ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 року Справа №924/939/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Грязнов В.В.

суддя Розізнана І.В.

при секретарі судового засідання Панасюк О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Шепетівське Райагропроменерго" на рішення господарського суду Хмельницької області від 13.03.2019 р. (суддя Смаровоз М.В., повний текст рішення складено 25.03.2019 р.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Шепетівське Райагропроменерго"

до Шепетівської районної державної адміністрації Хмельницької області

за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

1) ОСОБА_1 ,

2) ОСОБА_2 ,

3) ОСОБА_3 ,

4) ОСОБА_4 ,

5) ОСОБА_5

про зобов`язання повернути об`єкти нерухомого майна

за участю представників:

позивача - Безруков В.О., Куца О.П.

відповідача - не з`явився,

третіх осіб - не з`явились

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 13.03.2019 р. у справі №924/939/18 у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Шепетівське Райагропроменерго" до Шепетівської районної державної адміністрації Хмельницької області, за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про зобов`язання повернути об`єкти нерухомого майна, відмовлено у повному обсязі.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції вказав, що право власності на квартири НОМЕР_1 та НОМЕР_2 АДРЕСА_2 зареєстровано за фізичними особами, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10.01.2019 р. №152256540 та №152257445. Оскільки, відсутні докази, які б свідчили про наявність у володінні, користуванні, розпорядженні чи управлінні відповідача об`єктів індивідуально визначеного нерухомого майна, а саме зазначених квартир, тому позовні вимоги про зобов`язання повернути відповідачем квартири є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги.

Мотивуючи апеляційну скаргу скаржник вказує, що товариство з обмеженою відповідальністю "Шепетівське Райагропроменерго" набуло права власності на квартири НОМЕР_1 та НОМЕР_2 у АДРЕСА_2 на підставі договору про дольову участь у будівництві об`єкта нерухомого майна, акта державної приймальної комісії на житловий будинок та акта прийняття-передачі квартир, у зв`язку із чим виконавчим комітетом Шепетівської міської ради було прийнято рішення №258 від 12.09.1998 р. про оформлення права власності та видачу свідоцтва про право власності на зазначені квартири позивачу.

Зазначає, що у чинному на той час ЦК України відсутні норми, які б безпосередньо визначали момент виникнення права власності, зокрема, ст. 128 ЦК Української РСР визначено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Отже, виникнення права власності на квартири не пов`язане з проведенням його реєстрації.

Звертає увагу, що застосування судом положень Інструкції "Про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб", затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998 р. №121 безпідставне, оскільки зазначена інструкція передбачає лише порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, а не момент виникнення права власності та строки для реєстрації права власності. Пунктом 1.7 вказаної інструкції, зокрема, визначено, що реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна проводиться на підставі правовстановлюючих документів, а саме свідоцтва про право власності.

Також вказує, що про передачу спірних квартир відповідачу свідчать договори позики від 29.09.1998 р., від 12.07.1999 р., акти прийому-передачі квартир від 12.10.1998р., 12.07.1999 р. та договір купівлі-продажу від 31.08.2004 р.

Скаржник, посилаючись на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 06.07.2015 р. та на постанову Вищого господарського суду України від 10.03.2016р., звертає увагу на той факт, що товариство передані квартири не реєструвало, а тому не могло виступати позикодавцем у договорах позики квартир, а договір купівлі-продажу спірних квартир є нікчемним, так як нотаріально не посвідчувався, отже в порядку відновлення первинного стану відповідно до ст.ст. 203, 216 ЦК України позивач має право вимагати лише повернення квартир.

21.05.2019 р. на адресу апеляційного суду від Шепетівської районної державної адміністрації Хмельницької області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

У судове засідання, що відбулося 27.05.2019 р. відповідач та треті особи не забезпечили явку своїх представників, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги (а.с.203-208).

Треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 ., подали заяви про проведення судового засідання, яке призначено на 27.05.2019 р., без їх участі.

Враховуючи приписи ст.ст.269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, той факт, що явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе розглядати апеляційну скаргу за відсутності відповідача та третіх осіб.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, відзив на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, згідно з акту Державної приймальної комісії від 13.08.1998 р. (а.с.8-9) про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту, прийнято в експлуатацію першу групу (40-ка квартир) 58-квартирного житлового будинку по АДРЕСА_2, замовником будівництва якого є Шепетівська районна державна адміністрація.

Рішенням виконавчого комітету Шепетівської міської ради №223 від 19.08.1998 р. затверджено акт державної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом першої черги (40-ка квартир) 58-квартирного житлового будинку по АДРЕСА_2 загальною площею 2266,8 кв.м., житловою площею 1379,2 кв.м.

04.09.1998 р. між Шепетівською районною державною адміністрацією (замовник) та Шепетівським "Райагропроменерго" (забудовник) укладено договір про дольову участь у будівництві житлового будинку по АДРЕСА_2 (а.с.6-7), згідно з п.2.1, 2.2, 2.4 якого замовник укладає договір підряду на будівництво 40-квартирного житлового будинку з підрядником та передає йому проектно-кошторисну документацію та майданчик для будівництва об`єкту, а забудовник зобов`язується фінансувати у повному обсязі дві 3-кімнатні квартири у 40-квартирному житловому будинку, забезпечити укладання договорів на усі види будівельно-монтажних робіт та зобов`язується терміново забезпечити об`єкт будівельними матеріалами, механізмами і автотранспортом.

Незалежно від джерел фінансування забудовник передає замовнику житлову площу у розмірі 10% по собівартості для розрахунків з підрядною організацією, та не менше 8% для забезпечення утримання житла відповідно до ст.26 Житлового кодексу України (п.2.5. договору).

Згідно з п.3.2, 3.3 договору остаточна вартість переданих квартир визначається після закінчення будівництва будинку по фактичних затратах. Остаточні розрахунки проводяться по фактичній собівартості забудовником протягом одного місяця після здачі житлового будинку.

Відповідно до п.4.1 договору, забудовник набуває право власності на житлову площу після введення в експлуатацію і затвердження акту Держкомісії та передачі йому квартир відповідно до внесених на пайових засадах коштів протягом всього будівництва.

04.09.1998 р. на виконання умов вказаного договору згідно акта прийому-передачі (а.с.10) Шепетівська районна державна адміністрація передала ЗАТ "Шепетівське райсільгоспенерго" дві 3-х кімнатні квартири (НОМЕР_1 та НОМЕР_2) у будинку АДРЕСА_2.

12.09.1998 р. виконавчий комітет Шепетівської міської ради прийняв рішення №258 про оформлення права власності та видачу свідоцтва про право власності на квартири НОМЕР_2, та НОМЕР_1 АДРЕСА_2 для ЗАТ "Шепетівське райсільгоспенерго", яке приймало дольову участь у будівництві першої черги (40 квартир) 58-квартирного житлового будинку по АДРЕСА_2 (а.с.11-12). Підставою для прийняття такого рішення були наступні документи: акт Державної приймальної комісії на житловий будинок, договір про дольову участь підприємств, організацій у будівництві житлового будинку, акти прийняття-передачі квартир.

29.09.1998 р. між позивачем (позикодавець) та відповідачем (позичальник) підписано договір позики (а.с.13), за умовами якого позикодавець передав позичальнику у власність одну трьохкімнатну квартиру за НОМЕР_2 на четвертому поверсі, житловою площею 39,24 кв.м., загальною площею 63,52 кв.м. в 40-квартирному житловому будинку по АДРЕСА_2, а позичальник зобов`язується після закінчення будівництва в другочерговій здачі 18-квартирного житлового будинку по АДРЕСА_2 повернути рівноцінну квартиру.

Відповідно до акту прийому-передачі від 12.10.1998 р. позивач (позикодавець) передав відповідачу (позичальнику) трикімнатну квартиру НОМЕР_2 АДРЕСА_2 (а.с.15).

12.07.1999 р. позивач (позикодавець) та відповідач (позичальник) підписали договір позики (а.с.14), за умовами якого позикодавець передав позичальнику у власність трикімнатну квартиру за НОМЕР_1 на першому поверсі, житловою площею 38,12 кв.м., загальною площею 58,78 кв.м. в 40 квартирному житловому будинку по АДРЕСА_2, а позичальник зобов`язується після закінчення будівництва в другочерговій здачі 18 квартирного житлового будинку по Старокостянтинівське шосе, 30, в м .Шепетівка повернути рівноцінну квартиру.

12.07.1999р. голова районної державної адміністрації надіслав позивачу лист, в якому гарантував повернення 3-х кімнатної квартири, виділеної в будинку АДРЕСА_2 (а.с.16).

31.08.2004 р. між позивачем та відповідачем підписано угоду №1 (а.с.19), згідно якої позивач як продавець продає, а відповідач купує дві трикімнатні квартири за ціною 33788,50 грн. на суму 67 577,00 грн., а покупець проводить розрахунки по мірі виділення коштів сесією Шепетівської районної ради. Угоду №1 укладено у простій письмовій формі, підписано сторонами та скріплено печатками, за відсутності нотаріального посвідчення.

На виконання умов угоди №1 від 31.08.2004р. позивачем передано відповідачу дві трикімнатні квартири (НОМЕР_1 та НОМЕР_2) за ціною відповідно 28 157,08 грн. та 28157,09 грн. на суму 56 314,17 грн. На підтвердження факту передачі позивачем надано накладну від 19.11.2004 р. №03 та довіреність, видану відповідачем, серії ЯИМ №742751 від 19.11.2004 року (а.с.18).

Відповідачем у період з 09.09.2004 р. по 27.02.2006 р. перераховано відповідачу 22000,00 грн. вартості одержаних квартир за угодою від 31.08.2004 р.

ТОВ "Шепетівське райагропроменерго" неодноразово надсилало відповідачу листи (від 20.05.2016р., від 07.06.2016 р., від 21.09.2016р., від 29.04.2018р. - а.с.20-23) з вимогами виконати вимоги договорів позики та повернути дві квартири НОМЕР_2 та НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 у відповідності до постанови ВГС України від 10.03.2016р. або повернути рівноцінні квартири.

У відповідь на вищезазначені листи Шепетівська районна державна адміністрація у листах від 08.04.2016 р., від 26.05.2016 р. та від 05.10.2016 р. (а.с.24-26) повідомляла про необхідність виконання вимог постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 06.07.2015 р., та неможливість виконання вимог позивача.

Враховуючи викладене, з урахуванням правової позиції, наведеної у постанові Вищого господарського суду України від 10.03.2016 р. №924/1844/14, та з метою відновлення первинного стану, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду, колегія суддів враховує наступне.

За змістом ст.317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном.

Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до абз3 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

За змістом наведеної норми набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на окремі об`єкти.

При цьому, відповідно до положень ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Зі змісту наведених норм законодавства убачається, що власник майна фактично позбавлений можливості володіти і користуватися цим майном внаслідок його незаконного вибуття із володіння, має право витребувати таке майно із чужого володіння.

Вказаний засіб захисту права власності - витребування майна із чужого незаконного володіння (віндикація) застосовується в тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти і користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває із його володіння.

Норма ст.387 ЦК України передбачає, що власник має право реалізувати своє право на захист шляхом звернення до суду з вимогою про витребування свого майна із чужого незаконного володіння із дотриманням вимог, передбачених Цивільним кодексом України.

Із правового аналізу статті 387 Цивільного кодексу України вбачається, що у цій нормі йдеться про право власника на віндикаційний позов, тобто позов власника, який не володіє, до невласника, який незаконно володіє майном, про вилучення цього майна в натурі.

Віндикаційний позов захищає право власності в цілому, оскільки пред`являється у тих випадках, коли порушені права володіння, користування та розпорядження одночасно.

Під незаконним володінням розуміється фактичне володіння річчю, якщо воно не має правової підстави (володіння вкраденою річчю) або правова підстава якого відпала (минув термін дії договору найму), або правова підстава якого недійсна (володіння, установлене в результаті недійсного правочину).

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Сторонами у віндикаційному позові є власник речі, який не лише позбавлений можливості користуватися і розпоряджатися річчю, але вже й фактично нею не володіє, та незаконний фактичний володілець речі (як добросовісний, так і недобросовісний).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10.01.2019 р. №152256540 та №152257445:

1) на квартиру НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 22.02.2007 р. зареєстровано право приватної спільної часткової власності за ОСОБА_4 (1/4), ОСОБА_3 . (1/4), ОСОБА_2 . (1/4), ОСОБА_1 . (1/4) на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_3 від 19.01.2007 р., виданого виконкомом Шепетівської міської ради;

2) на квартиру НОМЕР_2 у АДРЕСА_2 01.06.2009 р. зареєстровано право власності за ОСОБА_5. на підставі договору купівлі-продажу ВМЕ №161469 від 19.05.2009 р.

При цьому, матеріали справи не містять та в процесі розгляду справи сторонами не надано доказів скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів щодо права власності вказаних фізичних осіб на спірні квартири.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що в провадженні Хмельницького апеляційного суду знаходиться справа №688/2940/16-ц за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Шепетівське райагропроменерго" до виконавчого комітету Шепетівської міської ради про скасування рішень та розпоряджень міської ради щодо оформлення права власності на квартири НОМЕР_1 та НОМЕР_2 за фізичними особами ОСОБА_1 , ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

З огляду на вказане, на даний час право власності позивача на вказане житло є спірним, тобто має місце спір про право.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги реєстрацію права власності на спірні квартир НОМЕР_1 та НОМЕР_2 за фізичними особами та відсутність в матеріалах справи доказів в підтвердження наявності у володінні, користуванні, розпорядженні чи управлінні відповідача вказаних квартир, враховуючи ст.387 ЦК України щодо правового регулювання особливостей віндикаційного позову, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про зобов`язання Шепетівської районної державної адміністрації Хмельницької області, повернути квартири НОМЕР_1 та НОМЕР_2 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Колегія суддів також вважає, що захист права власності у за встановлених судом апеляційної інстнції обставин справи, за наявності до того підстав міг бути вчинений шляхом пред"явлення вимоги про визнання недійсним та скасування розпоряджень про приватизацію спірного житла, скасування державної реєстрації на спірні квартири, визнання права власності на такі речі за позивачем та пред`явлення вимоги про повернення спірного майна саме до особи, яка протиправно ним володіє.

Оцінюючи доводи апелянта про наявність підстав для задоволення позову, з огляду на зміст договорів позики від 29.09.1998 р. та 12.07.1999 р., апеляційний суд вважає їх необґрунтованими та безпідставними, оскільки договори не містять строку виконання зобов`язань сторонами, зокрема, щодо повернення квартир, та крім того, за змістом п.1 вказаних договорів районна державна адміністрація зобов`язується повернути житло не як індивідуально-визначену річ, а рівноцінну квартиру, тобто зобов"язання повернути саме квартири НОМЕР_1 та НОМЕР_2 у договорах позики відсутні.

Крім того, позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, також посилається на позицію Вищого господарського суду України, викладену в постанові від 10.03.2016 р. у справі №924/1844/14, згідно якої позивач в порядку відновлення первинного стану має право вимагати від покупця лише повернення квартир, а відсутність у відповідача права власності на передані позивачем квартири не свідчить про неможливість здійснення їх повернення останньому у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, судом враховується, що згідно з ч. 7 ст. 75 ГПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду. Також вказані посилання позивача спростовуються доводами, викладеними вище у даній постанові, зокрема, щодо особливостей віндикаційного позову та можливих способів захисту порушеного права позивача.

Згідно зі ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява №4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994 р., серія A, №303-A, п.29).

За приписами ч. 3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. У відповідності до ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та досліджені судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.

Оскільки відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на скаржника згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Хмельницької області від 13.03.2019 р. у справі №924/939/18 залишити без змін, апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Шепетівське Райагропроменерго" - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "29" травня 2019 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Розізнана І.В.