ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м.Дніпро, пр.Д.Яворницького, 65

28.05.2019 року Справа № 904/5155/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) - Кузнецової І.Л.,

суддів - Кощеєва І.М., Подобєда І.М.,

при секретарі судового засідання Мацекос І.М.,

розглянувши апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.02.2019 у справі №904/5155/18 (суддя Суховаров А.В., повне рішення складено 15.02.2019)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Промислово-виробнича компанія "Протехмаш", м. Дніпро

до приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод",

м. Дніпро

про стягнення заборгованості за договором поставки у розмірі 1 309 224грн.40 коп.

ВСТАНОВИВ:

- рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 05.02.2019 у справі №904/5155/18 позов товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) "Промислово-виробнича компанія "Протехмаш", з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, задоволено частково, з приватного акціонерного товариства (далі-ПрАТ)Дніпропетровський тепловозоремонтний завод на користь позивача стягнуто 1091940грн. заборгованості, 32410грн. трьох процентів річних, 91384грн. інфляційних втрат, 27897грн. пені, 54059грн.40коп. штрафу, в задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача 20000грн. витрат на професійну правничу допомогу відмовлено;

-приймаючи рішення, господарський суд виходив з обставин щодо неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором №17090т від 18.09.2017 в частині повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару, щодо необгрунтованості посилань відповідача на неправомірне нарахування позивачем трьох процентів річних та інфляційних, а також з відсутності підстав для стягнення з відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу внаслідок ненадання належних доказів по здійсненню цих витрат;

- не погодившись з прийнятим рішенням, ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» подало апеляційну скаргу, в якій з посиланням на неповне дослідження господарським судом обставин, що мають значення для справи та на неправильне застосування ним норм матеріального права просить це рішення скасувати в частині стягнення з товариства інфляційних втрат в сумі 91384грн. та трьох процентів річних в сумі 32410грн., прийняти нове рішення та відмовити в задоволенні позову у відповідній частині;

- у поданій скарзі йдеться про узгодження сторонами виконання замовником прострочених грошових зобов`язань без урахування індексу інфляції та трьох процентів річних, про те, що з урахуванням п.13.4 договору позивач відмовився від стягнення з відповідача вказаних нарахувань, про те, що чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень щодо умов укладення договору стосовно виконання зобов`язання по сплаті прострочених платежів за договором без врахування індексу інфляції та трьох процентів річних, що узгоджується зі свободою договору, а також про те, що відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України сторонами в п.13.4 договору було встановлено, що розмір процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання в частині трьох процентів річних та інфляційних втрат встановлюється на рівні 0 процентів;

- представник скаржника в судове засідання не з`явився, про час та місце засідання скаржник повідомлений належним чином;

- позивач вважає рішення господарського суду обгрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що договором, укладеним сторонами, відмова від нарахування процентів та індексу інфляції не передбачена.

Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.09.2017 ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» (замовником) та ТОВ «ПВК «Протехмаш» (постачальником) укладено договір поставки №17090т, на підставі якого постачальник зобов`язався поставити і передати у власність замовника товар, вказаний у специфікації, а замовник прийняти та оплатити поставлений товар на умовах цього договору.

Відповідно до п.1.2 договору найменування товару: центр колісний Т328.37.31.02.

Згідно з п.3.1 договору кількість та асортимент товару зазначається у специфікації.

Відповідно до п.5.2 договору передача товару від постачальника замовнику здійснюється за видатково-прибутковою накладною, в якій сторони зазначають найменування товару, що постачається, кількість в одиницях вимірювання, узгоджену ціну товару та загальну вартість партії товару, що постачається. На загальну вартість товару нараховується податок на додану вартість за ставкою, встановленою чинним законодавством України. Разом з видатково-прибутковою накладною постачальник зобов`язується надати замовнику 1 (один) екземпляр товарно-транспортної накладної. Датою поставки товару є дата фактичної передачі товару замовнику, яка зазначена в товарно-транспортній накладній на товар.

П.7.1 договору встановлено, що замовник здійснює оплату поставленого товару протягом 60 банківських днів з дня поставки на підставі отриманого від постачальника рахунку.

П. 10.3 договору передбачена відповідальність замовника у випадку порушення строків розрахунків у вигляді сплати пені в розмірі 0,001 процента від несплаченої суми за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів у вигляді штрафу в розмірі три процента від несплаченої суми.

Згідно з п. 13.4 договору прострочені замовником грошові зобов`язання, передбачені договором, повинні виконуватися без урахування індексу інфляції та трьох процентів річних.

Сторонами підписана специфікація №1 до договору, згідно з якою загальна вартість товару, який підлягає поставці складає 2492100грн..

На виконання умов договору протягом вересня-листопада 2017 року позивач поставив відповідачу товар, в кількості та вартістю, зазначених у вказаній вище специфікації, що підтверджується представленими в матеріалах справи копіями видаткових накладних.

Відповідач порушив умови договору. Вартість поставленого товару оплатив частково.

Станом на момент звернення з позовом заборгованість по оплаті складає 1091940грн..

У зв`язку з несвоєчасною оплатою позивач нарахував до стягнення з відповідача три проценти річних в сумі 32410грн., інфляційні в сумі 91384грн., пеню в сумі 27897грн. та штраф в сумі 54059грн.40коп..

В процесі розгляду справи господарським судом докази погашення заборгованості відповідачем не надані.

Ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст. 530 названого Кодексу, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.610 Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ч.2 ст.625 Кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Ст.629 Кодексу передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Щодо досліджуваної справи, то з урахуванням положень наведених норм та вищезазначених фактичних обставин справи, а саме: порушення відповідачем зобов`язань за договором №17090т від 18.09.2017 в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару і ненадання ним належних і допустимих доказів, які б спростовували таке порушення господарським судом зроблено правильний висновок про визнання позовних вимог обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

З огляду на викладене підстави для скасування рішення у відповідній частині господарського суду відсутні.

Доводи скаржника визнані колегією суддів безпідставними, оскільки ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України встановлено обов`язок боржника зі сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, законодавцем передбачена можливість узгодження умовами договору лише іншого розміру процентів.

У даному випадку, договором між сторонами не визначено інший розмір процентів.

Між тим, приписами ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України достатньо конкретно встановлено обов`язок боржника по оплаті трьох процентів річних та інфляційних.

При цьому відмова сторін від відповідних нарахувань зазначеною нормою не передбачена.

Керуючись ст.ст.269, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

- рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.02.2019 у справі №904/5155/18 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення;

- постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повної постанови;

- повна постанова складена 05.06.2019

Головуючий суддя І.Л. Кузнецова

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя І.М. Подобєд