, що стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

На підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступного.

На підставі статей 11, 202, 509 Цивільного кодексу України між сторонами у даній справі на підставі спірного договору виникло господарське зобов`язання, яке в силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільний кодекс України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статей 6, 627 Цивільний кодекс України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Згідно з ч.2 ст.20 Господарського кодексу України кожний суб`єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до п.10 ч.2 ст.20 Господарського кодексу України права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються в тому числі шляхом установлення, зміни і припинення господарських правовідносин.

Враховуючи те, що відповідач відмовився від підписання додаткової угоди без зазначення жодної обґрунтованої мотивації, з огляду на те що, відповідач не виявив бажання припинити дію спірного договору у зв`язку з незгодою щодо внесення змін, однак продовжив здійснювати використання у 2018 році підкранових колій та не оскаржив наказ ДП Миколаївський морський торговельний порт» №360 від 27.12.2017р. «Про затвердження та введення в дію тарифів», який станом на дату розгляду цієї справи залишається чинним та не скасованим, вимоги позивача про встановлення господарських правовідносин шляхом визнання додаткової угоди №7 до договору №1-А від 12.02.2013р. між Державним підприємством «Миколаївський морський торговельний порт» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Метал Стивідорінг Компані» укладеною в редакції позивача, а також стягнення основної заборгованості за договором №1-А від 12.02.2013р. в сумі 67061,99 грн. є обґрунтованими.

Окрім суми основного боргу, позивач, на підставі умов п. 11.7 договору, нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню у загальній сумі 9454,99 грн. за період з 21.01.2018р. по 21.12.2018р.

Відповідно до норм п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 Цивільного кодексу України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Перевіривши розрахунок розміру пені, судом встановлено, що позивачем здійснено нарахування пені за період з 21.01.2018р. по 21.12.2018р., по кожному зобов`язанню окремо.

За перевіркою наданого позивачем розрахунку суд вважає, що позовні вимоги в цій частині позову ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та здійснені арифметично вірно.

Отже, вимога про стягнення пені в сумі 9454,99 грн. є обґрунтованою.

Також, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3% річних у загальній сумі 803,33 грн. за період з 21.01.2018р. по 21.12.2018р. та втрати від інфляції у загальній сумі 2290,66 грн. за період з лютого 2018 року по грудень 2018 року.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За перевіркою наданих позивачем розрахунків суд вважає, що позовні вимоги в цій частині позову ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та здійснені арифметично вірно.

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до приписів ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з нормами ч. 1 ст. 79 ГПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідач не скористався своїм правом спростувати наведені обставини справи та не надав суду належні та допустимі докази виконання взятих на себе зобов`язань за договором №1-А від 12.02.2013р.

За таких обставин, підсумовуючи вищевикладене, господарський суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є законними та обґрунтованими, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України, сплачений судовий збір підлягає відшкодуванню на користь позивача за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст.73, 74, 76-79, 91, 210, 220, 232, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити в повному обсязі.

2. Встановити господарські правовідносини шляхом визнання додаткової угоди №7 до договору №1-А від 12.02.2013р. між Державним підприємством «Миколаївський морський торговельний порт» та Товариством з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛ СТИВІДОРІНГ КОМПАНІ» укладеною в наступній редакції:

«Додаткова угода №7

до Договору №1-А від 12.02.2013

м.Миколаїв __ ______ 201__

Державне підприємство «Миколаївський морський торговельний порт», (надалі - Володілець), в особі директора Мітченка Сергія Костянтиновича, який діє на підставі Статуту, з одного боку, та Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕТАЛ СТИВІДОРІНГ КОМПАНІ» (надалі - Сервітуарій), в особі директора Душкіна Володимира Івановича та виконавчого директора Гапеєва Миколи Сергійовича, які діють на підставі Статуту, з іншого боку, (обидва надалі - Сторони), уклали дану Додаткову угоду до Договору №1-А від 12.02.2013 (далі - Договір) про наступне:

1. Внести зміни в пункт 5.1 статті 5 Договору та викласти його в наступній редакції:

« 3.1 Вартість плати за встановлення права сервітуту щодо користування підкрановими коліями в місяць складає 6451,46 грн. (шість тисяч чотириста п`ятдесят одна грн. 46 коп.) в т.ч. ПДВ 1075,24 грн. Податок на додану вартість стягується відповідно до чинного законодавства України.».

2. Дана Додаткова угода є невід`ємною частиною Договору №1-А від 12.02.2013 та розповсюджується на відносини, що діяли з 01.01.2018. У всьому іншому Сторони керуються чинним вищезазначеним договором та Додатковими угодами до нього.

3. Додаткова угода оформлена в двох примірниках українською мовою (по одному для кожної Сторони), кожний із яких має однакову юридичну чинність.

від Замовника: від Виконавця:

Директор Директор ДП «Миколаївський морський

ТОВ «Метал Стивідорінг Компані» торговельний порт»

__________________ В.І. Душкін ____________________ С.К. Мітченко

Виконавчий директор

ТОВ «Метал Стивідорінг Компані»

__________________ М.С. Гапеєв

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Метал Стивідорінг Компані» (54002, м.Миколаїв, вул.Заводська, буд.23/26; ідент.код 40618543) на користь Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» (54020, м.Миколаїв, вул.Заводська, буд.23/14; ідент.код 01125608) 67061,99 грн. основного боргу, 9454,99 грн. пені, 803,33 грн. 3% річних, 2290,66 грн. інфляційних втрат та 3524,0 грн. судового збору.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч.1 ст.254 ГПК України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пп.17.5) п.17) ч.1 Розділу XI Перехідні положення ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне судове рішення складено « 31» травня 2019 року.

Суддя О.В. Ткаченко