ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2019 р. Справа№ 910/16261/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Мартюк А.І.

Зубець Л.П.

за участю представників: не викликались

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування»

на рішення Господарського суду міста Києва, ухваленt 04.03.2019, повний текст якого складено 07.03.2019

у справі № 910/16261/18 (суддя Бондаренко Г.П.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування»

до Комунального підприємства «Київпастранс»

про стягнення 11 552,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача як власника автомобіля ЛАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 грошових коштів в сумі 11 552,000 грн., які становлять різницю між виплаченим позивачем як страховою організацією в зв`язку з пошкодженням автомобіля Mersedes-Benz, державний номерний знак НОМЕР_2 за укладеним з ОСОБА_1 договором добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 44534а7ша від 14.02.2017 страховим відшкодуванням (275 254,55 грн.) та отриманими в рахунок виплати вказаного відшкодування від відповідача (163 702,55 грн.) та його страховика (100 000,00 грн.) грошовими коштами.

Заявлена до стягнення сума становить суму, яка не була позивачем фактично виплачена на користь його страхувальника, а була зарахована в рахунок оплати чергових страхових платежів за договором добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 44534а7ша від 14.02.2017 (275 254,55-100 000,00-163 702,55).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.03.2019, повний текст якого складений 07.03.2019, у справі № 910/16261/18 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що стягнення грошових коштів у розмірі 11 552,00 грн., які були зараховані в якості несплачених чергових платежів, є безпідставними, оскільки зазначені відносини між страховиком (позивачем) і страхувальником (ОСОБА_1) є договірними і не належать до регресних зобов`язань, а позивач не був позбавлений права та можливості звернутися з позовною вимогою до страхувальника безпосередньо про стягнення даної грошової суми в загальному порядку.

Не погоджуючись з рішенням, 28.03.2019 Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2019 у справі № 910/16261/18 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У апеляційній скарзі скаржник зазначив про те, що оспорюване рішення суду першої інстанції винесене з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального права, а саме ст.ст. 509, 601, 979, 989, 993 ЦК України, ст. 10 Закону України «Про страхування».

У обґрунтування вказаної позиції позивач послався на те, що фактичні його витрати як страховика за укладеним з ОСОБА_1 договором добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 44534а7ша від 14.02.2017 становили саме 275 254,55 грн., в той час як зарахування частини з вказаної суми в рахунок оплати страхових платежів не є свідченням того, що розмір виплаченого страхового відшкодування є меншим на вказану частину.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.04.2019 справа № 910/16261/18 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Зубець Л.П., Мартюк А.І.

Ухвалою від 15.04.2019 колегією суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Зубець Л.П., Мартюк А.І.:

- Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «АХА Страхування» поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2019 у справі № 910/16261/18;

- відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2019 у справі № 910/16261/18;

- встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 02.05.2019;

- сторонам роз`яснено, що відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2);

- зупинено дію оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2019 у справі № 910/16261/18;

- учасниками роз`яснено, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

02.05.2019 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач, з посиланням на те, що під час судового розгляду справи обставини з`ясовані та доведені в повному обсязі, чинне законодавство не порушено, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу та оспорюване рішення суду першої інстанції - без змін.

Станом на 28.05.2019 інших відзивів, пояснень та клопотань до суду не надходило.

Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у цьому випадку 192 100 грн. (1 921 грн.*100).

Частиною 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (глава 1. Апеляційне провадження Розділу IV ГПК України - прим суду).

Частиною 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921*100=192 100 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

При розгляді справи № 910/16261/18 колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої за 192 100 грн., тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

За правилом ч. 2 ст. 270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 273 ГПК України встановлено, що апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Враховуючи, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2019 у справі № 910/16261/18 відкрите 15.04.2019, розгляд справи в суді апеляційної інстанції, з урахуванням вихідних та святкових днів, розпочався з 02.05.2019, апеляційна скарга має бути розглянута по 14.06.2019 включно.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

14.02.2017 позивач як страховик та ОСОБА_1 як страхувальник та вигодонабувач уклали договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 44534а7ша (далі Договір) (а.с. 39-46), предметом якого є майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом - автомобілем Mersedes-Benz, державний номерний знак НОМЕР_2 (далі Автомобіль).

Згідно з пунктом 19 Договору, строк дії Договору - з 18.02.2017 по 17.02.2018 включно.

28.04.2017 о 22 години 20 хвилин у м. Києві по вул. Шота Руставелі, 12 сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю Автомобіля під керуванням ОСОБА_2 , автобуса ЛАЗ А 183 D1, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить відповідачу, під керуванням ОСОБА_3 (далі Автомобіль 1), автомобіля Kia Cerato, державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_4 , автомобіля Kia Carnival, державний номерний знак НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_5 та автомобіля ВАЗ 210934, державний номерний знак НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_6 .

У результаті ДТП пошкоджено застрахований позивачем Автомобіль.

Згідно зі складеним позивачем, з урахуванням розрахунку страхового відшкодування (а.с. 22), Страховим актом № АХА2213382 від 19.06.2017 (а.с. 21) та того, що франшиза за Договором страхування (безумовна) щодо збитків, завданих ДТП, становить 0 грн., до виплати в якості страхового відшкодування призначено 275 254,55 грн.

Як слідує зі змісту вказаного страхового акту, вартість матеріального збитку, що підлягає виплаті за умовами Договору, визначена позивачем виходячи з даних, встановлених в рахунку Спільного підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобільний дім України-Мерседес Бенц» № НОМЕР_6 від 14.06.2017 (а.с. 23) на суму 275 254,55 грн. (особи, яка здійснила ремонт Автомобіля) (а.с. 18).

З поданого позивачу Повідомленні про настання події, що має ознаки страхового випадку, та заяви на виплату страхового відшкодування за договром добровільного страхування транспортного засобу (а.с. 25) слідує, що страхувальник просить виплатити страхове відшкодування на рахунок Спільного підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобільний дім України-Мерседес Бенц».

Згідно з наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № 344 068 від 20.06.2017 (а.с. 16), страхове відшкодування в сумі 263 702,55 грн. перераховано позивачем на рахунок Спільного підприємства у формі Товариство з обмеженою відповідальністю «Автомобільний дім України-Мерседес Бенц».

З відмітки банку на вказаному платіжному дорученні слідує, що воно банком проведено, а отже, страхове відшкодування позивачем виплачене в повному обсязі.

Тобто фактично позивачем виплачено 263 702,55 грн., що на 11 552,00 грн. менше за суму, призначену до виплати.

Зменшення фактично виплаченої суми сталося внаслідок того, що частину платежу, в розмірі 11 552,00 грн., позивач зарахував в рахунок несплаченої його страхувальником частина страхового платежу.

Як слідує з умов Договору (п. п. 14, 18), сума загального страхового платежу, який його сторони визначили у розмірі 46 207,85 грн., страхувальник мав сплатити чотирма частинами: 1 частина в сумі 11 551,85 грн. - в строк до 17.02.2017, 2 частина в сумі 11 552,00 грн. - в строк до 17.05.2017, 3 частина в сумі 11 552,00 грн. - в строк до 17.08.2017, 4 частина в сумі 11 552,00 грн. - в строк до 17.11.2017.

Отже, враховуючи, що за умовами Договору станом на дату спірної ДТП страхувальник сплатив лише перший страховий платіж в сумі 11 551,85 грн., в той час як на дату виплати страхового відшкодування строк внесення 2-ї частини страхового платежу настав, позивач виплатив страхувальнику за вказаними ним реквізитами страхове відшкодування, зменшене на суму 2-го платежу (11 552,00 грн.).

Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів наявності заперечень страхувальника щодо зменшення позивачем суми фактично виплаченого страхового відшкодування, а також предмет даного спору, колегія суддів не розглядає питання щодо правомірності зменшення позивачем присудженої до виплати страхувальнику суми страхового відшкодування як таке, що не впливає на вирішення спору сторін по суті.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» (тут і далі в редакції, чинній на дату спірної ДТП) здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пошкоджено Автомобіль, визнано ОСОБА_3 , що підтверджується постановою Печерського районного суду м. Києва від 31.07.2017 у справі № 757/34482/17-п, з урахуванням постанови Печерського районного суду м. Києва від 20.09.2017 у справі № 757/34482/17-п (а.с. 18-19).

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, порядок виплати такого відшкодування та дії сторін при настанні страхового випадку, регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон).

Стаття 1 Закону (тут і далі в редакції, чинній на момент виплати позивачем страхового відшкодування) встановлює, що володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Враховуючи, що матеріли справи не містять жодних доказів того, що ОСОБА_3 неправомірно володів Автомобілем 1 під час скоєння спірної ДТП, його володіння забезпеченим транспортним засобом (Автомобіль 1) під час спірної ДТП вважається правомірним.

З наявної в матеріалах справи копії полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/6102893 (далі Поліс) (а.с. 50) слідує, що станом на 28.04.2017 (дата спірної ДТП) цивільно-правова відповідальність щодо Автомобіля 1 була застрахована ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» згідно з вказаним полісом (страхувальник - відповідач).

Зазначений факт відповідачем не заперечується.

Отже, в даному випадку саме ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» як страховик цивільно-правової відповідальності осіб, які правомірно володіють Автомобілем 1, тобто і ОСОБА_3 (особи, яка визнана винною у спірній ДТП), має відшкодовувати збитки, що були завдані внаслідок спірної ДТП, а позивач як особа, яка виплатила страхове відшкодування особі, якій завдано збитків внаслідок спірної ДТП, набув право вимоги, яке ця особа, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

З матеріалів справи слідує та сторонами не заперечується, що в листопаді 2017 року позивач звернувся до ПАТ «СК «Універсальна» із заявою про виплату страхового відшкодування № СУ/004251/3 від 24.11.2017 (а.с. 51), в якій з посиланням на те, що до позивача у порядку регресу перейшло право вимоги на отримання від ОСОБА_3 компенсації матеріальної шкоди, заподіяної власнику Автомобіля внаслідок спірної ДТП, просив сплатити на користь позивача суму боргу в розмірі 275 254,55 грн., на підставі якої ПАТ «СК «Універсальна» в межах встановленого Полісом ліміту відповідальності за шкоду заподіяну майну (100 00,00 грн.) та з урахування розміру франшизи (0,00 грн.) здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 100 000,00 грн.

Водночас з матеріалів справи слідує та сторонами не заперечується той факт, що ОСОБА_3 є працівником відповідача та на час ДТП перебував у трудових відносинах з останнім.

З метою отримання решти виплаченого страхового відшкодування позивач звернувся до відповідача з Претензією про регресні вимоги вих. № СУ/004251/4-3 від 12.03.2018 (а.с. 13), в якій просив сплатити суму боргу в розмір 175 254, 55 грн. протягом семи днів з моменту отримання цієї претензії.

З матеріалів справи слідує та сторонами не заперечується, що за наслідками розгляду вказаної претензії відповідачем 12.03.2018 було сплачено позивачу 163 702, 55 грн., тобто решту виплаченого страхового відшкодування за виключенням його частини в сумі 11 552,00 грн., яка позивачем була зарахована в рахунок оплати страхового платежу страхувальником за Договором.

У травні 2018 року позивач звернувся до відповідача з Претензією про регресні вимоги вих. № СУ/004251/4-4 від 18.05.2018 (а.с. 14), в якій просив сплатити суму боргу у розмірі 11 552, 00 грн.

На вказану претензію відповідач відповів листом вих. № 053/01/2295 від 13.07.2018, в якому зазначив, що вимогу про повернення коштів, які були зараховані в якості несплачених чергових страхових платежів, вважає безпідставною, оскільки вищезазначені відносини між страховиком та страхувальником є договірними і не належать до регресних зобов`язань, а тому відсутні підстави для задоволення вимог, зазначених у претензії.

З огляду на вказані обставини, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції у задоволенні позовних вимог відмовив, з чим колегія суддів погодитись не може з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, враховуючи положення ст. 1194 ЦК України, різницю між реальними збитками, на стягнення яких має право страховик згідно з Законом України «Про страхування», і сумою, виплаченою страховиком винної у ДТП особи, має відшкодувати особа, яка завдала збитків.

Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків.

За таких обставин, позивач має право на стягнення решти суми виплаченого ним страхового відшкодування, яка не була відшкодована страховиком цивільно-правової відповідальності осіб, які правомірно володіють Автомобілем 1 (ПАТ «СК «Універсальна»), тобто з відповідача як юридичної особи, яка має відшкодувати шкоду, завдану своїм працівником.

При цьому колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача страхового відшкодуванням в сумі 11 552,00 грн., яка позивачем була зарахована в рахунок оплати страхового платежу за Договором, оскільки вказана сума за своєю правовою природою є частиною збитків, завданих спірною ДТП, а сам факт виплати вказаних збитків шляхом зарахування їх в рахунок оплати страхових платежів не змінює її правової природи.

За таких обставин, позивач має право на стягнення решти з суми виплаченого страхового відшкодування, яка не була виплачена ПАТ «СК «Універсальна», а саме 175 254,55 грн. (275 254,55-100 000,00), з відповідача як юридичної особи, яка має відшкодувати шкоду, завдану своїм працівником.

Враховуючи, що відповідач з вказаної суми сплатив (163 702,55 грн.), вимоги позивач про стягнення з відповідача решти в сумі 11 552,00 грн. є законними.

Частиною 1 статті 277 ГПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (ч. 2 ст. 277 ГПК України).

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оспореного рішення судом першої інстанції мало місце неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, тому рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2019 у справі № 910/16261/18 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення, яким позов задовольняється повністю, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає шкода в сумі 11 552,00 грн.

Враховуючи вимоги, викладені в апеляційній скарзі, а також підстави зміни судового рішення, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» задовольняється у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати по справі, в тому числі за звернення з апеляційною скаргою, покладаються на відповідача.

Водночас колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній станом на дату звернення позивача до суду з цим позовом, за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).

З урахуванням вказаних приписів закону, того, що предметом позову у цій справі є майнова вимога на суму 11 552,00 грн., та того, що станом на 01.01.2018 прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив 1 762,00 грн., при зверненні до суду з позовом судовий збір мав бути сплачений в розмірі 1 762,00

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній станом на дату звернення з цією апеляційною скаргою, за подання апеляційної скарги на рішення суду судовий збір становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Отже, при зверненні до суду з вказаної апеляційною скаргою позивач мав сплатити судовий збір в сумі 2 641,50 грн. (1 762/100*150), проте сплатив його в розмірі 2 881,50 грн. (платіжне доручення № 547 437 від 21.03.2017, що на 240,00 (2 881,50-2 641,50) грн. більше за визначений законом розмір.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Отже, суд може повернути зайво сплачений судовий збір виключно за заявою особи, яка його сплатила.

Колегія суддів зауважує позивачу на тому, що він не позбавленій права звернутися до суду з відповідною заявою.

Керуючись ст. 267-270, 273, 275-277, 281-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2019 у справі № 910/16261/18 задовольнити у повному обсязі.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2019 у справі № 910/16261/18 скасувати.

3. Позов задовольнити у повному обсязі.

4. Стягнути з Комунального підприємства «Київпастранс» (04070, м. Київ, вул. Набережне шосе, 2, ідентифікаційний код 31725604) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8, ідентифікаційний код 20474912) шкоду в сумі 11 552 (одинадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят дві) грн. 00 коп., витрати по сплаті судового збору за подачу позову в сумі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 2 641 (дві тисячі шістсот сорок одна) грн. 60 коп.

5. Видачу наказу на виконання цієї постанови доручити Господарському суду міста Києва.

6. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

7. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

8. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/16261/18.

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді А.І. Мартюк

Л.П. Зубець