СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2019 р. Справа № 913/134/19

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Сіверін В.І. , суддя Терещенко О.І.

за участю секретаря судового засідання Мальченко О.О.

за участю представників сторін:

прокурора - Перегонцева Н.С.

1-го позивача - не з`явився

2-го позивача - не з`явився

відповідача - не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу заступника керівника Лисичанської місцевої прокуратури Луганської області, м. Лисичанськ (вх.№1433Л/1) на ухвалу господарського суду Луганської області від 17.04.2019 у справі № 913/134/19 (повний текст якої складено та підписано 22.04.2019 суддею А.Г. Ворожцовим у приміщенні зазначеного суду)

за позовом заступника керівника Лисичанської місцевої прокуратури Луганської області, м. Лисичанськ Луганської області, в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у відповідних правовідносинах

1-го позивача - Північно-східного офісу Держаудитслужби, м. Харків,

2-го позивача - Лисичанської міської ради Луганської області, м. Лисичанськ,

до: 1) Відділу освіти Лисичанської міської ради Луганської області, м. Лисичанськ,

2) ФОП Конєва Ігоря Миколайовича , м. Сєвєродонецьк,

про визнання недійсним рішення тендерного комітету та визнання недійсним договору про закупівлю товару за державні кошти,

ВСТАНОВИЛА:

Заступник керівника Лисичанської місцевої прокурори Луганської області звернувся до господарського суду Луганської області в інтересах держави в особі Північно-східного офісу Держаудитслужби та Лисичанської міської ради Луганської області з позовом до відповідачів: Відділу освіти Лисичанської міської ради Луганської області та Фізичної особи - підприємця Конєва Ігоря Миколайовича, в якому заявлено вимоги про:

- визнання недійсним рішення тендерного комітету відділу освіти Лисичанської міської ради Луганської області, оформлене протоколом № 10 від 10.01.2019 про відхилення тендерної пропозиції учасника у процедурі відкритих торгів;

- визнання недійсним рішення тендерного комітету відділу освіти Лисичанської міської ради Луганської області, оформлене протоколом № 14 від 14.01.2019 про намір укласти договір у процедурі відкритих торгів;

- визнання недійсним договору № 14 від 28.01.2019, укладеного між відділом освіти Лисичанської міської ради Луганської області та ФОП Конєвим І.М. на закупівлю товару за державні кошти на загальну суму 1099350 грн 00 коп.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 17.04.2019 у справі № 913/134/19 позовну заяву заступника керівника Лисичанської місцевої прокуратури залишено без розгляду.

Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції дійшов висновку, що у даній справі немає передбачених законом виключних випадків, коли прокурор може звернутися до суду за захистом інтересів держави, а твердження заступника керівника Лисичанської місцевої прокурори, що Північно-східний офіс Держаудитслужби та Лисичанська міська рада Луганської області неналежним чином здійснюють захист свої прав є безпідставним.

Заступник керівника Лисичанської місцевої прокуратури Луганської області із вказаною ухвалою суду першої інстанції не погодився та звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Луганської області від 17.04.2019 у справі № 913/134/19 та направити справу для розгляду до господарського суду Луганської області.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

- у порушення ст. 236 ГПК України поза увагою суду першої інстанції залишено положення як Конституції України (ст. 131-1), так і ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", якими прямо передбачено право прокурора на звернення до суду в інтересах органу місцевого самоврядування;

- звернення заступника керівника Лисичанської місцевої прокуратури Луганської області з відповідною позовною заявою обумовлено необхідністю захисту державних інтересів у сфері бюджетних відносин;

- необґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що у даній справі відсутні виключні випадки для захисту прокурором інтересів держави та недоведеністю прокурором неналежного здійснення повноважень Північно-східним офісом Держаудитслужби та Лисичанською міською радою Луганської області;

- невиконання відповідачем умов договору оренди порушує економічні інтереси держави.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.05.2019 відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою, учасникам справи встановлено строк для подання відзивів на апеляційну скаргу, призначено справу до розгляду на 29.05.2019 та повідомлено учасників апеляційного провадження про дату, час та місце судового засідання.

У судовому засіданні прокурор підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представники позивачів та відповідачів в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце судового засідання.

Відділу освіти Лисичанської міської ради Луганської області звернувся з клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи строк розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, встановлений ст. 273 ГПК України, а саме, 30 днів з дня відкриття апеляційного провадження, а також те, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, що Лисичанською місцевою прокуратурою Луганської області під час вивчення інформації оприлюдненої на офіційному веб-порталі публічних закупівель «Ргоzогго», а саме оголошення про проведення відкритих торгів, встановлено суттєві порушення вимог Закону України «Про публічні закупівлі» від 25.12.2015 № 922-VIII та Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів» 23.12.1997 № 771/97-ВР.

Так, 28.01.2019 між відділом освіти Лисичанської міської ради (далі - Замовник) та фізичною особою-підприємцем Конєвим Ігорем Миколайовичем (далі - Виконавець) укладено договір на закупівлю товару за держані кошти № 14.

Пунктом 1.2 Договору № 14 визначено, що предметом закупівлі є молоко, згущене молоко, сухе молоко (згідно зі специфікацією).

Ціна Договору № 14, що передбачена у п. 3.1, становить 1099350,00 грн. без ПДВ.

Відповідно до п. 10.1 Договору № 14, він набирає чинності з дня його підписання і діє до 31.12.2019, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов`язань сторонами.

Укладанню оспорюваного Договору № 14 від 28.01.2019 передували засідання тендерного комітету Замовника від 10.01.2019, яким відхилено тендерну пропозицію одного з учасників у процедурі відкритих торгів (Протокол № 10 від 10.01.2019) та засідання тендерного комітету від 14.01.2018, у якому викладено намір укласти договір у процедурі відкритих торгів на закупівлю згідно з Єдиним закупівельним словником ДК 021:2015 по коду 15510000-6 - Молоко та вершки (Молоко 3,2 % жирності, згущене молоко 8,5 % жирності, сухе молоко 25 % жирності) (Протокол № 14 від 14.01.2019).

Так, відповідно до Протоколу № 10 від 10.01.2019 на засіданні тендерного комітету встановлено, що 04.01.2019 об 11 годині 44 хвилин відбувся аукціон у процедурі відкритих торгів на закупівлю товару згідно ДК 021-2015 по коду 15510000-6 - Молоко та вершки (молоко, згущене молоко, сухе молоко).

Найнижчу ціну на товар, а саме 897 200,00 грн., запропоновано учасником ФОП Батіщевим С.О.

Водночас, посилання тендерного комітету в Протоколі № 10 від 10.01.2019 на п. 4 ч. 1 ст. ЗО Закону № 922 в обґрунтування відхилення пропозиції учасника ФОП Батіщева С .О. , у зв`язку із порушенням вимог Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів», є безпідставним.

Отже, відхиливши найбільш економічно вигідну пропозицію учасника відкритих торгів, яка в повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства України, тендерним комітетом порушено принципи здійснення публічних закупівель, а саме максимальна економія та ефективність; недискримінація учасників; об`єктивна та неупереджена оцінка тендерних пропозицій.

Таким чином, тендерним комітетом проведено процедуру закупівлі Молоко та вершки (молоко, згущене молоко, сухе молоко) по коду - 15510000-6 на суму 1 099 350,00 грн. з порушенням вимог законодавства у сфері публічних закупівель, а тому рішення про визнання переможцем пропозиції учасника ФОП Конєва І.М., оформлене Протоколом № 14 від 14.01.2019, підлягає визнанню недійсним.

Виконання зобов`язань за Договором № 14 від 28.01.2019, укладеного з порушенням вимог Закону № 922, може привести до нераціонального та неефективного використання державних (бюджетних) коштів, що не відповідатиме меті Закону та принципам, за якими мають здійснюватися публічні закупівлі, закріплені в статті 3 Закону № 922.

З огляду на викладене, прокурор зазначає, що рішення тендерного комітету та укладений на його підставі Договір № 14 від 28.01.2019 прийнято з порушенням вимог Закону № 922, підлягають визнанню недійсними.

Підставами для представництва інтересів держави та звернення до суду із даним позовом прокурор зазначає те, що Північно-східним офісом Держаудитслужби та відділом освіти Лисичанської міської ради Луганської області, як органами, уповноваженими державою здійснювати фінансовий контроль за використанням коштів державного та місцевих бюджетів, і в разі виявлення порушень законодавства мають пред`явити обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень, не вжито заходів щодо оскарження результатів спірної закупівлі та договору, укладеного за наслідками її проведення.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.

Статтею 6 Конституції України передбачено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до частини 3 статті 4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. До таких осіб процесуальний закон відносить прокурора та визначає підстави участі цієї особи у господарській справі.

На відміну від осіб, які беруть участь у справі (позивач, відповідач, третя особа, представник), відповідні органи та особи повинні бути наділені спеціальною процесуальною правоздатністю, тобто здатністю мати процесуальні права та обов`язки органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Така процесуальна правоздатність настає з моменту виникнення у цих осіб відповідної компетенції або передбачених законом повноважень. Необхідною умовою такої участі є норми матеріального права, які визначають випадки такої участі, тобто особи, перелічені статтею 53 ГПК України, можуть звернутися до суду із позовною заявою або беруть участь в процесі лише у випадках, чітко встановлених законом.

Відповідно до ст. 53 ГПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Згідно з частиною 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. При цьому, в кожному конкретному випадку прокурор при зверненні до суду з позовом повинен довести існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави.

В контексті зазначеного судам слід враховувати, окрім іншого, і рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді №3-рп/99 від 08.04.1999).

Так, Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави", визначив, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорон землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (частина 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України).

Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у статті 131-1 Конституції України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Крім того, Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява № 61517/00, п. 27).

Європейський Суд з прав людини також звертав увагу на категорії справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява №42454/02, п. 35) Європейський Суд з прав людини висловив таку думку (неофіційний переклад): "сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

Водночас, Європейський Суд з прав людини уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 №1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

З огляду на викладене, з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України).

Вищевикладена правова позиція щодо неможливості розширеного тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді викладена у постанові Верховного Суду від 07.12.2018 у справі №924/1256/17, у постанові від 30.01.2019 у справі №47/66-08.

Аналіз частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох "виключних" випадках: (1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; (2) у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

При цьому захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).

Згідно з ст. 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні. Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівлі.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 43 від 03.02.2016, Державна аудиторська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Відповідно до п. п. З, 4, 9 ч. 4 зазначеного Положення Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань: реалізує державний фінансовий контроль через здійснення, зокрема, перевірки державних закупівель; здійснює контроль, зокрема, за дотриманням законодавства про державні закупівлі; вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає адміністративні стягнення на осіб, винних у порушенні законодавства; передає в установленому порядку право охоронюваним органам матеріали за результатами державного фінансового контролю у разі встановлення порушень законодавства, за які передбачено кримінальну відповідальність або які містять ознаки корупційних діянь.

Згідно з п. 8, 10 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» органу державного фінансового контролю надається право зокрема порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Отже, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного та місцевих бюджетів, і в разі виявлення порушень законодавства має право пред`явити обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

Згідно з витягом з Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань визначено, що Відділ освіти Лисичанської міської ради Луганської області є органом місцевого самоврядування.

Пунктами 1.1, 1.3 Положення про Відділ освіти Лисичанської міської ради встановлено, що останній є самостійним виконавчим органом міської ради, який фінансується за рахунок коштів міського бюджету.

Рішенням Лисичанської міської ради № 55/842 від 20.12.2018 «Про міський бюджет на 2019 рік» (п. 2) затверджені бюджетні призначення головним розпорядникам коштів міського бюджету на 2019 рік, перелік яких вказаний в податку № 3 до цього рішення.

Під кодами програмної класифікації видатків та кредитування місцевих бюджетів за №№ 0600000, 0610000 головним розпорядником бюджетної програми визначено Відділ освіти Лисичанської міської ради.

Таким чином, встановлено, що Відділ освіти Лисичанської міської ради є головним розпорядником бюджетних коштів, виділених для забезпечення діяльності відділу, за рахунок яких здійснювалася спірна закупівля продуктів харчування (сир кисломолочний, сир твердий).

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Тобто, виходячи зі змісту даної норми, наявність належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів попереднього звернення прокурора до відповідного суб`єкта владних повноважень є обов`язковою умовою, за якої можливий судовий розгляд позову прокурора, і виключно у разі її дотримання прокурор набуває відповідних процесуальних повноважень (процесуальної дієздатності).

Так, прокурор у позовній заяві зазначив, що Лисичанською місцевою прокуратурою до Північно-східного офісу Держаудитслужби та до міської ради направлено 22.02.2019 листи з метою вжиття заходів до усунення виявлених порушень інтересів держави під час проведення закупівлі.

В свою чергу, станом на 13.03.2019 відповідь на вищевказаний лист від Північно-східного офісу Держаудитслужби не отримано, рішення про початок моніторингу закупівлі не прийнято, позов до суду не пред`явлено.

Також, зазначив, що Лисичанською міською радою Луганської області у своїй відповіді на лист прокуратури зазначено, що з приводу порушень наведених у листі прокуратури відібрано пояснення у відділі освіти та міська рада не зверталась до судових органів щодо оскарження оспорюваного договору.

В свою чергу, колегія суддів зазначає, що саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. У такому разі прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків тощо).

При цьому, обставини дотримання прокурором встановленої частинами 3, 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" процедури, яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, підлягають з`ясуванню судом не залежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах, оскільки відповідно до приписів статей 53, 174 ГПК України недотримання такої процедури унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті. У той же час відповідний уповноважений орган держави (за його наявності), виконуючи свої функції, не позбавлений можливості самостійно звернутись до суду з метою захисту інтересів держави.

Так, колегією суддів встановлено, що позовну заяву прокурором подано в інтересах держави в особі Північно-східного офісу Держаудитслужби та відділу освіти Лисичанської міської ради Луганської області, які є належними органами, уповноваженим державою здійснювати відповідні повноваження здійснювати фінансовий контроль за використанням коштів державного та місцевих бюджетів, про що також сам прокурор зазначає в позовній заяві.

Колегія суддів дійшла висновку про те, що Північно-східний офіс Держаудитслужби та Лисичанська міська рада Луганської області, в особі яких в інтересах держави звернувся заступник керівника Лисичанської місцевої прокурори Луганської області з даним позовом до суду, мають підстави і можливість для самостійного захисту своїх прав щодо оскарження результатів спірної закупівлі та договору, укладеного за наслідками її проведення.

Саме лише посилання у позовній заяві прокурора на те, що органи, уповноважені здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, неналежним чином здійснюють відповідні повноваження захисту державних інтересів, не достатньо для прийняття судом рішення в такому спорі по суті, оскільки за змістом абз. 2 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва.

У такому разі прокурор повинен надати відповідні докази відповідно до вимог ст.ст. 73, 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України (зокрема: докази внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі ст. 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків.

На підставі ч. 4 ст. 236 ГПК України апеляційний суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №927/246/18 та узгоджується з усталеними правовими висновками Верховного Суду, зокрема у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17, а також у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 926/03/18, від 23.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 06.02.2019 у справі №927/246/18, в аналогічних спорах.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що скаржником не доведено необхідності захисту інтересів держави саме прокурором, а також не обґрунтовано підстави звернення до суду від імені суб`єкта владних повноважень до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, з наданням необхідних доказів, які б підтверджували наявність підстав, передбачених статтею 23 Закону України "Про прокуратуру".

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а ухвалу господарського суду Луганської області від 17.04.2019 у справі № 913/134/19 - без змін.

Враховуючи те, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 13, 74, 76-79, 129, 269, п.1 ч.1 ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника керівника Лисичанської місцевої прокуратури Луганської області, м. Лисичанськ на ухвалу господарського суду Луганської області від 17.04.2019 у справі № 913/134/19 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Луганської області від 17.04.2019 у справі № 913/134/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний тест постанови апеляційного суду складено 03.06.2019.

Постанова суду може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 20 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя М.М. Слободін

Суддя В.І. Сіверін

Суддя О.І. Терещенко