СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2019 р. Справа № 922/3332/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Гребенюк Н.В. , суддя Медуниця О.Є.,

за участю секретаря Казакової О.В.

за участю представників:

позивача адвокат Юхно В.І., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №343 від 28.12.2018; довіреність № 2-433д від 05.03.02;

відповідача адвокат Кіпоть І.Г., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ДН №4940 від 27.12.2017; довіреність № Др-44-1218 від 28.12.18;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача ТОВ "Харківгаз Збут" (вх. № 937Х/3) на рішення Господарського суду Харківської області від 21 лютого 2019 року (повний текст складено 04.03.2019) у справі № 922/3332/18

за позовом Акціонерного товариства "Укргазвидобування", м. Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут", м. Харків,

про cтягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2018 року АТ "Укргазвидобування" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до ТОВ "Харківгаз Збут" про стягнення 3018,27 грн за договором на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами від 30.06.2015 № ПГВ-15-Б(932/15) та 1762,00 грн витрат зі сплати судового збору.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 21.02.2019 у справі № 922/3332/18 (суддя Тацій О.В.) позов задоволено в повному обсязі. Стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 3018,27 грн. за невиконання зобов`язань за договором на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами від 30.06.2015 № ПГВ-15-Б та 1762,00 грн судового збору.

Повний текст зазначеного рішення складено 04.03.2019.

Відповідач ТОВ "Харківгаз Збут" 20.03.2019, тобто в межах встановленого законом строку на апеляційне оскарження рішення суду, звернулось до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Харківської області з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю та прийняти нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, стягнути з позивача судові витрати за подання апеляційної скарги.

Апеляційну скаргу з урахуванням письмових пояснень (вх.№5104 від 23.05.2019) обґрунтовує тим, що за ініціативою ПАТ «Укргазвидобування» між сторонами була укладена додаткова угода №1 до Договору від 01 жовтня 2015 року, якою була переглянута вартість послуг з транспортування природного газу, тобто одна з суттєвих умов договору. Укладення такої додаткової угоди, за висновком відповідача, є переглядом умов договору, що відповідно до змісту п. 11.2 договору унеможливлює його автоматичну пролонгацію на наступний календарний рік.

Крім того, звертає увагу на те, що 31 грудня 2015 року сторони уклали додаткову угоду №2 до договору, якою подовжили його дію виключно на 1 квартал 2016 року і визначили обсяг послуг позивача з транспортування природного газу, що надається ТОВ «Харківгаз збут» за період січень, лютий, березень 2016 року та складає 1014,136 тис.куб.м., починаючи з квітня 2016 року до грудня 2016 року надання послуг з транспортування природного газу умовами договору не передбачалось. Таким чином, як вважає відповідач, з 01 квітня 2016 року, між сторонами були відсутні жодні договірні зобов`язання.

Зазначає, згідно з даними Інформаційного бюлетеня виконання виробничих показників ПАТ «Укргазвидобування» за грудень 2015 та початок 2016 року обсяг видобутого природного газу склав 14 605,091 млн. куб. м., в той час як обсяг спожитого природного газу населенням та релігійними організаціями у 2016 році склав 17,6 млрд. куб. м., що на думку апелянта підтверджує, що ПАТ «Укргазвидобування» не могло здійснювати транспортування природного газу власного видобутку для задоволення потреб установ і організацій, що фінансуються з державного і місцевого бюджетів в 2016 році.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.03.2019 було відкрито провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Харківгаз Збут" та призначено розгляд справи на 14.05.2019 об 10:30 год.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.05.2019 було оголошено перерву в судовому засіданні до 27.05.2019 о 10:30 год.

Представник відповідача в судових засіданнях 14.05.2019 та 27.05.2019 підтримав апеляційну скаргу.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу (вх.№4400 від 03.05.2019) та його представник в судових засіданнях 14.05.2019 та 27.05.2019 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просить рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення. Свої заперечення обґрунтовує тим, що відповідачем не надано доказів звернення до позивача , в порядку пункту 11.2 договору, з заявою про припинення дії Договору № ПГВ-15-Б не менше ніж за місяць до закінчення його строку, а тому дію договору було продовжено автоматично на наступний календарний рік. Умови додаткової угоди №2 від 31.12.2015 до договору щодо вартості послуг та планового обсягу транспортування природного газу діють з 01.01.2016 і до повного виконання сторонами зобов`язань за договором.

При цьому позивач вказує на те, що зміна сторонами окремих умов договору в частині строку його дії, шляхом укладання додаткової угоди №1 від 01.10.2015 до договору, не є зміною умов п. 11.2договору. Вказані дії є лише свідченням волевиявлення сторін продовжувати існуючі правовідносини, але з урахуванням внесених змін.

Також стверджує, що позивачем у період з 30 квітня по 31 грудня 2016 року було транспортовано відповідачу природний газ, і жодних відмов від отримання послуг по транспортуванню природного газу відповідачем не було заявлено. В матеріалах справи містяться неодноразові звернення позивача до відповідача з проханням підписати акти фактично транспортованих обсягів (виконаних робіт) та направлені рахунки-фактури, проте акти відповідачем не були підписані, а рахунки-фактури залишились несплаченими, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з відповідним позовом. До того ж, відповідно до вимог частини 3 статті 212 Цивільного кодексу України якщо настанню обставини недобросовісно перешкоджала сторона, якій це невигідно, обставина вважається такою, що настала. Вважає обставину транспортування природного газу в обсягах визначених позовом такою, що настала, незважаючи на відмову останнього підписати акти виконаних робіт та оплатити рахунки-фактури.

Окрім цього, звертає увагу на те, що за умовами п. 1.1 договору, газотранспортне підприємство зобов`язалось надати замовнику послуги з транспортування внутрішньопромисловими трубопроводами лише природного газу, який належить саме замовнику, отже ПАТ «Укргазвидобування» не лише не могло, а й не мало права здійснювати переміщення природного газу власного видобутку з отриманням плати за це. А тому позивач вважає необґрунтованими твердження відповідача про неможливість транспортування йому у 2016 року газу з посиланням на Інформаційний бюлетень щодо виконання виробничих показників ПАТ «Укргазвидобування», відповідно до якого позивач за грудень 2015 та початок 2016 року видобув природній газ в об`ємі 14 605,091 млн. куб. м., тоді як обсяг спожитого природного газу населенням та релігійними організаціями у 2016 році склав 17,6 млрд. куб. м.. До того ж, вказана обставина не досліджувалась в суді першої інстанції, так як відповідач не посилався на неї, а тому такі докази не можуть прийматися судом апеляційної інстанції в силу ч. З ст. 269 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі, відзиві на апеляційну скаргу доводи сторін, перевіривши в межах вимог апеляційної скарги правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як свідчать матеріали справи та було правильно встановлено господарським судом першої інстанції, 30 червня 2015 року між ПАТ "Укргазвидобування", правонаступником якого є Акціонерне товариство "Укргазвидобування",( далі газотранспортним підприємством) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ХАРКІВГАЗ ЗБУТ" (замовником) укладено договір на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами №ПГВ-15-Б за умовами п. 1.1 якого газотранспортне підприємство зобов`язалось надати замовнику послуги з транспортування внутрішньопромисловими трубопроводами природного газу замовника до пунктів призначення - газорозподільних станцій (далі - ГРС) для задоволення потреб установ і організацій, які фінансуються з державного і місцевих бюджетів, а замовник зобов`язався оплатити надані послуги з транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбаченими умовами Договору.

Пунктом 3.1. договору встановлено, що послуги з транспортування газу оформлюються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу внутрішньопромисловими трубопроводами.

Відповідно до пункту 3.5. договору акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством.

Згідно з пунктом 5.1. договору вартість послуг з транспортування 1000 куб. м. природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами газотранспортного підприємства складає 53,30 грн, крім того ПДВ 10,66 грн, всього - 63,96 грн згідно з калькуляцією, що додається до даного договору і є його невід`ємною частиною.

Пунктом 5.5. договору встановлено, що оплата вартості послуг здійснюється замовником в місяці, у якому здійснюється транспортування газу шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок газотранспортного підприємства в порядку, установленому алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств, який затверджується національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводяться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акту наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Відповідно до пункту 11.1. договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2015 року - до повного виконання зобов`язань сторін.

Згідно з пунктом 11.2. Договору він вважається продовженим на кожний наступний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

01.10.2015 р. сторонами укладено додаткову угоду № 1 до Договору, якою змінено вартість послуг. Вартість послуг з транспортування 1000 куб. м. природного газу з 01 жовтня 2015 року склала 12,24 грн. з ПДВ.

31.12.2015 р. сторони уклали додаткову угоду № 2 до Договору, якою змінено вартість послуг. Вартість послуг з транспортування 1000 куб. м. природного газу склала 8,64 грн. з ПДВ.

Як зазначає позивач, станом на 01.07.2015 р. дебіторської та кредиторської заборгованості між сторонами не було.

З липня 2015 року по 19 квітня 2016 року газотранспортним підприємством замовнику було надано послуг на суму 18 568,40 грн., що підтверджується підписаними між сторонами актами фактично протранспортованих обсягів (виконаних робіт) та відповідними рахунками (а. с. 30-51). Станом на 19.04.2016 р. замовник провів з позивачем розрахунки в повному обсязі, переплата становила 0,01 грн.

З матеріалів справи вбачається, що листом №1286 від 29.04.2016 р. замовник повідомив газотранспортне підприємство про недосягнення згоди щодо продовження строків дії договору до 30.06.2016 р., так як має намір встановити строк дії Договору до 01.05.2016 р.

Листом № 30-5696 від 01.07.2016 р. газотранспортне підприємство роз`яснило замовнику правові підстави надання послуг внутрішньопромисловими трубопроводами та вказало на існування договірного механізму розірвання договору у відповідності до пунктів 11.1. та 11.2. цього договору.

Листом № 1940 від 11.07.2016 р. замовник повідомив газотранспортне підприємство, що ним направлено додаткову угоду про розірвання з 01 травня 2016 року договору, у зв`язку з чим замовник вважає договір таким, що припинив свою дію 01.05.2016 р.

У відповідь на цей лист газотранспортне підприємство, листом від 15.07.2016 р. №30-6317 послалось на вимоги статті 525 Цивільного кодексу України, за якою одностороння відмова від зобов`язання не допускається, та вказало на існування між сторонами узгодженого договірного механізму розірвання договору. Також газопостачальне підприємство просило замовника письмово підтвердити відмову від подачі газу, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "ХАРКІВГАЗ ЗБУТ" внутрішньопромисловими трубопроводами до пунктів призначення (ГРС).

Листом №2278 від 12.08.2016 р. замовник повідомив, що додатковою угодою №2 внесено зміни в термін дії договору і на його думку строк дії договору продовжено на перший квартал 2016 року (незважаючи на те, що вказаною додатковою угодою сторонами доповнено лише пункт 1.3. договору щодо нової редакції планового обсягу транспортування природного газу з 01 січня 2016 року по 31 березня 2016 року у зв`язку з чим, на думку замовника, строк дії договору став припадати не на кінець року, а на кінець першого кварталу 2016 року. За цих підстав замовник став вважати договір припиненим, однак від подачі газу не відмовився.

Листом № 30-13228 від 28 грудня 2016 газотранспортне підприємство звернулось до замовника з проханням визначитись, чи відмовляється він від послуг по транспортуванню належного йому природного газу.

На цей лист замовник листом № Khz06-СЛ-87-0117 від 05.01.2017 р. повідомив, що він з 01.05.2016 не є замовником послуг з транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами і не підписує відповідні акти, а договір між сторонами вважає припиненим. Однак, від подачі газу не відмовився.

16.03.2018 на адресу замовника було направлено претензію з вимогою виконати своє зобов`язання щодо погашення боргу в сумі 3 018,27 грн, проте листом від 27.03.2018 за № Khz06СЛ-3334-0318 замовник послався на роз`яснення НКРЕКП за № 7389/16.2.1/7-16 від 21.07.2016 та відмовився від задоволення претензії.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач в обґрунтування позову посилається на те, що з 30 квітня 2016 року по грудень 2016 року газотранспортним підприємством замовнику було надано послуги на суму 3410,58 грн., проте фактично відповідач здійснив оплату одноразово у сумі 392,31 грн. Направлені позивачем неодноразово на його адресу акти фактично протранспортованих обсягів (виконаних робіт) та рахунки-фактури відповідач в порушення п.п. 6.1.4, 6.3.6 договору не підписав та не сплатив, повідомивши про те, що договір про транспортування природного газу припинив свою дію, в зв`язку з чим заборгованість відповідача складає 3018,27 грн.

Такі дії відповідача позивач вважає такими, що порушують умови пункту 5.5. договору в частині не виконання обов`язку помісячної оплати послуг, пункту 6.3.2. договору щодо своєчасної та в повному обсязі оплати вартості послуг згідно з умовами договору, пункту 6.3.6. договору , який передбачає зобов*язання підпису актів наданих послуг.

Також позивач зазначає, що дії замовника направлені на припинення дії договору не є правовою підставою відмови відповідача від виконання ним своїх зобов`язань за цим договором щодо оплати отриманих послуг. В матеріалах справи містяться неодноразові звернення позивача до відповідача з проханням підписати акти фактично протранспортованих обсягів (виконаних робіт) та направлені рахунки-фактури, проте акти відповідачем не були підписані, а рахунки-фактури залишились несплаченими.

Місцевий господарський суд, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що пункт 11.2 Договору передбачає продовження його дії автоматично, крім наявності двох умов: заява однієї із сторін про припинення дії договору або заява про перегляд умов договору. Разом з цим, відповідачем не надано доказів заявлення позивачу про припинення дії договору не менше ніж за місяць до закінчення його строку (до 30.11.2015 р.), тому дію договору було продовжено автоматично на наступний календарний рік.

Також господарський суд вказував на те, що позивачем на протязі 30 квітня 31 грудня 2016 року було транспортовано відповідачу природний газ, і ніяких відмов від отримання послуг по транспортуванню природного газу відповідачем не було заявлено.

Таким чином, як зазначив суд першої інстанції, зважаючи на наявність в матеріалах справи доказів надання відповідачу послуг з транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами газотранспортного підприємства та нездійснення відповідачем повної оплати вартості послуг відповідно до пункту 6.3.2. Договору, позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості у розмірі 3 018,27 грн. є правомірними та підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду щодо наявності достатніх правових підстав для задоволення позову, зважаючи на таке.

Як вже зазначалося, у пункту 11.1. договору сторони передбачили, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2015 року - до повного виконання зобов`язань сторін.

Разом з цим, згідно з пунктом 11.2. договору він вважається продовженим на кожний наступний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Таким чином, як правильно зазначив суд першої інстанції, пункт 11.2 Договору передбачає продовження його дії автоматично за наявності двох умов:

- відсутність заяви однієї із сторін про припинення дії договору;

- відсутність заяви про перегляд умов договору.

В матеріалах справи відсутні докази надання сторонами заяви про припинення дії договору не менше ніж за місяць до закінчення його строку, тобто до 30.11.2015 , а також заяви про перегляд умов договору.

Отже дію договору було автоматично продовжено на наступний календарний рік в порядку пункту 11.2. договору.

Згідно з абзацом 1 пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про ринок природного газу», який введено в дію 01.10.2015, з 01.10.2015 до 01.04.2016 року до суб`єктів господарювання, що провадять діяльність з транспортування природного газу, застосовується, зокрема такий режим : суб`єктам господарювання, що провадять діяльність з транспортування природного газу, забороняється провадити діяльність з видобутку та постачання природного газу.

Отже, враховуючи вимоги зазначеної норми, суб`єкт господарювання на ринку природного газу не може одночасно здійснювати і видобуток, і транспортування природного газу.

Отже позивач, який є газовидобувним підприємством, з 01.10.2015 до 01.04.2016 року не міг одночасно здійснювати видобуток та транспортування природного газу.

Разом з цим, відповідно до частин 1 та 2 пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про ринок природного газу» Провадження діяльності з постачання та розподілу природного газу здійснюється на підставі чинних ліцензій, що були видані до дня введення в дію цього Закону, протягом трьох місяців після затвердження ліцензійних умов на провадження відповідного виду господарської діяльності згідно з положеннями цього Закону.

Ліцензія на провадження господарської діяльності з транспортування природного газу, що була видана до набрання чинності цим Законом, діє до видачі відповідної ліцензії діючому оператору газотранспортної системи згідно з цим Законом.

Крім того, відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлена обов`язковість договору для виконання сторонами.

Згідно з статтею 58 Конституції України "закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Отже, оскільки спірний договір було укладено до 01.10.2015, тобто до вступу в силу Закону України «Про ринок природного газу», і вказаний договір не визнано недійсним у встановленому законом порядку, то він протягом спірного періоду був чинний та обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідач в апеляційній скарзі вказує на те, що сторонами була укладена додаткова угода №1 до Договору від 01 жовтня 2015 року, якою була переглянута вартість послуг з транспортування, тобто одна з суттєвих умов договору. Таким чином, на думку відповідача, укладення такої додаткової угоди є переглядом умов договору, що відповідно до змісту п. 11.2 Договору унеможливлює його автоматичну пролонгацію на наступний календарний рік.

Однак колегія суддів вважає такі посилання необґрунтованими, оскільки внесення однією із сторін пропозиції щодо зміни окремих умов договору, яка приймається іншою стороною шляхом укладання додаткової угоди до договору, то це, в контексті приписів п. 11.2 договору не є переглядом умов, що тягне за собою прямі наслідки у вигляді його припинення. Вказані дії є лише свідченням волевиявлення сторін продовжувати існуючі правовідносини, але з урахуванням внесених змін.

Відповідач в апеляційній скарзі також вказує на те, що з 31 грудня 2015 року сторони уклали додаткову угоду №2 до договору, якою подовжили його дію виключно на 1 квартал 2016 року і визначили відповідний обсяг послуг, що надається замовнику. Вважає що, додатковою угодою не передбачено надання відповідних послуг з квітня 2016 року до грудня 2016 року тому, починаючи з 01 квітня 2016 року між сторонами були відсутні жодні договірні зобов`язання.

Однак колегія суддів не може погодитися із такими доводами відповідача, зважаючи на таке.

Як вже зазначалося, дію договору було автоматично продовжено на наступний календарний рік в порядку пункту 11.2 договору у зв`язку із неподанням жодною із сторін заяви про припинення цього договору за місяць до закінчення строку дії договору.

31 грудня 2015 року сторони уклали додаткову угоду №2 до договору, відповідно до пункту якої було:

Пунктом 1 даної додаткової угоди - доповнено Розділ 1 договору пункт 1.3. новою редакцією щодо планового обсягу транспортування природного газу замовника з 01.01.2016 по 31.03.2016 року в об`ємі 1014,136 тис. куб. м. із розбивкою по місяцях (січень 2016 року -433,047 тис. куб. м., лютий 2016 року-324,425 тис. куб. м., березень 2016 року 256,664 тис. куб. м., всі інші місяці 2016 року 0 куб. м.).

Пунктом 2 даної додаткової угоди - внесено зміни до розділу 5 договору та викладено пункт 5.1 в такій редакції: « Вартість послуг та транспортування 1000 куб. м природного газу становить 7,20 грн., крім того ПДВ 1,44 грн., всього з ПДВ 8,64 грн., згідно з калькуляцією, що додається до даної Додаткової угоди та є невід*ємною частиною».

Разом з цим, у пункті 3 вказаної додаткової угоди зазначено, що решта умов договору залишається незмінною і обов`язковою до виконання сторонами.

У пункті 4 цієї додаткової угоди вказано , що вона набирає чинності з 01 січня 2016 року і діє до повного виконання зобов`язань за договором.

Таким чином, додатковою угодою №2 від 31.12.2015 сторони визначили обсяги та вартість транспортування природного газу з 01.01.2016 по 31.03.2016 року. При цьому зазначена додаткова угода не містить положень щодо припинення договірних правовідносин сторін щодо транспортування природного газу після 31.03.2016 року, а навпаки вказує на збереження чинності рештою умов договору, в тому числі пункту 11.2 договору, згідно з яким відбулося автоматичне продовження його дії на наступний 2016 календарний рік.

В матеріалах справи міститься лист № 1940 від 11.07.2016, яким замовник повідомив газотранспортне підприємство, що ним направлено додаткову угоду про розірвання з 01 травня 2016 року договору, у зв`язку з чим замовник вважає договір таким, що припинив свою дію 01.05.2016 р.

Однак даний лист не є достатнім та достовірним доказом припинення договірних правовідносин сторін з 01.05.2019 , так як в матеріалах справи відсутня сама додаткова угода про розірвання з 01 травня 2016 року договору та докази її направлення позивачу.

Також слід зазначити, що з 30 квітня 2016 року по грудень 2016 року позивач продовжував виконувати договірні обов`язки із транспортування природного газу замовнику, надавши останньому такі послуги на суму 3410,58 грн., які відповідач частково оплатив на суму 392,00 грн.

Так, позивач направив відповідачеві акти фактично протранспортованих обсягів (виконаних робіт) згідно з Договором №ПГВ-15-В від 01.07.2015 на транспортування природного газу за травень-грудень 2016 року, а також відповідні рахунки-фактури, а саме:

- акт від 30.04.2016 щодо транспортування газу за квітень 2016 року об`ємом 48,795 тис. куб. м. на суму 392,00 грн. (рахунок-фактура №2701-04 від 30.04.2016) (том І, а.с. 50-61);

- акт від 31.05.2016 щодо транспортування газу за травень 2016 року об`ємом 7,137 тис. куб. м. на суму 57,38 грн. (рахунок-фактура №1937-05 від 31.05.2016) (том І, а.с. 54-55);

- акт від 30.06.2016 щодо транспортування газу за червень 2016 року об`ємом 5,597 тис. куб. м. на суму 45,00 грн. (рахунок-фактура №2983-06 від 30.06.2016) (том І, а.с. 61-62);

- акт від 31.07.2016 щодо транспортування газу за липень 2016 року об`ємом 4,082 тис. куб. м. на суму 32,82 грн. (рахунок-фактура №2977-07 від 31.07.2016) (том І, а.с. 65-66);

- акт від 31.08.2016 щодо транспортування газу за серпень 2016 року об`ємом 5,692 тис. куб. м. на суму 45,77 грн. (рахунок-фактура №3038-08 від 31.08.2016) (том І, а.с. 70-71);

- акт від 30.09.2016 щодо транспортування газу за вересень 2016 року об`ємом 7,621 тис. куб. м. на суму 61,27 грн. (рахунок-фактура №3199-09 від 30.09.2016) (том І, а.с. 74-75);

- акт від 31.10.2016 щодо транспортування газу за жовтень 2016 року об`ємом 77,511 тис. куб. м. на суму 399,96 грн. (рахунок-фактура №3378-10 від 31.10.2016 ) (том І, а.с. 78-79);

- акт від 30.11.2016 щодо транспортування газу за листопад 2016 року об`ємом 191,920 тис. куб. м. на суму 990,31 грн. (рахунок-фактура №3450-11 від 30.11.2016 ) (том І, а.с. 82-83);

- акт від 31.12.2016 щодо транспортування газу за грудень 2016 року об`ємом 268,558 тис. куб. м. на суму 1385,76 грн. (рахунок-фактура №3446-12 від 31.12.2016) (том І, а.с. 86-87).

Відповідач здійснив частково оплату за послуги транспортування за вказаний період одноразово за квітень у сумі 392,31 грн. (рахунок-фактура №2701-04 від 30.04.2016) та підписав акт виконаних робіт по договору від 30.04.2016 на суму 392,31 грн.

Направлені позивачем неодноразово на його адресу решта вказаних вище актів фактично протранспортованих обсягів (виконаних робіт) та рахунки-фактури на суму 3018,27 грн. відповідач в порушення п.п. 6.1.4, 6.3.6 договору не підписав та не оплатив, повідомивши про те, що договір про транспортування природного газу припинив свою дію.

Разом з цим слід зазначити, що непідписання замовником актів фактично протранспортованих обсягів (виконаних робіт) та несплата ним рахунків фактури не свідчить про недоведеність позивачем факту надання послуг із транспортування газу замовнику та факту прийняття цих послуг останнім, зважаючи на таке.

У пункті 3.1. договору сторони обумовили, що послуги з транспортування газу оформлюються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу внутрішньопромисловими трубопроводами.

Відповідно до пункту 6.3.6 одним з обов`язків замовника є обов`язок підписувати з представниками газотранспортного підприємства акти наданих послуг.

Пунктом 3.З договору визначено порядок складання та підписання сторонами актів наданих послуг. Так, відповідно до вказаного пункту замовник протягом двох днів з дати одержання акта наданих послуг зобов`язується повернути газотранспортному підприємству один примірник оригіналу акта наданих послуг, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою замовника, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг.

При цьому, за умовами пункту 3.5 договору саме акти наданих послуг підтверджують факт надання послуг з транспортування газу та є підставою для проведення розрахунків між сторонами.

Отже, враховуючи наведені умови договору, єдиним належним, достатнім та достовірним доказом неотримання замовником послуг по договору є його письмова мотивована відмова від підписання актів наданих послуг, направлена позивачеві у встановлений пунктом 3.З договору строк.

Однак, ТОВ "ХАРКІВГАЗ ЗБУТ" не надало належних та допустимих доказів направлення мотивованої відмови від підписання зазначених актів.

Таким чином, відповідачем не доведено факту неотримання ним від позивача послуг із транспортування природного газу по договору у період з 30 квітня 2016 року по грудень 2016 року у зазначених в актах обсягах.

Частиною 3 статті 212 Цивільного кодексу України передбачено, якщо настанню обставини недобросовісно перешкоджала сторона, якій це невигідно, обставина вважається такою, що настала.

Отже, обставина транспортування позивачу природного газу у період з 30 квітня 2016 року по грудень 2016 року у зазначених в актах об`ємах є такою, що настала, незважаючи на відмову останнього підписати акти наданих послуг та оплатити рахунки-фактури.

Окрім цього, відповідно до пункту 6.4.4 договору замовник має право самостійно припиняти (обмежувати) відбір газу для власних потреб та /або споживачам, яким замовник здійснює постачання газу, з дотриманням вимог законодавства, про що письмово повідомляти газотранспортне підприємство.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази повідомлення замовником про припинення (обмеження) ним відбір газу за спірний період в порядку пункту 6.4.4 договору.

Разом з цим, з листа замовника № Khz-СЛ-3843-1116 від 30.11.2016 р. вбачається, що лише 30.11.2016 відповідач заявив про припинення дії договору в порядку пункту 11.2 договору (за місяць до закінчення договору), що також свідчить про факт існування відносин між сторонами протягом 2016 календарного року.

Відповідач в апеляційній скарзі стверджує про неможливість транспортування йому позивачем у 2016 року природного газу з посиланням на Інформаційний бюлетень щодо виконання виробничих показників ПАТ «Укргазвидобування», відповідно до якого позивач за грудень 2015 та спочатку 2016 року» видобув природного газу в об`ємі 14 605,091 млн. куб. м., тоді як як обсяг спожитого природного газу населенням та релігійними організаціями у 2016 році склав 17,6 млрд. куб. м.

Проте такі твердження є безпідставними, оскільки за умовами п. 1.1 газотранспортне підприємство зобов`язалось надати замовнику послуги з транспортування внутрішньопромисловими трубопроводами лише природного газу, який належить саме замовнику, тому ПАТ «Укргазвидобування» не мала права здійснювати переміщення природного газу власного видобутку з отриманням плати за це.

До того ж, вказана обставина не досліджувалась в суді першої інстанції, оскільки відповідач не посилався на неї під час розгляду справи місцевим господарським судом.

Разом з цим, відповідач не обгрунтував неможливості надання доказів на підтвердження вищевказаної обставини суду першої інстанції, а тому ці докази не можуть прийматися судом апеляційної інстанції в силу ч. З ст. 269 ГПК України.

Таким чином колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про існування відносин між сторонами за спірним договором та про надання позивачем відповідачеві послуг транспортування за спірний період на суму 3018,27 грн.

Відповідно до пункту 6.3.2. договору замовник зобов`язався своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість послуг згідно з умовами договору.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання на лежним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутно сті конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлена обов`язковість договору для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, оскільки матеріалами справи підтверджено надання відповідачу у спірний період послуг з транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами газотранспортного підприємства та нездійснення відповідачем повної оплати вартості послуг відповідно до пункту 6.3.2. Договору, колегія суддів погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про правомірність позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 3 018,27 грн.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю з`ясував обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.

Оскільки апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, то, з урахуванням положень статті 129 ГПК України, здійснені ним судові витрати за апеляційною скаргою останньому не відшкодовуються.

Керуючись статтями 129, 270, пунктом 1 частини 1 статті 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 21 лютого 2019 року у справі № 922/3332/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 31.05.2019.

Головуючий суддя Н.М. Пелипенко

Суддя Н.В. Гребенюк

Суддя О.Є. Медуниця