ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"20" травня 2019 р. Справа № 924/192/19

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Танасюк О.Є., секретаря судового засідання Ключки Н.М., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Укрветпромпостач", Київська область, м. Бровари

до товариства з обмеженою відповідальністю „Зооветпром Україна", м. Хмельницький

про стягнення 133651,49 грн., з яких: 96519,40 грн. - основна заборгованість, 2288,76 грн. - 3% річних, 6446,23 грн. - інфляційні втрати, 28397,10 грн. - пеня

Представники сторін:

позивач: не з`явився

відповідач: Рачок Р .В. - згідно довіреності від 25.05.2019р.

У судовому засіданні згідно зі ст. 240 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Процесуальні дії по справі.

05.03.2019р. до господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю „Укрветпромпостач", Київська область, м. Бровари до товариства з обмеженою відповідальністю „Зооветпром Україна", м. Хмельницький про стягнення 133651,49 грн., з яких: 96519,40 грн. - основна заборгованість, 2288,76 грн. - 3% річних, 6446,23 грн. - інфляційні втрати, 28397,10 грн. - пеня.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.03.2019 р. зазначена позовна заява передана для розгляду судді Танасюк О.Є.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 11.03.2019р. відкрито провадження у справі №924/192/19, постановлено дану справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 01.04.2019р. закрито підготовче провадження у справі №924/192/19, справу призначено до судового розгляду по суті на 10:00 год. 25.04.2019р.

Ухвалою суду від 25.04.2019р. розгляд справи відкладено на 12:00 год. 20.05.2019р.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідача 133651,49 грн., з яких: 96519,40 грн. - основна заборгованість, 2288,76 грн. - 3% річних, 6446,23 грн. - інфляційні втрати, 28397,10 грн. - пеня.

В обґрунтування позовних вимог посилається на невиконання відповідачем зобов`язань за договором поставки №242 від 27.09.2016р., зокрема, щодо оплати отриманого товару.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався. В судовому засіданні 20.05.2019р. проти позову заперечував, звернув увагу, що в договорі поставки, у зв`язку з невиконанням якого позивачем пред`явлено даний позов, дія договору визначена до 31.12.2014р. також зазначає, що підпис директора ТОВ „Зооветпром Україна" у договорі поставки, видаткових накладних та довіреностях на отримання товару відрізняється.

Дослідивши фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, надані по справі докази та пояснення, судом встановлено та приймається до уваги таке.

27.09.2016р. між товариством з обмеженою відповідальністю „Укрветпромпостач" (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю „Зооветпром Україна" (покупець) укладений договір поставки №242 (далі - договір), відповідно до п. п. 1.1. якого постачальник зобов`язався передати у власність покупця ветеринарні препарати та предмети зооветеринарного догляду для тварин (далі - продукція), а покупець зобов`язується приймати і здійснювати оплату продукції.

Згідно з п. 1.2. договору постачальник передає покупцю продукцію в асортименті, кількості та за цінами, зазначеними у рахунку(ах)-фактурі(ах) та видатковій(их) накладній(их), які є невід`ємними частинами договору.

В п. 1.3. визначено, що підписання представниками сторін видаткової(их) накладної(их)свідчить про погодження між сторонами асортименту, кількості та ціни на продукцію (повноваження представника покупця підтверджуються довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей).

У п. 2.5. договору сторони погодили, що передача продукції здійснюється на складі постачальника (згідно Інкотермс -2010, EXW Франко-завод (Київська область, м. Бровари, вул. Будьонного, 23-А) або за погодженням сторін на складі покупця або третьої особи.

Відповідно до п. 3.1. договору кількість та асортимент продукції зазначається у рахунку-фактурі та видатковій(их) накладній(их), на кожну партію продукції.

Згідно з п. п. 5.1., 5.2. договору продукція відвантажується за цінами, діючими на момент відвантаження. Ціни, які зазначені у видатковій(их) накладній(их) є фіксованими і не можуть бути змінені в односторонньому порядку.

В п. 5.3. договору передбачено, що покупець зобов`язується оплатити отриману продукцію шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 15 календарних днів від дати поставки продукції.

Відповідно до п. 5.4 Договору, датою поставки продукції є дата підписання сторонами видаткової(их) накладної(их).

Згідно п. 6.2. договору у разі невиконання покупцем зобов`язань щодо оплати за отриманий товар у встановлений термін, він сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на день прострочення від неоплаченої суми за кожен день такої затримки, починаючи з дня отримання продукції за весь період прострочення.

Згідно з п. 9.2. закінчення, розірвання, а також призупинення дії цього договору не звільняє покупця від зобов`язань по оплаті отриманої продукції.

В п. п. 9.3., 9.4. вказано, що договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2014р. При відсутності заяв про розірвання (перукладення) чи зміни окремих умов договору за 30 календарних днів до його дії, договір вважається пролонгованим на тих же умовах на наступний календарний рік.

Договір підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками.

На виконання умов договору позивач у період з 27.09.2016р. по 20.06.218р. поставив відповідачу продукцію на суму 152654,40 грн., що підтверджується видатковими накладними: №1944 від 28.09.2016р. на суму 9035,00 грн.; №232 від 09.02.2017р. на суму 29800,00 грн.; №1161 від 20.06.2017р. на суму 10814,40 грн.; №1910 від 12.10.2017р. на суму 6798,60 грн.; №102 від 26.01.2018р. на суму 8352,00 грн.; №448 від 23.03.2018р. на суму 18492,00 грн.; №732 від 08.05.2018р. на суму 58572,00 грн.; №1066 від 20.06.2018р. на суму 10790,40 грн. та довіреностями на отримання товару: №101 від 28.09.2018р., №40 від 09.02.2017р., №197 від 20.06.2017р., №346 від 12.10.2017р., №14 від 23.01.2018р., №74 від 23.03.2018р., №104 від 08.05.2018р., №151 від 20.06.2018р.

Відповідач здійснив часткову оплату поставленої продукції в розмірі 56135,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: №609 від 21.10.206р. на суму 9035.00 грн., №1679 від 13.07.2017р. на суму 29800,00 грн., №290 від 10.05.2018р. на суму 12300,00 грн., №444 від 26.07.2018р. на суму 5000,00 грн.

Враховуючи, що відповідач не оплатив в повному обсязі поставлений йому товар, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення 96519,40 грн. - основної заборгованості, 2288,76 грн. - 3% річних, 6446,23 грн. - інфляційних втрат, 28397,10 грн. - пені.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 11 ЦК України та ст. 174 ГК України визначено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.09.2016р. між товариством з обмеженою відповідальністю „Укрветпромпостач" (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю „Зооветпром Україна" (покупець) укладений договір поставки №242 (далі - договір), відповідно до п. п. 1.1. якого постачальник зобов`язався передати у власність покупця ветеринарні препарати та предмети зооветеринарного догляду для тварин (далі - продукція), а покупець зобов`язується приймати і здійснювати оплату продукції.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

На виконання умов договору позивач у період з 27.09.2016р. по 20.06.218р. поставив відповідачу продукцію на суму 152654,40 грн., що підтверджується видатковими накладними: №1944 від 28.09.2016р. на суму 9035,00 грн.; №232 від 09.02.2017р. на суму 29800,00 грн.; №1161 від 20.06.2017р. на суму 10814,40 грн.; №1910 від 12.10.2017р. на суму 6798,60 грн.; №102 від 26.01.2018р. на суму 8352,00 грн.; №448 від 23.03.2018р. на суму 18492,00 грн.; №732 від 08.05.2018р. на суму 58572,00 грн.; №1066 від 20.06.2018р. на суму 10790,40 грн. та довіреностями на отримання товару: №101 від 28.09.2018р., №40 від 09.02.2017р., №197 від 20.06.2017р., №346 від 12.10.2017р., №14 від 23.01.2018р., №74 від 23.03.2018р., №104 від 08.05.2018р., №151 від 20.06.2018р.

Відповідно до ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частина 1 статті 530 ЦК України визначає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В п. 5.3. договору передбачено, що покупець зобов`язується оплатити отриману продукцію шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 15 календарних днів від дати поставки продукції.

Положеннями ч. 1 ст. 193 ГК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Положення аналогічного змісту міститься в ст. 526 ЦК України.

Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу приписів ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач здійснив часткову оплату поставленої продукції в розмірі 56135,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: №609 від 21.10.206р. на суму 9035,00 грн., №1679 від 13.07.2017р. на суму 29800,00 грн., №290 від 10.05.2018р. на суму 12300,00 грн., №444 від 26.07.2018р. на суму 5000,00 грн.

Таким чином відповідач здійснив оплату продукції, поставлену за видатковими накладними №1944 від 28.09.2016р., №232 від 09.02.2017р., №1161 від 20.06.2017р. та частково в сумі 6798,60 грн. - за видатковою накладною №1910 від 12.10.2017р.

Отже, частково неоплаченою залишилася продукція, поставлена за видатковою накладною №1910 від 12.10.2017р. - на суму 313,00 грн. та в повному обсязі неоплачена продукція за видатковими накладними №102 від 26.01.2018р. на суму 8352,00 грн.; №448 від 23.03.2018р. на суму 18492,00 грн.; №732 від 08.05.2018р. на суму 58572,00 грн.; №1066 від 20.06.2018р. на суму 10790,40 грн.

З урахуванням п. 5.3. договору, відповідач зобов`язаний був оплатити поставлену продукцію у наступні терміни:

- за видатковою накладною №1910 від 12.10.2017р. - залишок заборгованості в сумі 313,00 грн. - до 28.10.2017р.;

- за видатковою накладною №102 від 26.01.2018р. в сумі 8352,00 грн. - до 11.02.2018р.;

- за видатковою накладною №448 від 23.03.2018р. в сумі 18492,00 грн. - до 08.04.2018р.;

- за видатковою накладною №732 від 08.05.2018р. в сумі 58572,00 грн. - до 24.05.2018р.;

- за видатковою накладною №1066 від 20.06.2018р. в сумі 10790,40 грн. - до 06.07.2018р.

Загальна вартість неоплаченої продукції становить 96519,40 грн.

Враховуючи зазначене, вимоги позивача про стягнення 96519,40 грн. - основної заборгованості є правомірними та підлягають задоволенню.

Щодо положення п. 9.3. договору поставки від 27.09.2016р., в якому зазначено, що даний договір діє до 31.12.2014р., суд доходить висновку, що сторонами під час набору тексту було здійснено технічну помилку, оскільки дата кінцевого терміну договору не може бути меншою за дату його укладення (27.07.2016р.).

З приводу посилання відповідача на те, що підпис директора ТОВ „Зооветпром Україна" у договорі поставки, видаткових накладних та довіреностях на отримання товару візуально відрізняється, суд оцінює критично, оскільки доказів, на вчинення підпису не уповноваженою особою чи іншою особою - не директором ТОВ „ Зооветпром Україна", ним не подано, при цьому враховується наявність відтиску печатки ТОВ „Зооветпром Україна" та зазначає таке.

З прийняттям Закону України від 15.04.2014 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення порядку відкриття бізнесу" було внесено зміни до Господарського, Господарського процесуального, Цивільного, Цивільного процесуального кодексів, Кодексу адміністративного судочинства, законів "Про товарну біржу", "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", "Про заставу", "Про нотаріат" та деяких інших нормативно-правових актів. Зміни торкнулись зменшення сфери використання печаток в господарській діяльності. Скасовано обов`язкову вимогу посвідчувати печаткою правочини юридичних осіб, зокрема господарські договори та довіреності (у тому числі на представництво в суді).

Відповідно до статті 58-1 Господарського кодексу України суб`єкт господарювання може мати печатки.

Для виготовлення печаток одержання будь-яких документів дозвільного характеру не передбачається.

Згідно з пунктами 65, 68, 72, 73 Інструкції про порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять службову інформацію, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 27.11.1998 № 1893 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) особи, що персонально відповідають за облік і зберігання печаток, штампів і бланків, призначаються наказами керівників організацій.

Печатки і штампи повинні зберігатися у сейфах або металевих шафах. Бланки дозволяється зберігати у шафах, що надійно замикаються та опечатуються.

Печатки і штампи, виготовлені з дозволу органів МВС, здаються для знищення цим органам за місцезнаходженням організацій.

У разі втрати печаток і штампів керівники організацій зобов`язані негайно повідомити про це органи МВС та вжити заходів для їх розшуку.

Отже, враховуючи, що відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на бухгалтерських документах, відсутність доказів протиправності використання печатки відповідача, суд вважає, що наявність відбитку печатки відповідача на видаткових накладних та довіреностях на отримання товару підтверджує факт отримання відповідачем відповідної продукції.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як слідує із розрахунку позивачем правомірно відповідно здійснено нарахування 3 % річних у розмірі 2288,76 грн., а саме: 12,43 грн. - із суми заборгованості 313,00 грн. за період з 28.10.2017р. по 22.02.2019р.; 258,80 грн. - із суми заборгованості 8352,00 грн. за період з 11.02.2018р. по 22.02.2019р.; 487,88 грн. - із суми заборгованості 18492,00 грн. за період з 08.04.2018р. по 22.02.2019р.; 1323,89 грн. - із суми заборгованості 58572,00 грн. за період з 24.05.2018р. по 22.02.2019р.; 205,76 грн. - із суми заборгованості 10790,40 грн. за період з 06.07.2018р. по 22.02.2019р.

Тому заявлена позивачем сума 3 % річних у розмірі 2288,76 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Також позивачем правомірно нараховано інфляційні втрати в розмірі 6446,23 грн., а саме: 40,66 грн. - із суми заборгованості 313,00 грн. за період з листопада 2017р. по січень 2019р.; 717,42 грн. - із суми заборгованості 8352,00 грн. за період з лютого 2018р. по січень 2019р.; 1309,98 грн. - із суми заборгованості 18492,00 грн. за період з квітня 2018р. по січень 2019р.; 3651,48 грн. - із суми заборгованості 58572,00 грн. за період з червня 2018р. по січень 2019р.; 672,69 грн. - із суми заборгованості 10790,40 грн. за період з липня 2018р. по січень 2019р.

Таким чином, заявлені позивачем інфляційні втрати в розмірі 6446,23 грн. підлягають стягненню з відповідача.

За приписами ч. 1 ст. 230 ГК України, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною другою ст. 551 ЦК України передбачено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони в п. 6.2. договору передбачили, що у разі невиконання покупцем зобов`язань щодо оплати за отриманий товар у встановлений термін, він сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на день прострочення від неоплаченої суми за кожен день такої затримки, починаючи з дня отримання продукції за весь період прострочення.

Отже, позивачем правомірно визначено початок нарахування пені - з дня отримання продукції. Однак під час розрахунку пені позивачем не було враховано положення ч. 6 ст. 232 ГК України, якою передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

При цьому, положення п. 6.2. договору про сплату пені весь період прострочення не свідчить про збільшення періоду нарахування пені, встановленого ч. 6 ст. 232 ГК України.

Враховуючи, що договором не передбачено право постачальника у випадку порушення терміну оплати продукції здійснювати нарахування пені за період більший, ніж встановлено ч. 6 ст. 232 ГК України, суд вбачає підстави для здійснення перерахунку пені, заявленої до стягнення.

Здійснивши перерахунок пені за допомогою інформаційно-правововї системи „Законодавство", суд встановив, що правомірним є стягнення з відповідача пені в розмірі 16901,12 грн., а саме:

- 46,56 грн. - за період з 12.10.2017р. по 11.04.2018р. із суми заборгованості 313,00 грн.;

- 1395,13 грн. - за період з 26.01.2018р. по 25.07.2018р. із суми заборгованості 8352,00 грн.;

- 3214,06 грн. - за період з 23.03.2018р. по 22.09.2018р. із суми заборгованості 8352,00 грн.;

- 10327,93 грн. - за період з 08.05.2018р. по 07.11.2018р. із суми заборгованості 58572,00 грн.;

- 1917,44 грн. - за період з 20.06.2018р. по 19.12.2018р. із суми заборгованості 10790,40 грн.

Таким чином вимоги позивача про стягнення пені підлягають частковому задоволенню в розмірі 16901,12 грн. У стягненні пені в розмірі 11495,98 грн. суд відмовляє.

Згідно зі ст. ст. 73, 76-79 Господарського кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 122155,51 грн.

В решті позову щодо стягнення пені в розмірі 11495,98 грн. необхідно відмовити.

Розподіл судових витрат між сторонами.

З урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 20, 24, 73, 74, 129, 232, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Зооветпром Україна" (29000, м. Хмельницький, вул. Толбухіна, б. 1, ідентифікаційний код 40173700) на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Укрветпромпостач" (07400, Київська область, м. Бровари, вул. Гельсінської Групи, буд. 23А, ідентифікаційний код 31033523) 96519,40 грн. (дев`яносто шість тисяч п`ятсот дев`ятнадцять гривень 40 коп.) основної заборгованості, 2288,76 грн. (дві тисячі двісті вісімдесят вісім гривень 76 коп.) 3% річних, 6446,23 грн. (шість тисяч чотириста сорок шість гривень 23 коп.) інфляційних втрат, 16901,12 грн. (шістнадцять тисяч дев`ятсот одна гривня 12 коп.) пені, 1832,34 (одна тисяча вісімсот тридцять дві гривні 34 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 ГПК України)

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається в порядку визначеному ст. 257 ГПК України до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 27.05.2019р.

Суддя О.Є. Танасюк

Віддрук. 3 прим.: 1 - до справи,

2 - позивачу - ТОВ „Укрветпромпостач" (07400, Київська область, м. Бровари, вул. Гельсінської Групи, буд. 23А)

3 - відповідачу - ТОВ „Зооветпром Україна" (29000, м. Хмельницький, вул. Толбухіна, буд. 1).

Всім рекомендованим з повідомленням.