УХВАЛА

про задоволення скарги на постанову

про повернення виконавчого документа стягувачу

м. Київ

04.06.2019Справа № 910/8614/13

За позовом Відкритого акціонерного товариства "Кременчуцький завод технічного вуглецю"

до 1. Приватного акціонерного товариства "Окма"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Рекон"

про зобов`язання вчинити дії

Щодо розгляду скарги № 1130 від 20.05.2019 року "На постанову про повернення виконавчого документа стягувачу" Приватного акціонерного товариства "Кременчуцький завод технічного вуглецю"

Головуючий суддя Котков О.В.

Судді Босий В.П.

Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача (скаржника) Касьянов С.М., Овчаренко В.Ю. (адвокати);

від відповідачів-1, 2 (боржників) та органу державної виконавчої служби не з`явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Відкрите акціонерне товариство "Кременчуцький завод технічного вуглецю" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "ОКМА" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Рекон" про зобов'язання вчинити дії.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.02.2014 року (головуючий суддя: Котков О.В., судді: Босий В.П., Стасюк С.В.) у справі № 910/8614/13, залишеного без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.05.2014 року та постановою Вищого господарського суду України від 16.07.2014 року, позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства "Кременчуцький завод технічного вуглецю" задоволено повністю.

30 травня 2014 року Господарським судом міста Києва видано накази про примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 12.02.2014 року по справі № 910/8614/13 у кількості 4 (чотири) шт.

22 травня 2019 року через відділ діловодства суду від Приватного акціонерного товариства "Кременчуцький завод технічного вуглецю" (скаржника) надійшла скарга № 1130 від 20.05.2019 року "На постанову про повернення виконавчого документа стягувачу", в якій скаржник просить суд:

- визнати неправомірними дії державного виконавця Печерського РВДВС міста Київ Головного ТУЮ у місті Києві Кравчук Алли Сергіївни вчинені у виконавчому провадженні № 45063079;

- визнати незаконною постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 29 грудня 2018 року винесену у виконавчому провадженні № 45063079 державним виконавцем Печерського РВДВС міста Київ Головного ТУЮ у місті Києві Кравчук А.С. та зобов`язати державного виконавця вчинити наступні виконавчі дії в порядку, встановленому ст. 63 Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 22.05.2019 року зазначену скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя: Котков О.В., судді: Босий В.П., Стасюк С.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.05.2019 року справу № 910/8614/13 прийнято до провадження колегії суддів у складі: головуючий суддя: Котков О.В., судді: Босий В.П., Стасюк С.В., розгляд скарги призначено на 04.06.2019 року.

В судовому засіданні 04.06.2019 року представники скаржника підтримали доводи скарги та просили суд її задовольнити.

Представники відповідачів-1, 2 та органу державної виконавчої служби в судове засідання 04.06.2019 року не з`явились, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

04.06.2019 року через відділ діловодства суду від органу державної виконавчої служби надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відхиляючи наведене клопотання, суд виходив з наступного.

Відповідно до положень частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд зазначає, що у відповідних випадках неможливості явки в судове засідання представника учасника справи (з причин, пов`язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні тощо) такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно ст.ст. 56, 60, 61 Господарського процесуального кодексу України з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов`язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (ст.ст.74-78 ГПК України).

Отже, орган державної виконавчої служби не позбавлений можливості залучити іншого представника у судове засідання 04.06.2019 року, а доказів неможливості розгляду спору без участі представника органу державної виконавчої служби матеріали справи не містять.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 10.07.2018 року у справі № 927/1091/17.

Крім того, судом також врахований висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду від 04.09.2018 року у справі № 915/593/17, згідно з яким, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, а неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи у судовому засіданні.

Відповідно до частини другої статті 342 Господарського процесуального кодексу України неявка боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Розглянувши подану скаргу, заслухавши пояснення представників скаржника у судовому засіданні, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду, суд дійшов висновку про наявність підстав для її задоволення,з огляду на наступне.

Вказана скарга обґрунтована тим, що ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/8614/13 від 05.05.2018 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.07.2018 року, визнано неправомірними дії державного виконавця Печерського РВДВС міста Київ Головного ТУЮ у місті Києві Гусєва О.О. вчинені у виконавчому провадженні № 45063079 та визнано незаконною постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 3 серпня 2017 року винесену у виконавчому провадженні № 45063079 державним виконавцем Печерського РВДВС міста Київ Головного ТУЮ у місті Києві Гусєвим О.О. та зобов`язано державного виконавця вчинити виконавчі дії в порядку, встановленому статтею 63 Законом України «Про виконавче провадження».

29.12.2018 року державним виконавцем Печерського РВДВС міста Київ Головного ТУЮ у місті Києві Кравчук А.С. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, якою наказ Господарського суду міста Києва № 910/8614/13 від 30.05.2014 року повернуто стягувачу на підставі п. 6 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Підставою для винесення оскаржуваної постанови став акт державного виконавця від 26.12.2018 року, в якому встановлено, що рішення суду виконати не виявляється можливим у зв`язку з відсутністю інформації відносно місця знаходження документів, вказаних в рішенні суду. Боржником до відділу подано заяву про повернення виконавчого документу стягувану на підставі ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» та надано копію протоколу обшуку слідчого відділу прокуратури Полтавської області, згідно якого документи пов`язані з ВАТ «Кременчуцький завод технічного вуглецю» та системою реєстру цінних паперів ВАТ «Кременчуцький завод технічного вуглецю» в ПАТ «Рекон» не знайдено.

За твердженням скаржника, мотиви з яких державним виконавцем Печерського РВДВС міста Київ Головного ТУЮ у місті Києві Кравчук А . С . винесено оскаржувану постанову аналогічні мотивам постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 03.08.2017 року, яка була визнана незаконною ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.05.2018 року у справі № 910/8614/13.

За ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" передбачено обов`язковість виконання судових рішень, невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Суд виходить з того, що принципом господарського судочинства є виконуваність рішення суду. Крім того, виконання рішення суду є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішення покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Статтею 2 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад:

1) верховенства права;

2) обов`язковості виконання рішень;

3) законності;

4) диспозитивності;

5) справедливості, неупередженості та об`єктивності;

6) гласності та відкритості виконавчого провадження;

7) розумності строків виконавчого провадження;

8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями;

9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців.

В ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо:

1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа;

2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення;

4) стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа;

5) у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника);

6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі;

7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку;

8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася;

9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення;

10) відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів";

11) запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру.

Перелік підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, визначений ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до положень частин другої та третьої статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

В п. 6 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі.

Суд відзначає, що в ухвалі Господарського суду міста Києва від 01.09.2015 року у даній справі, яка набрала законної сили, встановлено, що відсутність у боржника документів, а також заява керівника ТОВ "Рекон" відносно відсутності інформації щодо місця знаходження документів, не спростовують факту порушення останнім обов`язку щодо передачі таких документів на користь позивача з огляду на вимоги позивача за позовом та прийнятого за наслідками його розгляду рішення судом. Наявність чи відсутність відповідних первинних документів у боржника станом на конкретну дату не є предметом дослідження при вирішенні спору згідно заявленого предмету позову - зобов`язання вчинити дії, а відтак без достатніх на те правових підстав є посилання органу державної виконавчої служби при винесення відповідної постанови лише на протокол обшуку та пояснення керівника боржника, оскільки в силу Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та справедливого виконання рішення, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Законом України «Про виконавче провадження» встановлено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження.

Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Таким чином, суд не може погодитись з діями та рішенням державного виконавця Печерського РВДВС міста Київ Головного ТУЮ у місті Києві Кравчук А.С. щодо повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 6 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження»

За приписами ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 343 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Органом державної виконавчої служби у встановленому законом порядку доводів скаржника щодо порушення його прав не спростовано, доказів протилежного суду не надано.

У відповідності до п. 9.13. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року №9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов`язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов`язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов`язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Таким чином, дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві Кравчук А.С. щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу ВП №45063079 від 29.12.2018 року, суперечать нормам закону України «Про виконавче провадження» та вимогам ухвали Господарського суду міста Києва від 01.09.2015 року у даній справі, а тому вказана постанова підлягає визнанню незаконною, а скарга № 1130 від 20.05.2019 року "На постанову про повернення виконавчого документа стягувачу" Приватного акціонерного товариства "Кременчуцький завод технічного вуглецю" - задоволенню.

Керуючись ст.ст. 233-235, 255-257, 339-345 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу № 1130 від 20.05.2019 року "На постанову про повернення виконавчого документа стягувачу" Приватного акціонерного товариства "Кременчуцький завод технічного вуглецю" у справі № 910/8614/13 - задовольнити.

2. Визнати неправомірними дії державного виконавця Печерського РВДВС міста Київ Головного ТУЮ у місті Києві Кравчук Алли Сергіївни вчинені у виконавчому провадженні № 45063079.

3. Визнати незаконною постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 29 грудня 2018 року винесену у виконавчому провадженні № 45063079 державним виконавцем Печерського РВДВС міста Київ Головного ТУЮ у місті Києві Кравчук А.С. та зобов`язати державного виконавця вчинити виконавчі дії в порядку, встановленому ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження".

Ухвала набирає законної сили 04 червня 2019 року.

Ухвала підлягає оскарженню в порядку передбаченому ст.ст. 254, 255 Господарського процесуального кодексу України.

Дата складення повного тексту 04 червня 2019 року.

Головуючий суддя О.В. Котков

Суддя В.П. Босий

С.В.Стасюк