УХВАЛА

про залишення позову без розгляду

м. Київ

29.05.2019Справа № 910/3986/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Ковалівської О.М., розглядаючи у відкритому підготовчому засіданні

матеріали справи № 910/3986/16

за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на здійснення ліквідації в АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В., м. Київ,

до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТФІНАНС», м. Київ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, м. Київ, публічне акціонерне товариство «Шкіряне підприємство «Світанок», м. Львів, публічне акціонерне товариство «Івано-Франківський м`ясокомбінат», м. Івано-Франківськ, Василик Галина Іванівна, м. Івано-Франківськ, та товариство з обмеженою відповідальністю «Станіславська торгова компанія», м. Київ,

про визнання правочину недійсним та витребування оригіналів документів

за участю представників:

позивача - не з`явилися;

відповідача - Зеленковськиого О.О.(адвокат, посвідчення адвоката від 05.09.2018 №6871/10);

третьої особи-1 - Цуканової С .Г. (довіреність від 02.01.2018 №27-26/18);

третіх осіб-2,3,4,5 - не з`явилися,

ВСТАНОВИВ

ПАТ "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на здійснення ліквідації звернулося до господарського суду із позовом до ТОВ "ФК "Інвестфінанс" про визнання недійсним укладеного між сторонами договору про відступлення права вимоги від 25.03.2014, зобов`язання відповідача повернути позивачу оригінали договору №08/20/08-КЛТ від 03.10.2008 і договорів похідних від нього, переданих на виконання договору про відступлення права вимоги від 25.03.2014.

Позов обґрунтовано тим, що спірний договір укладено в порушення норм Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та Закону України "Про банки і банківську діяльність".

Позивач посилається на нікчемність договору згідно ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки банк здійснив відчуження майнових прав за ціною, значно нижчою від звичайної; безоплатно відмовився від власних майнових прав та взяв на себе зобов`язання, виконання якого стало неможливим.

Рішенням господарського суду міста Києва №910/3986/16 від 27.07.2016 залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.10.2016 , позовні вимоги задоволено, визнано недійсним договір про відступлення прав вимоги від 25.03.2014, укладений між позивачем та відповідачем; зобов`язано відповідача повернути позивачу оригінали договорів, переданих на виконання договору про відступлення права вимоги від 25.03.2014.

Суди дійшли висновку, що за спірним договором позивач здійснив відступлення права вимоги на суму 36 453 789,29 грн. за ціною 11 000 000 грн., яка більше ніж на 69% відрізняється від загальної суми переданих вимог за договором, тому спірний правочин є недійсним на підставі п.3 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Постановою Вищого господарського суду України №910/3986/16 рішення господарського суду міста Києва від 27.07.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.10.2016 у справі №910/3986/16 скасовані, а справу №910/3986/16 передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Скасовуючи судові рішення касаційна інстанція вказала на необхідність встановити наявність/відсутність підстав для визнання спірного договору недійсним.

За таких обставин на вирішенні господарського суду знаходиться юридичний спір предметом його є дійсність договору про відступлення права вимоги від 25.03.2014 за умовами та на підставі якого Банк передав права кредитора в частині вимоги повернення грошових коштів та санкцій, а так само і за похідним від нього договору забезпечення.

Розпорядженням В.о. Керівника апарату Господарського суду міста Києва Латко І.О. від 20.03.2019 № 05-23/550 було призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку із відставкою судді Якименка М.М.

На підставі повторного автоматизованого розподілу матеріали справи № 910/3986/16 були передані судді Курдельчуку І.Д.

В ході підготовчого провадження 23.04.2019, 15.05.2019 та 29.05.2019 відбулись підготовчі засідання в які позивач не з`явився, поважних причин неявки суду не повідомив.

Як вбачається з заяв та письмових пояснень Фонду гарантування вкладів фізичних осіб і доказів доданих до них, останнім 24.01.2019 проведено аукціон про відступлення (купівлі-продаж) права вимоги серед яких і майнові права вимоги до ПАТ "ШП"Світанок"за кредитним договором №08/20/08 -КЛТ від 03.10.2008, переможцем аукціону є ТОВ "ЕйПіЕс Україна" код 42682150.

Ухвалами суду Банк , Фонд та ТОВ "ЕйПіЕс Україна" код 42682150 були повідомлені про необхідність подання письмових заяв з процесуальних питань у даній справі.

Фонд 06.05.2019 та 29.05.2019 і Банк 28.05.2019 подав письмові пояснення з викладеною позицією, яка визнана судом неприйнятною з підстав наведених далі.

До набрання судовим рішенням законної сили у даному господарському спорі дійсним кредитором за кредитним договором №08/20/08-КЛТ від 03.10.2008 та правочинами похідними від нього є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТФІНАНС».

Це означає, що ознаки нікчемності правочину, визначені у статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є недоведеними, а сам договір відступлення права вимоги від 25.03.2014 є оспорюваним, і права кредитора за кредитним договором №08/20/08-КЛТ від 03.10.2008 передані новому кредитору - ТОВ "ФК "Інвестфінанс", а відтак відсутні у Банку.

22.02.2019 між Банком та ТОВ "ЕйПіЕс Україна" код 42682150 за результатами аукціону (протокол електронного аукціону № UA-EA-2018-12-21-000021-b від 24.01.2019) укладений Договір №1183/К про відступлення (купівлі-продаж) права вимоги серед яких і майнові права вимоги до ПАТ "ШП"Світанок" за кредитним договором №08/20/08 -КЛТ від 03.10.2008.

Слід зазначити, що аукціон і укладення договору №1183/К проведені під час вирішення спору про недійсність договору від 25.03.2014 відступлення права вимоги та зобов`язання нового кредитора повернути оригінали кредитного договору №08/20/08-КЛТ від 03.10.2008 та правочині укладених в ході його виконання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідокпередання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов`язується або не зобов`язується їх оплатити.

При відступленні права вимоги первісний кредитор передає новому кредитору боргові зобов`язання боржника ібільше взаємовідносин не має ні з боржником, ні з новим кредитором щодо перерахування коштів первісному кредитору, тож фактично відбувається купівля-продаж права вимоги боргових зобов`язань.

Сторона, яка вчиняє дії або робить заяви у спорі, що суперечать тій позиції, яку вона займала раніше, не повинна отримати перевагу від своєї непослідовної поведінки.

За таких обставин господарський суд дійшов висновку про безпідставне включення Банком та Фондом майнових прав вимоги до ПАТ "ШП"Світанок" за кредитним договором №08/20/08 -КЛТ від 03.10.2008 та похідними правочинами до переліку майнових прав, які належать Банку станом на 24.01.2019 і 22.02.2019 і можуть бути ним відчужені.

Водночас, господарський суд звертає увагу на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною 3 даної статті встановлено основні засади господарського судочинства, зокрема, неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Частиною 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Таким чином, нез`явлення позивача у судове засідання без поважних причин та не повідомлення суд про неможливість прийняти участь в судовому засіданні може бути розцінено як зловживання процесуальними правами, що тягне за собою залишення позовної заяви без розгляду.

Приписами ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення Європейського суду прав людини у справі "Каракуця проти України").

Суд звертає увагу, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України неявка представника позивача в судове засідання є самостійною підставою для залишення позову без розгляду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2019 у справі №910/11236/18.

Таким чином, представник позивача не з`явився у судове засідання 14.03.2019, не повідомив про наявність поважних причин неявки та неявка представника позивача є повторною.

Суд зазначає, що неявка позивача у судові засідання перешкоджає вирішенню спору у даній справі, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 15 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Таким чином, суд розглядає справу виключно за зверненням особи та в межах заявлених такою особою (позивачем) позовних вимог (предмету та підстав позову).

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

У відповідності до ч. 1 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Частиною 1 статті 237 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; 4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 5) як розподілити між сторонами судові витрати; 6) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог (ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України).

З наведених норм вбачається, що прийняття судом рішення у справі залежить, зокрема, від того, чи підтримує особа, яка звернулась до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів (ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України), тобто позивач, заявлені власні позовні вимоги (предмет та підстави позову) станом на дату розгляду справи у суді, так як суд розглядає справу та, відповідно приймає рішення, виключно в межах заявлених позивачем вимог (ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України).

Суд зазначає, що у зв`язку з неявкою представника позивача у судове засідання, неподанням позивачем документів, з яких би вбачалось, що позивач підтримує свої позовні вимоги, заявлені у даній справі, а також викладені відповідачем та третьою особою у своїх заявах по суті обставини, суд позбавлений можливості ухвалити законне та обґрунтоване рішення (з урахуванням вимог, викладених у ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Приписами ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В даному випадку такою невчиненою процесуальною дією є забезпечення явки представника позивача в судові засідання.

Таким чином, вказана бездіяльність позивача перешкоджає вирішенню спору та подальшому розгляду справи та свідчить про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України про залишення позову без розгляду постановляється ухвала, в якій вирішуються питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).

За таких обставин, враховуючи, що суд дійшов висновку залишити позов без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям позивача у засідання без поважних причин та неподання ним заяви про розгляд справи за відсутності представника позивача, судовий збір покладається на позивача.

Клопотання відповідача про закриття провадження у справі залишене без задоволення у зв`язку із залишенням позову без розгляду.

Керуючись п. 4 ч. 1 ст. 226, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ

Залишити без розгляду позов публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на здійснення ліквідації в АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В., м. Київ, до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТФІНАНС», м. Київ, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, м. Київ, публічне акціонерне товариство «Шкіряне підприємство «Світанок», м. Львів, публічне акціонерне товариство «Івано-Франківський м`ясокомбінат», м. Івано-Франківськ, ОСОБА_3 , м. Івано-Франківськ, та товариство з обмеженою відповідальністю «Станіславська торгова компанія», м. Київ, про визнання правочину від 25.03.2014 недійсним та про зобов`язання відповідача повернути позивачу оригінали договору №08/20/08-КЛТ від 03.10.2008 та похідні від нього.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення (29.05.2019) та може бути оскарження протягом десяти днів з дня складення її повного тексту шляхом подання у відповідності до п. 17.5 ч. 1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду або через господарський суд міста Києва.

Повний текст ухвали складено 30.05.2019

Суддя І.Д Курдельчук