РІШЕННЯ

Іменем України

22 травня 2019 року м. Чернігівсправа № 927/84/19

Господарським судом Чернігівської області у складі судді Книш Н.Ю.

за участю секретаря судового засідання Солончева О.П.

розглянуто у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу №927/84/19

За позовом керівника Бахмацької місцевої прокуратури, вул. Шевченка, 46, м. Бахмач, Чернігівська область, 16500 в інтересах держави

в особі позивача: Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру

вул. Народного Ополчення, 3, м. Київ, 03151

до відповідача -1: Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області

проспект Миру, 14, м. Чернігів, 14000

до відповідача - 2: Фермерського господарства «Маяк»

провулок Молодіжний, 9, с. Терешиха, Бахмацький район, 16571

до відповідача - 3: Фермерського господарства «Давидок»

провулок Молодіжний, 9, с. Терешиха, Бахмацький район, 16571

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: ОСОБА_1,

АДРЕСА_1

про визнання недійсним та скасування наказу, визнання недійсним договору

За участю представників сторін:

від позивача: Будлянський В.М. начальник юридичного управління, довіреність № б/н від 04.01.2019

від відповідача-1: Крапивний Б.В., заступник начальника управління, довіреність №31-25-0.663-9/62-19 від 09.01.2019

від відповідача-2: Давидок І.П. - керівник;

від відповідача-3: Давидок І.П. - керівник;

від третьої особи: ОСОБА_1. особисто; Іллюшко О.М. адвокат, ордер серія ЧН №014024 від 19.02.2019, договір про надання правової допомоги від 14.02.2019;

за участю: Оліфір А.В. прокурор відділу прокуратури Чернігівської області, посвідчення №048632 від 10.11.2017

У судовому засіданні була проголошена вступна та резолютивна частини рішення, на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України.

Керівником Бахмацької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру подано позов до відповідача-1 Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, до відповідача-2 Фермерського господарства «Маяк», до відповідача-3 Фермерського господарства «Давидок»:

1. про визнання недійсним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 22.02.2016 № 25-2505/14-16-сг «Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки»;

2. про визнання недійсним договору оренди землі, укладеного між Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області та ОСОБА_1, а саме: договір оренди землі від 04.03.2016 про передачу в оренду земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1, площею 7,7568 га розташованої на території Рубанської сільської ради Бахмацького району (зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07.04.2016).

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що ОСОБА_1. на момент отримання в користування земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 вже скористався своїм правом на отримання земельних ділянок за спрощеною процедурою, а саме: без проведення земельних торгів, враховуючи, що на момент отримання ОСОБА_1. земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 ним вже було створено фермерське господарство «Маяк» (02.06.2015) та у 2015 році для ведення фермерського господарства вже бралася земля, тому вказана вище земельна ділянка могла бути отримана лише юридичною особою (ФГ «Маяк») та виключно на земельних торгах, а не ОСОБА_1. як фізичною особою. Однак, за інформацією Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області земельні торги з продажу права оренди оспорюваної земельної ділянки не проводилися. Прокурор посилається на порушення відповідачем приписів Земельного кодексу України, Закону України «Про оренду землі» та Закону України «Про фермерське господарство».

В обґрунтування підстав представництва прокурора в суді, керівник Бахмацької місцевої прокуратури зазначає, що у вказаному випадку вбачаються порушення інтересів держави, що полягають у протиправному набутті ОСОБА_1. прав на земельну ділянку державної форми власності всупереч вимогам закону, зловживання відповідачами положеннями земельного законодавства та Закону України «Про фермерські господарства» та у не дотриманні органом, який наділений повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками вказаної категорії, а саме: Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області, вимог щодо проведення перевірки волевиявлення суб'єкта, який має намір отримати земельні ділянки, вимогам чинного законодавства. Також підставою для представництва інтересів держави прокурор визначив невжиттям Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру заходів щодо усунення допущених порушень при передачі в користування земельної ділянки державної форми власності; не використанням Держгеокадастром повноважень наданих йому державою та визначених в Положенні; відсутністю дієвих заходів зі сторони даного органу спрямованих на усунення порушень процедури передачі в користування землі сільськогосподарського призначення у той час, як порушення порядку набуття речових прав на земельні ділянки сільськогосподарського призначення обмежує державу у залученні як найбільшої суми грошових коштів до бюджету шляхом продажу речових прав на неї на земельних торгах (аукціоні).

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 04.02.2019 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 04.03.2019. Також вказаною ухвалою за клопотанням прокурора судом залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів - ОСОБА_1.

15.02.2019 від відповідача-1 надійшов відзив №9-25-0.662-897/2-19 від 14.02.2019. В поданому відзиві відповідач-1 зазначає, що видання спірного наказу про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою було здійснено Головним управлінням у межах своїх повноважень як розпорядника земель сільськогосподарського призначення державної власності та відповідно до діючого на той час законодавства. До Головного управління з приводу отримання в користування земельної ділянки для ведення фермерського господарства звернувся саме ОСОБА_1. як фізична особа, а не Фермерське господарство «Маяк», тому Головне управління й розглядало заяву фізичної особи, яка мала намір, оформивши право користування земельними ділянками, створити фермерське господарство та здійснювати фермерську діяльність. Окрім того, законодавством не обмежено кількість підприємств, які може створювати одна й та сама особа, що відповідає принципу свободи підприємницької діяльності (ст.6 Господарського кодексу України). Тому твердження про те, що Головне управління могло перевірити інформацію про створення ОСОБА_1. фермерського господарства не має правового значення. Відповідач-1 стверджує, що при прийнятті рішення про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою за результатами розгляду даних заяв ОСОБА_1. Головне управління керувалося статтею 7 Закону України «Про фермерське господарство» та в частині, що неврегульована зазначеною нормою, - статтею 123 ЗК України.

20.02.2019 третьою особою через відділ документального забезпечення суду (канцелярія) подані пояснення від 19.02.2019, в яких не погоджується з позовними вимогами прокурора. В поданих поясненнях третя особа просить провадження у справі №927/84/19 закрити, а позовну заява повернути без розгляду.

22.02.2019 від позивача надійшла відповідь №9-25-0.6-1054/2-19 від 22.02.2019 на відзив. В поданій відповіді позивач зазначає, що прокурором не обґрунтовано необхідності його втручання у правовідносини, які виникли у зв'язку з передачею спірної земельної ділянки в оренду ОСОБА_1. для ведення фермерського господарства та про відсутність порушень вимог законодавства, що діяло на час виникнення спірних правовідносин. Крім того, позивач стверджує, що на момент звернення ОСОБА_1. з заявами про надання йому дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області як розпорядник земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Чернігівської області не мало законних підстав для відмови в наданні відповідного дозволу. Позивач стверджує, що в даному випадку аукціон не проводився, оскільки абзацом 16 частини 2 статті 134 ЗК України (в редакції, що діяла на час звернення ОСОБА_1. до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області) було передбачено, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства.

25.02.2019 прокурором через відділ документального забезпечення суду (канцелярія) подано відповідь №107-19 від 22.02.2019 на відзив. В поданій відповіді на відзив прокурор, зокрема, зазначає, що аргументи Головного управління, викладені у відзиві, не спростовують доводи позовної заяви, які у повній мірі гуртуються на вимогах чинного законодавства та правових позиціях наведених вищими судовими інстанціями у своїх рішеннях.

В підготовче засідання 04.03.2019 прибули уповноважені представники позивача, відповідача 1, 2, 3, третьої особи та прокурор.

Прокурор щодо заявленого клопотання третьої особи про залишення без розгляду позовної заяви заперечив.

06.03.2019 прокурором через відділ документального забезпечення суду (канцелярія) подані пояснення №107-19 від 01.03.2019. В поданих поясненнях прокурор, зокрема, зазначає, що до повноважень Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру віднесено здійснення контролю у сфері дотримання земельного законодавства, у т.ч. при передачі земель в оренду всіма органами державної влади та місцевого самоврядування, саме Держгеокадастр, як орган уповноважений державою на здійснення захисту її інтересів, повинен здійснювати їх захист у суді, у т.ч. і у разі допущення порушень чинного законодавства власними територіальними органами. Отже, при пред'явленні позову до суду прокурором правильно визначено позивача у справі.

Крім того, прокурор стверджує, що під час надання правової оцінки доводам прокурора щодо наявності підстав для представництва інтересів держави в суді слід врахувати, і що представником позивача у відповіді на відзив від 22.02.2019 висловлено позицію, за якою позивач заперечує проти задоволення позову в цілому що не відповідає ні нормам законодавства, про порушення яких вказано прокурором у позовній заяві, ні нормам процесуального законодавства (ст. ст. 45, 46, 55, 56, 61 ГПК України) щодо того, що позивач та його представник повинні підтримувати позов та наполягати на його задоволенні (або ж відмовитися від позову).

12.03.2019 третьою особою через відділ документального забезпечення суду подані додаткові пояснення від 11.03.2019 на позовну заяву Бахмацької місцевої прокуратури про скасування наказу та визнання недійсним договору, в яких просить за результатами підготовчого засідання у справі №927/84/19 прийняти рішення згідно приписів п. 1 ч. 2 ст. 185, п. 1 ч1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України про залишення без розгляду позовної заяви керівника Бахмацької місцевої прокуратури про скасування наказу та визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.

В судове засідання 27.03.2019 прибули прокурор, уповноважені представники позивача, відповідачів 1, 2, 3 та третьої особи.

В судовому засіданні 27.03.2019 представник третьої особи відмовився від клопотання, викладеного в поясненнях від 19.02.2019, про закриття провадження у справі та зняв його з розгляду з огляду на те, що у суду немає повноважень на визначення відповідачів у справі, це є прерогативою позивача. Судом прийнято до уваги та задоволено усне клопотання третьої особи, оскільки воно не суперечить діючому законодавству та не порушує процесуальних прав учасників справи.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 27.03.2019 відмовлено у задоволенні клопотання третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - фізичної особи ОСОБА_1 про залишення без розгляду позовної заяви Керівника Бахмацької прокуратури про скасування наказу та визнання недійсним договору оренди з підстав викладених в ухвалі суду.

Крім того, ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 27.03.2019 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 17.04.2019.

В підготовче засідання 17.04.2019 прибули уповноважені представники позивача, відповідача 1, 2, 3, третьої особи та прокурор.

03.04.2019 прокурором через відділ документального забезпечення суду (канцелярія) подано заяву №49-107-19 від 03.04.2019, в якій просить під час розгляду справи врахувати допущення прокурором у прохальній частині позову технічної описки та помилкового включення до п. 2 прохальної частини позову слова «скасувати» та розгляд справи здійснювати з урахуванням зазначених обставин.

В судовому засіданні 17.04.2019 прокурор просить залишити без розгляду, оскільки до неї не додані докази направлення її учасникам справи та фактично вона не направлялась учасникам справи.

Враховуючи позицію прокурора, що до поданої заяви, суд задовольнив усне клопотання прокурора та залишив без розгляду подану заяву №49-107-19 від 03.04.2019.

10.04.2019 прокурором через відділ документального забезпечення суду (канцелярія) подано заяву про уточнення позовних вимог №49-107-19 від 04.04.2019. В поданій заяві прокурор просить під час розгляду справи врахувати допущення прокурором у прохальній частині позову технічної описки та помилкового включення до п. 2 прохальної частини позову слова «скасувати» та розгляд справи здійснювати з урахуванням зазначених обставин. Прокурор просить пункт 2 прохальної частини позову, розглядати у наступній редакції « 2. Визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру в Чернігівській області від 22.02.2016 № 25-2505/14-16-сг «Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки».

12.04.2019 відповідачем-1 через відділ документального забезпечення суд (канцелярія) подано лист №9-25-0.662-2106/2-19 від 11.04.2019. В поданому листі відповідач-1, зокрема зазначає, що на думку Головного управління, заява від 04.04.2019 є заявою про зміну предмета позову, яким є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої суд ухвалює рішення по суті. Саме в прохальній частині позову сформульовано предмет позову та саме його просить прокурор змінити. Головне управління не може погодитися, що це є саме виправленням технічної описки чи помилки, оскільки в судовому засіданні прокурором неодноразово зазначалося про те, що позовні вимоги щодо наказу Головного управління сформульовані правильно як «визнати недійсним та скасувати».

У судовому засіданні представники позивача, відповідачів та третьої особи щодо заяви №49-107-19 від 04.04.2019 про уточнення позовних вимог заперечували.

За змістом частини першої статті 55 Господарського процесуального кодексу України органи та особи, які відповідно до цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб, мають процесуальні права та обов'язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком обмежень, передбачених частиною другою цієї статті.

З огляду на положення ст. 55 Господарського процесуального кодексу України та той факт, що позивач заперечує проти заяви прокурора, суд відмовляє прокурору у задоволенні письмової заяви №49-107-19 від 04.04.2019 про уточнення позовних вимог.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ст.46 Господарського процесуального кодексу України позивач має право відмовитись від позову, або збільшити чи зменшити розмір позовних вимог, нормами Господарського процесуального кодексу України не передбачено уточнення позовних вимог. Заява №49-107-19 від 04.04.2019 залучена судом до матеріалів справи, оскільки відсутні підстави для її повернення прокурору.

10.04.2019 прокурором через відділ документального забезпечення суду (канцелярія) подано заяву про збільшення підстав позову №49-107-19 від 05.04.2019, в якій просить прийняти заяву про доповнення підстав позову та задовольнити його у повному обсязі. У поданій заяві прокурор стверджує, що при укладенні відповідачами на час укладення оспорюваного договору оренди порушено вимоги законодавства щодо визначення ціни договору, яка щодо земель державної та комунальної власності, вимагає безумовного проведення нормативної грошової оцінки до укладення правочину, а не після. Так, прокурор зазначає, що зі змісту оспорюваного договору вбачається, що при його укладенні нормативна грошова оцінка земельної ділянки не розроблялась та розмір орендної плати визначено відповідно до середнього розміру нормативної-грошової оцінки одиниці площі ріллі, що не відповідає вимогам норм законодавства. В обґрунтування доповнення підстав позову прокурор посилається на ст. 12, 15, 18, 20, 21, 23, 24 Закону України «Про оцінку земель». А також зазначає, що було встановлено, що у 2018 році ДП «Чернігівський науково-дослідний та проектний інститут» на замовлення ОСОБА_1. виготовлено технічну документацію щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яку передано в оренду за оспорюваним правочином, а Головним управлінням Держгеокадастру в області 14.02.2018 складено відповідний висновок щодо цієї документації. В той же час за інформацією Бахмацької районної ради від 05.04.2019 №01-06/180 рішення про її затвердження не приймалось.

Прокурор у поданій заяві, посилаючись на те, що у зв'язку з доповненням підстав позову на підтвердження доводів, викладених у заяві, виникла необхідність надати додаткові докази суду, які не були подані до суду під час пред'явлення позову у зв'язку з їх фактичною відсутністю у місцевій прокуратурі та отриманням лише 05.04.2019, а тому враховуючи положення ст. 74, 80, 162 Господарського процесуального кодексу України, прокурор просить суд визнати поважними причини неподання відповідних доказів при пред'явленні позову до суду та залучити їх до матеріалів справи та врахувати під час її розгляду.

Представники позивача, відповідачів та третьої особи щодо письмової заяви про збільшення підстав позову №49-107-19 від 05.04.2019 та долучення доказів заперечували.

Представник позивача в підготовчому засіданні 17.04.2019, зокрема, зазначив, що твердження прокуратури про те, що на час укладання оспорюваного договору оренди порушені вимоги законодавства щодо визначення ціни договору, не можуть бути прийняті, оскільки до затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки ОСОБА_1. сплачував більшу суму як середній показник по області, ніж після її затвердження, а тому шкоди чи збитків державі не завдано.

Відповідач-1 у листі №9-25-0.662-2106/2-19 від 11.04.2019 щодо заяви прокурора про збільшення підстав позову від 05.04.2019, зокрема, зазначив, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яка передається в оренду, не входить до вичерпного переліку істотних умов договору оренди землі, встановленого ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі», а тому не визначення нормативної грошової оцінки земельних ділянок у спірному договорі не зумовлює його недійсність, та просить суд не приймати до розгляду заяву прокурора про збільшення підстав позову.

18.04.2019 третьою особою через відділ документального забезпечення суду подано клопотання №б/н від 18.04.2019 про долучення до матеріалів справи додаткових доказів на вимогу суду.

18.04.2019 третьою особою через відділ документального забезпечення суду подані додаткові пояснення №б/н від 18.04.2019. В поданих поясненнях третя особа зазначає, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яка передається в оренду, не входить до вичерпного переліку істотних умов договору оренди землі, передбаченого в ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», а тому не визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки у спірному договорі не є підставою для визнання його недійсним. При укладанні оспореного договору оренди землі сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, які визначені законодавством, в тому числі узгоджено питання про проведення нормативної грошової оцінки землі орендарем у тримісячний строк. Вказаний договір укладений згідно розробленої типової форми. Третя особа стверджує, що до моменту набрання чинності рішенням відповідного органу місцевого самоврядування, яким вперше затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, визначення суми орендної плати, що вноситься орендарем згідно договору, здійснюється за даними про середній розмір нормативно-грошової оцінки одиниці площі ріллі по області.

Частиною третьою статті 46 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

При цьому, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Разом з тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Проаналізувавши зміст поданих прокурором позовної заяви та за заяви про збільшення підстав позову №49-107-19 від 05.04.2019, та оскільки заява прокурора про доповнення підстав позовних вимог подана до закінчення підготовчого засідання, враховуючи що зазначена заява не змінює первісно заявлені підстави позовних вимог про визнання недійсним наказу та договору оренди, а фактично їх доповнює новими обставинами та посиланнями на норми права при збереженні первісних обставин, суд дійшов висновку прийняти її, оскільки подана прокурором заява є заявою про доповнення підстав позовних вимог, а не про зміну підстав позову, подальший розгляд справи здійснюється з урахуванням заяви прокурора №49-107-19 від 05.04.2019 про доповнення підстав позову.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 916/1764/17.

Відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У судовому засіданні 17.04.2019 суд постановив ухвалу про прийняття заяви прокурора №49-107-19 від 05.04.2019 про доповнення підстав позову.

Приписами ст. 42 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що учасники справи мають право, зокрема, подавати докази, заяви, клопотання, надавати пояснення суду, свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду.

Водночас, строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом (ст. 113 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з приписами ч. 2 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, позивач повинен подати до суду докази разом з позовною заявою.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, повинен подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи ( ч.3 ст.80 Господарського процесуального кодексу України).

При цьому, згідно ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, докази, подані поза межами строку, встановленого законом, приймаються до розгляду лише у випадку обґрунтованості неможливості їх подання у вказаний строк з причин, що не залежать від особи, яка їх подає.

Згідно зі ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Приписами ч. 5 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов'язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Відповідно до ч. 2 ст. 119 ГПК України, встановлений судом процесуальний строк, може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Враховуючи неможливості подання необхідних для повного та всебічного розгляду справи документів, у визначений строк, з огляду на право сторін подавати до суду докази та стадію провадження (підготовче провадження), у судовому засіданні 18.04.2019 суд постановив ухвалу, з метою повного та всебічного дослідження всіх обставин по даній справі та керуючись ч.2 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, продовжити за власною ініціативою учасникам справи - прокурору та третій особі - строк для подання доказів з їх приєднанням до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 18.04.2019 закрито підготовче провадження у справі №927/84/19 та призначено її до судового розгляду по суті на 06.05.2019.

В судове засідання 06.05.2019 з розгляду справи по суті прибули уповноважені представники позивача, відповідачів, третьої особи та прокурор.

В судовому засіданні 06.05.2019 відповідно до ст.216 Господарського процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про оголошення перерви у судовому засіданні з розгляду справи по суті до 13.05.2019, про що представники учасників справи та прокурор повідомлені під розписки. В судове засідання 13.05.2019 з розгляду справи по суті прибули уповноважені представники позивача, відповідачів, третьої особи та прокурор.

В судовому засіданні 13.05.2019 відповідно до ст.216 Господарського процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про оголошення перерви у судовому засіданні з розгляду справи по суті до 22.05.2019, про що представники учасників справи та прокурор повідомлені під розписки.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення прокурора, повноважних представників позивача, відповідачів та третьої особи, вирішуючи спір за наявними матеріалами, господарський суд встановив:

Відповідно до Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Відповідно до підпункту 25-1 пункту 4 даного Положення Держгеокадастр організовує та здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за дотриманням вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових договорів, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок, дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю.

Згідно пп. 31 п. 4 вказаного Положення Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 17.11.2016 №308 затверджено Положення про Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, згідно з підпунктом 30 пункту 4 якого Головне управління Держгеокадастру в області здійснює державний нагляд (контроль) у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, в тому числі за дотриманням вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових договорів, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок.

04 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області з заявою, в якій просить надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду терміном на 25 років орієнтовною площею 12,00 га для ведення фермерського господарства із земель державної власності Рубанської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області. До заяви додані: копія паспорту, копія ідентифікаційного коду, копія диплому, схема розташування земельної ділянки.

Розглянувши заяву гр. ОСОБА_1., Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області видано наказ №25-502/14-16-сг від 16.01.2016 «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою», відповідно до якого, на підставі статей 151, 93, 122, 123 Земельного кодексу України, статей 13, 15, 21, 23 Закону України «Про оцінку земель», Положення про Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, затвердженого наказом Держгеокадастру від 03.03.2015 № 12, надано дозвіл гр. ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду терміном на 7 років, розташованої на території Рубанської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області. Орієнтовний розмір земельної ділянки 12,00 га за цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства (01.02).

08.02.2016 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області із заявою, в якій просить затвердити документацію із землеустрою та надати земельну ділянку площею 7,7568 га (кадастровий номер НОМЕР_1) в оренду терміном на 7 років за рахунок земель резервного фонду державної власності Рубанської сільської ради (за межами населеного пункту). До заяви ОСОБА_1 додано проект землеустрою та витяг з Державного земельного кадастру.

22.02.2016 Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області за результатами розгляду заяви гр. ОСОБА_1. видано наказ №25-2505/14-16-сг «Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки» відповідно до якого:

1. затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства гр. ОСОБА_1 на території Рубанської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області;

2. надано в оренду гр. ОСОБА_1 земельну ділянку площею 7,7568га (кадастровий номер НОМЕР_1) для ведення фермерського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності строком на 7 років, розташовану на території Рубанської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області;

3. встановлено річний розмір орендної плати за користування земельною ділянкою на правах оренди в розмірі 8% від нормативної грошової оцінки;

4. доручено керівнику Відділу Держгеокадастру у Бахмацькому районі Чернігівської області укласти договір оренди земельної ділянки;

5. право оренди земельною ділянкою (кадастровий номер НОМЕР_1) виникає з моменту державної реєстрації цього права та оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»;

6. земельну ділянку використовувати за цільовим призначенням з дотриманням вимог статей 96, 103 Земельного кодексу України, Закону України «Про фермерське господарство» та інших нормативно-правових актів.

04.03.2016 між Головним управління Держгеокадастру у Чернігівській області (орендодавець, відповідач-1) та громадянином України ОСОБА_1 (орендар, третя особа) укладено договір оренди землі (далі - договір оренди), відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення (для ведення фермерського господарства) загальною площею 7,7568 га, в тому числі рілля - 7,7568 га, яка знаходиться на території Рубанської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області (п.1. договору оренди).

Відповідно до п. 2, 3, 4 договору оренди, в оренду передається земельна ділянка, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 7,7568 га, в тому числі ріллі - 7,7568га. На земельній ділянці відсутні розміщені об'єкти нерухомого майна, а також інші об'єкти інфраструктури. Форма власності - державна.

Пунктом 5 договору оренди сторони погодили, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки підлягає проведенню на замовлення та за рахунок орендаря у тримісячний строк з моменту державної реєстрації права користування земельною ділянкою із поданням орендарем у встановленому законом порядку впродовж цього ж строку технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки на розгляд та затвердження відповідному органу місцевого самоврядування. До моменту набрання чинності рішенням відповідного органу місцевого самоврядування, яким вперше затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, визначення суми орендної плати, що вноситься орендарем згідно цього договору, здійснюється за даними про середній розмір нормативно-грошової оцінки одиниці площі ріллі по області, що для земельних ділянок нижче вказаної площі складають: земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_1, площею 7,7568 га - 189445грн 49коп. Сторони дійшли до згоди, що якщо розмір орендної плати, що визначений за даними затвердженої вперше технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, є більшим за розмір орендної плати, що був визначений згідно даного пункту договору, то сплачена орендарем сума різниці між вказаними розмірами підлягає сплаті орендарем до відповідного бюджету у місячний строк з дня набрання чинності рішення органу місцевого самоврядування про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Згідно з п.8 договору оренди - договір укладено на 7 (сім) років. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

У відповідності до п. 9 договору оренди сторонами погоджено, що орендна плата вноситься орендарем у наступних формах та розмірах: у грошовій формі безготівково у розмірі 8 (вісім) відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки на рік. Станом на момент укладення цього договору сума орендної плати, що вноситься орендарем за використання земельної ділянки складає 15155грн 64коп. на рік. Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням індексу інфляції (п.10 договору оренди). Орендна плата вноситься щомісячно не пізніше 5 числа місяця, наступного за звітним, з дня виникнення права користування земельною ділянкою, а в разі визначення податковим законодавством інших строків (періодів) внесення плати за землю, - відповідно до вимог Податкового кодексу України (п.11 договору оренди).

Пунктами 15 та 16 договору оренди сторонами визначено, що земельна ділянка передається в оренду для ведення фермерського господарства; цільове призначення земельної ділянки (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель) - землі сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства.

Відповідно до п. 20 договору земельна ділянка вважається переданою орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, за актом її приймання-передачі.

Пунктом 42 договору сторони погодили, що цей договір набирає чинності після підписання сторонами та проведення державної реєстрації.

Договір підписаний представником орендодавця та ОСОБА_1.

04 березня 2016 року сторонами договору оренди землі складено та підписано Акт приймання-передачі об'єкта оренди, відповідно до умов якого орендодавець передав, а орендар прийняв у своє користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 7,7568 га, у тому числі рілля 7,7568 га, яка знаходиться на території Рубанської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області, в тому числі земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 площею 7,7568 га. Земельна ділянка надається для ведення фермерського господарства.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наведених в інформаційній довідці №152834318 (т.1, а.с.25-26), право оренди земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, площею 7,7568 га за договором оренди землі від 04.03.2016, зареєстровано 07.04.2016. При цьому суб'єктом іншого речового права - права оренди землі - зазначено орендаря ОСОБА_1.

Згідно зі ст. 792 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про оренду землі» об'єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

За таких обставин, спірна земельна ділянка передана орендарю - ОСОБА_1 - з моменту реєстрації права на неї в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

09 серпня 2018 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений запис № 0001051 про проведення державної реєстрації юридичної особи - Фермерського господарства «Давидок», що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 14.08.2018 (т.1, а.с. 38-40).

В обґрунтування позовних вимог, щодо визнання недійсним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 22.02.2016 № 25-2505/14-16-сг «Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки» прокурор посилається на те, що даний наказ не відповідає вимогам закону, з огляду на те, що на момент отримання ОСОБА_1. спірної земельної ділянки ним вже було створено ФГ «Маяк», для ведення якого ОСОБА_1. в 2015 році отримав земельні ділянки, а тому спірна земельна ділянка могла бути отримана лише юридичною особою на земельних торгах, а не ОСОБА_1., за таких обставин має бути визнаний судом недійсним та скасований.

За змістом ст.152 Земельного кодексу України одним із способів захисту прав на земельні ділянки є визнання недійсним рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Водночас, згідно з ч.1 ст.155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

За своєю правовою природою наказ, який оспорюється прокурором в межах даної справи, є юридичною формою рішення органу виконавчої влади, який спрямований на регулюванням земельних відносин, породжує певні правові наслідки і має обов'язковий характер для суб'єктів таких відносин. Враховуючи, що на підставі оспорюваного прокурором наказу права і обов'язки виникли у ОСОБА_1., тобто у особи, якій вони адресовані, такий наказ є актом ненормативного характеру індивідуальної дії.

Будь-який акт державного органу може бути визнаний недійсним з підстав невідповідності такого акту вимогам чинного законодавства, визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, але при цьому обов'язковою умовою для визнання акту недійсним є порушення в зв'язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Відповідно до ст.151 Земельного кодексу України розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом, відносяться до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Частиною 4 ст.122 Земельного кодексу України визначається, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органі передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених ч.8 цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до ч.1 ст.124 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на момент винесення оспорюваного наказу) земельні ділянки, що перебувають у державній або комунальній власності, передаються в оренду на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

З огляду на вищевикладене, приймаючи до уваги приписи чинного на момент прийняття наказу від 22.02.2016 №25-2505/14-16-сг «Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки» суд доходить висновку, що оспорюваний наказ видано Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області в межах повноважень, визначених Земельним кодексом України з питань передачі у користування земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної форми власності.

При цьому суд вважає за доцільне зазначити, що у відповідності до ч.2 ст.124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.134 Земельного кодексу України земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 ст.134 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачається, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі, зокрема, передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства.

Відповідно до 3 ст.124 Земельного кодексу України міститься припис, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Спеціальним законом, який регулює відносини, що виникають з питань передачі громадянам України в оренду земельних ділянок для ведення фермерського господарства є Закон України «Про фермерське господарство».

Частинами 1-3 ст.7 Закону України «Про фермерське господарство» в редакції, яка діяла на час виникнення спірних відносин, передбачається, що для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.

У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.

Перелік документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві, затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики.

Заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районні або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки.

Земельні ділянки для ведення фермерського господарства передаються громадянам України у власність і надаються в оренду із земель державної і комунальної власності.

Приймаючи до уваги, що порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлюється ст.123 Земельного кодексу України, судом застосовуються як норми спеціального закону, так і загальні норми земельного законодавства.

Відповідно до приписів ст.123 Земельного кодексу України, в редакції, яка діяла на час прийняття оспорюваного рішення, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі, зокрема, формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання). Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування. Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва. Підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 як фізична особа звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області із заявою від 04.12.2015 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства із земель державної власності Рубанської сільської ради Бахмацького району та із заявою від 08.02.2016 про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки площею 7,7568га в оренду звернувся ОСОБА_1. як фізична особа.

Зі змісту заяви від 04.12.2015 вбачається, що вона відповідала вимогам ст.7 Закону України «Про фермерське господарство» та ст.123 Земельного кодексу України в редакціях, які були чинні на момент подачі цієї заяви. Також, до заяви були додані передбачені приписами вищезазначених норм законодавства документи.

Тому відповідачем-1 розглядалась заява фізичної особи ОСОБА_1., а не Фермерського господарства «Маяк», яка мала намір, оформивши право користування земельною ділянкою, створити фермерське господарство та здійснювати фермерську діяльність, а тому ототожнення фізичної особи та фермерського господарства, створеного цією особою раніше ніж подано заяви від 04.12.2015 та 08.02.2016, у спірних правовідносинах є безпідставним

Суд зазначає, що в Законі України «Про фермерське господарство», який є спеціальним законом щодо надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства, відсутні норми, які визначають підстави для відмови фізичній особі у наданні земельної ділянки для ведення фермерського господарства, а тому судом застосовуються приписи загального закону, який встановлює порядок передачі земельних ділянок у користування - Земельного кодексу України, зокрема, ст. 123 цього Кодексу.

У відповідності до ч.3 ст.123 Земельного кодексу України підставою відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Частиною 13 цієї ж статті передбачається, що підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

За таких обставин, суд доходить висновку, що прокурор не надав належних та допустимих доказів, які підтверджують існування підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та у затвердженні цього проекту на момент прийняття оспорюваного наказу, передбачених ст.123 Земельного кодексу України, отже відсутні підстави для визнання недійсним та скасування наказу від 22.02.2016 №25-2505/14-16-сг «Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки».

Суд не приймає до уваги твердження прокурора, щодо тої обставини, що Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області при розгляді заяви ОСОБА_1. повинно було пересвідчитися в дійсному волевиявленні заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство, натомість формально підійшло до вирішення заяви, створивши передумови для невиправданого штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними суб'єктами в користування земель державної власності поза передбаченого законом обов'язковою процедурою без проведення земельних торгів.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про фермерське господарство» передбачається можливість відмови органів державної влади у наданні земельної ділянки для ведення фермерського господарства. Проте, ані в цьому Законі, ані в Земельному кодексу України не передбачаються повноваження органу, який розглядає заяву про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства, здійснювати перевірку дійсних намірів заявника щодо ведення фермерського господарства та відмовляти у наданні земельної ділянки у разі відсутності у власності заявника сільськогосподарської техніки, відсутності найманих працівників.

Суд зазначає, що учасниками справи не спростовано, що спірна земельна ділянка обробляється ФГ «Давидок», при цьому останнє задекларувало за собою спірну земельну ділянку та сплачує орендну плату за її використання.

Враховуючи обов'язок органів державної влади діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та приймаючи до уваги, що ст.123 Земельного кодексу України передбачається вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та у затвердженні цього проекту при розгляді заяв про надання земельних ділянок у користування, суд доходить висновку, що у відповідача-1 були відсутні законні передумови для вчинення будь-яких дій, направлених на оцінку перспективи розвитку фермерського господарства, яке може бути зареєстровано як юридична особа лише після отримання земельної ділянки у власність або в оренду.

Суд критично оцінює доводи прокурора, щодо того що ОСОБА_1. як фізична особа не мав права отримувати земельну ділянки для ведення фермерського господарства після реєстрації Фермерського господарства «Маяк» з огляду на те, що частиною 2 ст.134 Земельного кодексу України в редакції, яка була чинна на час прийняття Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області оспорюваного наказу, передбачено, що у разі передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах).

При цьому, аналіз приписів ст.116, 121, 134 Земельного кодексу України свідчить про встановлення на законодавчому рівні обмежень кількості разів реалізації закріпленого Конституцією України права громадян на землю лише у разі набуття права власності на земельну ділянку - один раз по кожному виду використання.

Будь-яких обмежень щодо кількості земельних ділянок державної або комунальної власності, які можуть бути передані в оренду для ведення фермерського господарства, законодавством у сфері земельних відносин не встановлюється. Також, чинне законодавство, яке визначає правові, економічні та соціальні засади створення та діяльності фермерського господарства, не містить будь-яких обмежень щодо кількості фермерських господарств, які можуть бути засновані (створені) однією фізичною особою.

За таких обставин, існування Фермерського господарства «Маяк», заснованого 02.06.2015 ОСОБА_1. після отримання ним в 2015 році в оренду 8-ми земельних ділянок, про які зазначає прокурор у позовній заяві, не обмежує право ОСОБА_1. як фізичної особи на отримання іншої земельної ділянки з метою створення та ведення іншого фермерського господарства, що є проявом свободи підприємницької діяльності.

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 09.08.2018, тобто до звернення прокурора з даним позовом, проведена державна реєстрація в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Фермерського господарства «Давидок».

Доказів, що вказане фермерське господарство засновано ОСОБА_1. та зареєстровано після укладення цією особою іншого договору оренди землі щодо іншої земельної ділянки, відмінної від спірної, а також доказів, які спростовують факт використання земельної ділянки площею 7,7568 га кадастровий номер НОМЕР_1 Фермерським господарством «Давидок» прокурором суду не надано.

За таких обставин, суд доходить висновку що відсутні підстави для ствердження, що надання в оренду земельної ділянки площею 7,7568 га кадастровий номер НОМЕР_1 за заявою ОСОБА_1. мало відбуватися виключно на конкурентних засадах (земельних торгах).

Отже, прокурор не довів належними та допустимими доказами в розумінні приписів Господарського процесуального кодексу України порушення чинного на час прийняття оспорюваного наказу законодавства, Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області при передачі земельної ділянки площею 7,7568 га кадастровий номер НОМЕР_1.

Твердження прокурора, що прийняття наказу №25-2505/14-16-сг від 22.02.2016 призвело до обмеження держави в особі уповноважених органів у її використанні та залученні як найбільшої суми грошових коштів до бюджету шляхом продажу прав на неї на земельних торгах (аукціоні), а також недотримання встановленої процедури набуття права користування на землю суперечить державному інтересу, не приймається судом до уваги, з огляду на наступне.

Внаслідок передачі спірної земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства не відбулось позбавлення держави права власності на цю земельну ділянку. Щодо обмеження права розпорядження уповноваженим органом цією земельною ділянкою шляхом продажу прав на неї на земельних торгах, прокурор не навів жодного доказу наявності на момент прийняття оспорюваного наказу інших фізичних або юридичних осіб, бажаючих реалізувати свої права на отримання у користування саме спірної земельної ділянки.

При цьому, на момент прийняття наказу №25-2505/14-16-сг від 22.02.2016 існувала норма, яка виключала проведення загальної процедури продажу земельних ділянок або прав на них на конкурентних засадах у разі передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства.

За таких обставин, прокурором не доведено порушення прав та інтересів держави в особі позивача внаслідок прийняття відповідачем-1 наказу №25-2505/14-16-сг від 22.02.2016 «Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки».

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги в частині визнання недійсним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 22.02.2016 №25-2505/14-16-сг «Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки» є безпідставними та необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання недійсним договору оренди землі від 04.03.2016, укладеного між Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області та ОСОБА_1., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину в силу ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

При цьому ч.2, 3 даної статті передбачено два ступеня недійсності правочину: абсолютно недійсний правочин - тобто той, недійсність якого встановлена законом (нікчемний правочин), у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається; та відносно недійсний - тобто той, недійсність якого прямо не встановлена законом, але за заявою однієї із сторін або іншої заінтересованої особи, яка заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, може бути визнаний недійсним судом (оспорюваний правочин).

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Згідно з частинами 1-3,5 цієї статті, такими вимогами визначаються: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині визнання недійсним договору прокурор з посиланням на частини 1, 5 ст.203 Цивільного кодексу України стверджує, що договір суперечить статтям 6,16 Закону України «Про оренду землі», а також не був спрямований на настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі визначається як засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі ст.13 цього ж Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

В силу ч.1, 2 ст.6 Закону орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. У разі набуття права оренди земельної ділянки на конкурентних засадах підставою для укладення договору оренди є результати аукціону.

Статтею 15 вказаного Закону визначаються істотні умови договору оренди землі, якими є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

За змістом ч.2 ст.16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або орган місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Як встановлено судом, договір оренди землі від 04.03.2016 укладений між його сторонами на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру від 22.02.2016 №25-2505/14-16-сг «Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки».

З огляду на те, що проведення земельних торгів (аукціону) не потребувало для надання ОСОБА_1. земельної ділянки площею 7,7568 га кадастровий номер НОМЕР_1 для ведення фермерського господарства, відсутні підстави для висновку, що договір оренди землі не відповідає вимогам ч.2 ст.6 Закону України «Про оренду землі».

Умови договору свідчать, що в ньому містяться всі передбачені ст.15 Закону України «Про оренду землі» істотні умови, а саме: об'єкт договору - земельна ділянка сільськогосподарського призначення (для ведення фермерського господарства) загальною площею 7,7568 га, в тому числі рілля - 7,7568 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка знаходиться на території Рубанської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області (п.1, 2); строк дії договору - 7 років (п.8). Такі умови як оренда плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату передбачені в п. 9, 10, 11, 14, 38.

Доводи прокурора щодо порушення Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області при укладенні договорів оренди вимог ст. 13, 23 Закону України «Про оцінку земель» стосовно відсутності технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки до цього часу, що є підставою для визнання договору недійсним, оскільки однією з істотних умов договору оренди є орендна плата із зазначенням її розміру, визнаються судом безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 та 3 ст.18 Закону України «Про оцінку земель», нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності, юридичними особами, які є розробниками документації із землеустрою відповідно до Закону України «Про землеустрій».

За змістом ч.2 ст.20 та ч.3 ст. 23 Закону України «Про оцінку земель», дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Пунктом 5 договору оренди сторонами погоджено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки підлягає проведенню на замовлення та за рахунок орендаря у тримісячний строк з моменту державної реєстрації права користування земельною ділянкою із поданням орендарем у встановленому законом порядку впродовж цього ж строку технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки на розгляд та затвердження відповідному органу місцевого самоврядування. До моменту набрання чинності рішенням відповідного органу місцевого самоврядування, яким вперше затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, визначення суми орендної плати, що вноситься орендарем згідно цього договору, здійснюється за даними про середній розмір нормативно-грошової оцінки одиниці площі ріллі по області, що для земельних ділянок нижче вказаної площі складають: земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_1, площею 7,7568 га 189445,49 грн. Сторони дійшли до згоди, що якщо розмір орендної плати, що визначений за даними затвердженої вперше технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, є більшим за розмір орендної плати, що був визначений згідно даного пункту договору, то сплачена орендарем сума різниці між вказаними розмірами підлягає сплаті орендарем до відповідного бюджету у місячний строк з дня набрання чинності рішення органу місцевого самоврядування про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Можливість визначення суми орендної плати, яка вноситься орендарем, за даними про середній розмір нормативно-грошової оцінки одиниці площі по ріллі по області до проведення орендарем нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки та набрання чинності рішенням відповідного органу місцевого самоврядування, яким вперше затверджується технічну документацію з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, не суперечить приписам чинного законодавства та узгоджується із розрахунком розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, грошову оцінку яких не проведено, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13.12.2006 № 1724 «Деякі питання оренди земель».

Як вбачається з матеріалів справи 12.01.2018 між Державним підприємством «Чернігівський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» (виконавець) та ОСОБА_1. (замовник) укладено договір №4, відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець бере на себе (приймає) обов'язки виготовлення технічних документацій по визначенню нормативної грошової оцінки земельних ділянок на території Рубанської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області у кількості 7 шт.( п. 1.1. договору).

07.08.2018, рішенням Рубанської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області 25 сесії 7 скликання, затверджено технічну документацію по визначенню нормативної грошової оцінки земельної ділянки сільськогосподарського призначення (ріллі) загальною площею 7,7568 га, яка надана в оренду гр. ОСОБА_1. для ведення фермерського господарства за рахунок земель державної власності на території Рубанської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області (за межами населеного пункту), кадастровий номер НОМЕР_1, нормативна грошова оцінка складає 170016,56 грн.

09.08.2018, ОСОБА_1. звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області із заявою про внесення змін до п. 5 та п.9 договору оренди землі від 04.03.2016, з урахуванням затвердженої нормативної грошової оцінки земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, площею 7,7568 га.

06.09.2018 Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області розглянувши заяву гр.ОСОБА_1. видало наказ №25-7030/14-18-сг, за умовами якого п.5 договору оренди землі від 04.03.2016 викладено у новій редакції, з урахуванням затвердженої нормативної грошової оцінки вказаної земельної ділянки, шляхом укладення відповідної додаткової угоди до Договору та проведення державної реєстрації змін у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

18.12.2018 між Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області та гр. ОСОБА_1. укладено додаткову угоду про внесення змін до договору оренди землі на виконання наказу №25-7030/14-18-сг від 06.09.2018 сторони дійшли внести зміни до п. 5 договору оренди землі від 04.03.2016 та виклали його в наступній редакції: «нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 7,7568 га, в тому числі 7,7568 га ріллі (кадастровий номер НОМЕР_1), яка розташована на території Рубанської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області становить 170016,56 грн.»

За таких обставин, сторони усунули у встановленому порядку порушення, до подачі позову до суду, які надавали підстави для визнання правочину недійсним.

Суд вважає за доцільне зазначити, що визначена та затверджена у 2018 році нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, площею 7,7568 га, у розмірі 170016,56 грн є меншою за нормативну грошову оцінку, визначену сторонами у п.5 оскаржуваного договору на момент його укладення.

Прийняття Рубанською сільською радою Бахмацького району Чернігівської області рішення від 07.08.2018 «Про затвердження технічної документації по визначенню нормативної грошової оцінки земельної ділянки сільськогосподарського призначення (ріллі) загальною площею 7,7568 га, яка надана в оренду ОСОБА_1. для ведення фермерського господарства (за межами населеного пункту)», з перевищенням повноважень, визначених статтею 23 Закону України «Про оцінку земель» (у редакції чинній на момент прийняття такого рішення), не є достатньою підставою для визнання недійсним договору оренди землі від 04.03.2016, що призведе до порушення права власності/права подальшого використання земельної ділянки, право оренди якої отримане ОСОБА_1. на законних підставах, що має бути захищено у відповідності до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за якою кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку, що прокурором не доведено обставин, на підставі яких суд може прийти до висновку, що оспорюваний договір не відповідає вимогам чинного законодавства, яке регулює правовідносини оренди землі.

Суд не приймає посилання прокурора на ч.5 ст. 203 Цивільного кодексу України як підставу для задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.234 Цивільного кодексу України правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, є фіктивним правочином.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для вигляду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином, або фіктивний правочин може взагалі не мати правової мети. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, які встановлені законом для цього виду правочину.

За змістом ч.2 ст.234 Цивільного кодексу України фіктивний правочин визнається недійсним судом, тобто належить до оспорюваних правочинів.

Отже, особа, яка звертається з вимогою про визнання правочину недійсним з підстав його фіктивності, має довести відсутність в учасників правочину бажання реального настання правових наслідків, що ним обумовлені.

Виходячи із визначення поняття «правочин», наведеного у ч.1 ст.202 Цивільного кодексу України, юридичним наслідком вчинення правочину є набуття, зміна або припинення цивільних прав та обов'язків.

У зв'язку з укладенням між сторонами оспорюваного прокурором договору, виходячи із змісту ст.13 Закону України «Про оренду землі», у відповідача, як орендаря за договором, виникли зобов'язання використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Кваліфікуючими ознаками договору оренди землі є: передача земельної ділянки у користування на певний строк за плату, використання земельної ділянки відповідно до умов договору.

В матеріалах справи наявні належні та допустимі докази, що підтверджують факт передачі земельної ділянки площею 7,7568 га, в тому числі 7,7568 га ріллі, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована на території Рубанської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області, в оренду. При цьому цільове призначення земельної ділянки є сільськогосподарське призначення для ведення фермерського господарства.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували використання відповідачем даної земельної ділянки всупереч її цільовому призначенню.

Враховуючи відсутність визначеного законодавством строку реєстрації фермерського господарства після отримання фізичною особою земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства у спосіб, передбачений ч.2 ст.134 Земельного кодексу України, та приймаючи до уваги, що Фермерське господарство «Давидок» створено та зареєстровано у встановленому законом порядку, відсутні підстави для ствердження про фіктивність договору оренди землі від 04.03.2016.

Доводи прокурора, що ОСОБА_1. в період з моменту укладення спірного договору оренди землі використовував земельну ділянку у діяльності ФГ «Маяк» не підтверджується належними, допустимими та достовірними доказами, на підставі яких суд може дійти висновку про використання земельної ділянки саме в господарській діяльності ФГ «Маяк».

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до ч. 1, 3 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписам ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що прокурором не доведено наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання договору оренди землі від 04.03.2016 недійсним.

Отже, в ході вирішення спору по даній справі суд не встановив обставин, які свідчать про порушення прав та інтересів держави, які належать захисту в обраний прокурором спосіб.

З огляду на вищевикладене позовні вимоги є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Суд зазначає, що відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Представництво прокурором інтересів держави в суді визначено статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», за якою прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження звертатися до суду з відповідним позовом.

Аналіз ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави, зокрема, у випадку, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

Такий «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, проте прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб'єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

«Не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб'єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Підставою представництва інтересів держави у судах є наявність порушеного або загрози порушень економічних, політичних і інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що виникають у відносинах між ними або державою.

Звертаючись з даним позов до суду, прокурор обґрунтовує своє звернення порушенням інтересів держави, що полягають у протиправному набутті ОСОБА_1. прав на земельну ділянку державної форми власності всупереч вимогам закону, зловживання відповідачами положеннями земельного законодавства та Закону України «Про фермерські господарства» та у недотриманні органом, який наділений повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками вказаної категорії, а саме: Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області вимог щодо проведення перевірки волевиявлення суб'єкта, який має намір отримати земельні ділянки, вимогам чинного законодавства. Таким чином, у даному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес, що є підставою для представництва прокурором інтересів держави.

Повноваження щодо здійснення контролю за законністю використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальними органами.

Враховуючи норми положення «Про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру», суд дійшов висновку, що прокурором правильно визначено орган, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а саме позивача у даній справі - Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру.

Згідно із ч.1 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв'язку із відмовою у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, сплачений за подання даного позову судовий збір у сумі 3842,00грн. повністю покладається на прокуратуру.

При цьому, як вбачається з платіжного доручення від 21.12.2018 №3270 Прокуратурою Чернігівської області, при подачі позову було сплачено 24668,00 грн судового збору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно п.п. 2 п. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру справляється судовий збір у 1 розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до Закону України «Про Держаний бюджет України на 2019 рік» установлено, що станом на 01.01.2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2019 року становить 1921,00 гривні.

Прокурором в позовній заяві заявлено дві немайнові вимоги.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Таким чином, враховуючи розмір заявлених позовних вимог, прокурор повинен був сплатити 3842,00 грн судового збору (2 немайнові вимоги 1921,00грн х2=3842,00 грн).

З огляду на вищевикладене, надлишково сплачена сума судового збору у розмірі 20826,00грн може бути повернута прокуратурі за наявності відповідно клопотання.

Керуючись 73, 74, 76-80, 86, 123, 129, 165-168, 233, 236-238, 240, 241, 256 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог керівника Бахмацької місцевої прокуратури (вул. Шевченка, 46, м. Бахмач, Чернігівська область) в інтересах держави, в особі позивача: Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (вул. Народного Ополчення,3, м. Київ, ) до відповідачів: 1) Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області (пр-т Миру, 14, м. Чернігів, ), 2) Фермерського господарства «Маяк» (провулок Молодіжний,9, с. Терешиха, Бахмацький район, ), 3) Фермерського господарства «Давидок» (провулок Молодіжний,9, с. Терешиха, Бахмацький район, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів, фізична особа ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) про визнання недійсним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 22.02.2016 № 25-2505/14-16-сг «Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки» та про визнання недійсним договору оренди землі, укладеного між Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області та ОСОБА_1, а саме: договір оренди землі від 04.03.2016 про передачу в оренду земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1, площею 7,7568 розташованої на території Рубанської сільської ради Бахмацького району (зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07.04.2016) відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду у порядку визначеному ст. 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних Положень Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Повне рішення складено та підписано 03.06.2019.

Суддя Н.Ю.Книш