номер провадження справи 5/46/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2019 Справа № 908/529/19

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі: судді Проскурякова К.В., при секретарі Рачук О.О., розглянувши матеріали справи

За позовом: Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" (71504, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133; )

До відповідача: Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14; )

про стягнення 300 573,88 грн.

Представники сторін:

від позивача: Нинюк Л.О., довіреність №153 від 28.01.2019р., адвокат (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю ЗП 001898 від 04.12.2018р.);

від відповідача: Комраков С.В., довіреність №52 від 01.01.2019р., адвокат (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю ЗП 001471 від 29.11.2017р., посвідчення адвоката України №ЗП001471 від 29.11.2017р.).

СУТНІСТЬ СПОРУ:

В провадженні господарського суду Запорізької області знаходиться справа №908/529/19 за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" до Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" про стягнення 300 573,88 грн.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2019р. справу №908/529/19 розподілено судді Проскурякову К.В.

Ухвалою суду від 11.03.2019р. №908/529/19 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 27.03.2019р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №908/529/19 в порядку спрощеного позовного провадження, присвоєно справі номер провадження - 5/46/19. Перше судове засідання з розгляду справи по суті у спрощеному позовному провадженні призначено на 24.04.2019р. У судовому засіданні 24.04.2019р. судом оголошувалась перерва до 27.05.2019р., сторони були повідомлені про дату, час та місце наступного судового засідання під розписку. У судовому засіданні 24.04.2019р. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

24.04.2019р. до суду від ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі ВП "ЗАЕС" надійшла письмова заява від 17.04.2019р. за вих. №28-23/8408 про зміну предмету позову та збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача 300 573,88 грн., з яких: 262 080,38 грн. заборгованості за рахунком за листопад 2018 року №852 від 30.11.2018р., 29 726,38 грн. пені, 6 289,92 грн. інфляційних втрат, 2 477,20 грн. 3 % річних та судовий збір у розмірі 4 508,61 грн.

У судовому засіданні 24.04.2019р. вказана заява про збільшення розміру позовних вимог прийнята судом до розгляду як така, що відповідає вимогам п. 2 ч. 2 та ч. 3 ст. 46 ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, судове засідання 27.05.2019р. здійснювалось із застосуванням технічних засобів фіксації судового процесу за допомогою ПАК "Оберіг".

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи, викладені у позовній заяві, заяві про збільшення розміру позовних вимог та відповіді на відзив зазначивши, що 01.01.2013р. між ДП "НАЕК" "Енергоатом" в особі ВП "ЗАЕС" та ВАТ "Запоріжжяобленерго" укладено договір №12-7 про спільне використання технологічних електричних мереж. Однак, в строк, передбачений умовами вказаного договору, відповідач не оплатив рахунок №852 від 30.11.2018р. на суму 262 080,38 грн., який виставлений позивачем. У зв`язку з невиконання відповідачем свого грошового зобов`язання у нього виникла заборгованість в розмірі 262 080,38 грн., яка ним не сплачена. Також, у зв`язку з неналежним виконання своїх зобов`язань позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 29 726,38 грн., інфляційні втрати в розмірі 6 289,92 грн., 3% річних в сумі 2 477,20 грн. Представник позивача заперечує проти надання розстрочки виконання рішення. На підставі викладеного, посилаючись на ст.ст. 526, 530, 610, 611, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 217, 230, 232 Господарського кодексу України, позивач просить суд позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача також судові витрати в розмірі 1 813,54 грн.

Представник відповідача підтримав відзив на позовну заяву зазначивши, що проти наявності заборгованості перед позивачем не заперечує, проте відповідачем надано контррозрахунок щодо нарахування пені, на думку відповідача позивачем невірно розраховано суму пені . Також, у вказаному відзиві представник відповідача зазначає, що на момент розгляду справи на підприємстві існує заборгованість по виплаті заробітної плати. При цьому, у відповідача відсутня можливість погашення наявної заборгованості, яка є основною та першочерговою виплатою на підприємстві. Станом на 12.02.2019р. у ПАТ "Запоріжжяобленерго" наявний податковий борг у розмірі 814,5 млн. грн. Відповідач не має можливості розраховувати на кошти, що надходять на його рахунки, оскільки на ці рахунки накладені арешти. Станом на 31.01.2019р. загальний розмір заборгованості відповідача перед ДП «Енергоринок» становить 698,5 млн. грн. Зазначає, що застосування судом в повному обсязі господарсько - правової відповідальності призведе до відсутності коштів для поточної оплати за купівлю електроенергії. Просить суд відмовити позивачу у задоволені позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 31,01 грн., зменшити розмір пені до 1000,00 грн. та розстрочити виконання рішення рівними частинами на 12 календарних місяців, зі сплатою сум щомісячно рівними частинами.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 01.01.2013р. між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" (далі - позивач, власник мереж) та ВАТ "Запоріжжяобленерго" (змінено найменування відповідача з "Відкритого акціонерного товариства" на "Публічне акціонерне товариство", на виконання Закону України "Про акціонерні товариства") (далі - відповідач, користувач) укладено договір №12-7 про спільне використання технологічних електричних мереж (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору власник мереж зобов`язується забезпечити технічну можливість передачі (транзиту) електричної енергії власними технологічними електричними мережами в точки приєднання електроустановок користувача та (або) інших суб`єктів господарювання (далі - субспоживачі), передачу електричної енергії яким забезпечує користувач, а користувач - своєчасно сплачувати вартість послуг власника мереж з утримання технологічних електричних мереж спільного використання та інші послуги, відповідно до умов цього договору.

Згідно з п. 1.2 Договору, передача електричної енергії забезпечується відповідно до Додатка № 1 "Однолінійна схема", наданого власником мереж, з обов`язковим зазначенням місць встановлення, типів, марки обладнання, довжини ліній, які задіяні в передачі електричної енергії.

Власник мереж забезпечує передачу електричної енергії до межі балансової належності належних йому електричних мереж, визначених "Актом розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін", яка наведена у Додатку №2 "Перелік точок приєднання електроустановок Користувача та Субспоживачів до технологічних електричних мереж Власника мереж".

Згідно з п. 4.1. Договору, користувач зобов`язаний здійснювати оплату за використання електричних мереж Власника мереж за розрахунковий період. Розрахунок плати за використання електричних мереж Власника мереж здійснюється згідно з Додатком № 4 "Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж".

Пунктом 7.1. Договору передбачено, що розрахунковим вважається з 00 годин першого числа до 24 годин останнього числа поточного місяця.

Пунктом 7.3 Договору, з урахуванням Додаткової угоди № 6 (від 01.11.2016р.) /37-121-SD-15-02621 від 05.01.2017р., сторони домовились, що за підсумками розрахункового періоду Власник мереж у термін до 5 числа місяця, наступного за розрахунковим, направляє Користувачу рахунок та підписані уповноваженою особою Власника мереж та скріплені його печаткою два примірника «Акту прийому-здачі наданих послуг» (додаток №5). Сума платежу визначається, виходячи з Додатку № 4 "Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж", з урахуванням сум платежів, що надійшли від користувача.

Відповідно до п. 7.4 договору, оплата користувачем послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання здійснюється платіжним дорученням на підставі виставленого власником мереж рахунка та оформленого "Акта прийому-здачі наданих послуг" до останнього числа місяця, наступного за звітним, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок власника мереж.

Відповідно до п. 11.5 Договору, цей Договір набирає чинності з 01.01.2013р. і укладається терміном до 31.12.2013р. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення цього терміну не буде заявлено однією з його сторін про відмову від цього Договору або про його перегляд. Договір може бути розірвано і в інший термін за ініціативою будь-якої із Сторін у порядку, визначеному законодавством.

До договору були укладені додаткові угоди №1 від 01.10.2013р., №2 від 01.01.2014р., №3 від 01.11.2014р. з протоколом розбіжностей, №4 від 01.10.2015р. з протоколом розбіжностей, №5 від 01.11.2015р., №6 від 01.11.2016р., №7 від 06.02.2017р. з проколом розбіжностей, №8 від 01.03.2017р., №9 від 01.12.2017р., №10 від 01.10.2018р. з протоколом розбіжностей.

Абзацом 2 ч. 3 Додаткової угоди № 6 (від 01.11.2016р.) /37-121-SD-15-02621 від 05.01.2017р. визначено, що Користувач у термін, що не перевищує 20 днів з дня отримання: у разі відсутності зауважень повертає Власнику мереж два примірника підписаної уповноваженою особою Користувача та скріпленої його печаткою "Довідки про обсягти переданої електричної енергії"; у разі виникнення розбіжностей щодо обсягів електричної енергії, зазначених у "Довідці про обсяги переданої електричної енергії" письмово повідомляє про це Власника мереж.

Згідно з п. 11 Додаткової угоди № 6 (від 01.11.2016р.) /37-121-SD-15-02621 від 05.01.2017р., сторони дійшли згоди, що умови даної додаткової угоди починають діяти з 01.01.2017р.

Відповідно до Додатку №4 Додатковою угодою №10 від 01.10.2018р. до Договору №12-7 від 01.01.2013р. було внесено зміни, а саме щодо "Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж", сума, що підлягає відшкодуванню Власнику мереж за надані послуги з утримання технологічних електричних мереж спільного використання у 2018 за листопад місяць становить 262 080,38 грн. з урахуванням ПДВ.

Судом враховано, що станом на час подання позовної заяви Договір №№12-7 про спільне використання технологічних електричних мереж від 01.01.2013р. є чинним. Доказів розірвання договору або визнання недійсним суду не надано.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до частини 2 цієї ж статті підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань. Аналогічні норми містяться в ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами статті 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір, укладений сторонами з дотримання вимог, необхідних для чинності правочину, у тому числі відповідно до чинних нормативно-правових актів, має обов`язкову силу для сторін. Будучи пов`язаними взаємними правами та обов`язками (зобов`язаннями), сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятись від виконання зобов`язання.

Строком договору, відповідно до ст. 631 ЦК України, є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач листом №75-62/26014 від 19.11.2018р. направив відповідачу додаткову угоду №10 від 01.10.2018р. до Договору №12-7 з протоколом розбіжностей до неї.

Проте, листом №007-52/17684 від 26.11.2018р. відповідач повернув позивачу перелічені вище документи, зазначивши, що вважає не визначеною вартість послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання. Однак, як вбачається з матеріалів справи, Додаткова угода №10 від 01.10.2018р. до Договору №12-7 була підписана відповідачем без заперечень.

13.12.2018р. позивач повторно листом №75-62/28341 направив на адресу відповідача Додаткову угоду №10 від 01.10.2018р. до Договору №12-7 з протоколом розбіжностей до неї, а також «Акт прийому-здачі наданих послуг» за листопад 2018 року №11-18 від 30.11.2018р. на суму 262 080,38грн. та рахунок №852 від 30.11.2018р. на суму 262 080,38 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 181 Господарського кодексу України закріплено, що сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов`язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

Пунктом 7.5 Договору № 12-7 від 01.01.2013 визначено, що користувач у термін, що не перевищує 2 дні з дня отримання зобов`язаний повернути Власнику мереж один екземпляр підписаного та скріпленого своєю печаткою "Акту прийому-здачі наданих послуг" (додаток № 5).

Проте, позивачу не надходили відповідні документи від відповідача.

Одним з обов`язків відповідача є обов`язок здійснювати оплату за використання електричних мереж за розрахунковий період, яким є період з 00 годин першого числа до 24 годин останнього числа поточного місяця. Розрахунок плати за використання електричних мереж Власника мереж за розрахунковий період здійснюється згідно з "Порядком обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж", який викладений в Додатку №4 до договору №12-7 (п. 7.1 та п. 4.1 договору).

З урахуванням викладеного, останнім днем оплати рахунка-фактури №852 від 30.11.2018р. на суму 262 080,38 грн. є 30.12.2018р.

Проте, свої зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати за використання електричних мереж відповідач належним чином не виконав, акт прийому-здачі наданих послуг №852 від 30.11.2018р. на суму 262 080,38 грн. не підписав та не повернув на адресу позивача, будь-яких зауважень чи розбіжностей щодо обсягів електричної енергії у передбачений Договором строк позивачу не надіслав, в результаті чого у ПАТ "Запоріжжяобленерго" виникла заборгованість, яка становить 262 080,38 грн.

Доказів погашення вказаної суми боргу за отримані послуги відповідачем не надано, наявність заявленої до стягнення заборгованості ним не спростована та у судовому засіданні представник відповідача не заперечив проти наявності зазначеної заборгованості перед позивачем, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача основного боргу в сумі 262 080,38 грн. є доведеними, обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла за період, за який сплачується пеня.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що правовідносини сторін виникли на підставі договору про спільне використання технологічних електричних мереж від 01.01.2013р. № 12-7.

За внесення платежів, передбачених п. 4.1. Договору, Користувач сплачує Власнику мереж пеню у розмірі 0,1% за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати (але не більш подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період нарахування пені). Сума пені зазначається з розрахунковому документів окремим рядком (п. 9.2.1).

Як вбачається з матеріалів справи, за порушення ПАТ "Запоріжжяобленерго" умов договору щодо своєчасної оплати послуг з утримання технологічних електричних мереж позивачем нараховано відповідачу пеню у розмірі подвійної обліковою ставки НБУ за період з 31.12.2018р. по 24.04.2019р. на загальну суму 29 726,38 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв`язку з невиконанням відповідачем умов Договору № 12-7 від 01.01.2013р. про спільне використання технологічних електричних мереж щодо повної та своєчасної оплати за отримані послуги, керуючись ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач нарахував відповідачу 3 % річних за період з 31.12.2018р. по 24.04.2018р. у розмірі 2 477,20 грн. та інфляційні втрати на суму 6 289,92 грн.

Перевіривши надані позивачем розрахунки пені за період з 31.12.2018р. по 24.04.2019р. на загальну суму 29 726,38 грн., 3 % річних за період з 31.12.2018р. по 24.04.2019р. у розмірі 2 477,20 грн. та інфляційні втрати на суму 6 289,92 грн. за допомогою програми "Законодавство" та з урахуванням позиції відповідача, суд зазначає, що вказані розрахунки позивача є вірними. Відповідач проти арифметичних розрахунків 3% річних та інфляційних витрат не заперечив, контррозрахунок суду не пред`явив.

У відзиві на позовну заяву та у запереченнях на відповідь на відзив відповідач просить суд зменшення розміру пені до суми 1 000,00 грн., у зв`язку з чим, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, заборгованість відповідача за договором від 01.01.2013р. №12-7 про спільне використання технологічних електричних мереж виникла з 30.12.2018р.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ "Запоріжжяобленерго" знаходиться у кризовому та вкрай критичному фінансовому стані, що підтверджується довідками про залишки коштів на поточних рахунках у банківських установах, на які накладені арешти, довідками про заборгованість по заробітній платі, щодо наявності податкового боргу, кредиторської заборгованості перед ДП "Енергоринок".

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочки виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, у системному розумінні якої, а також національному закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського Кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Судом встановлено, що позивачем нараховано пеню на прострочення заборгованості за п`ять місяців, а також те, що розмір пені 29 726,38 грн. складає не більше 15 % від загальної суми заборгованості, що не є надмірною сумою у порівнянні зі збитками кредитора.

Враховуючи матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені до суми 1 000,00 грн.

На підставі вищевикладеного, позовна вимога про стягнення з відповідача пені за договором про спільне використання технологічних електричних мереж №12-7 від 01.01.2013р. за період прострочення з 31.12.2018р. по 24.04.2019р. у розмірі 29 726,38 грн. підлягає задоволенню у заявленій сумі.

У відповідності до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст.ст. 74, 76-79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, належними, допустимими, достовірними, достатніми доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо заяви відповідача про розстрочку виконання рішення суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 239 ГПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Положенням ч. 3 ст. 331 ГПК України передбачено, зокрема, що підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Згідно з ч.ч. 4 та 5 ст. 331 ГПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч. 4). Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч. 5).

Системний аналіз чинного законодавства свідчить, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 "Конвенції про захист прав людини та основних свобод" відповідно до якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Європейський суд з прав людини зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежить, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

В даному випадку, обґрунтовуючи заяву про надання розстрочки виконання судового наказу, боржник посилається на обставини, які вважає винятковими, оскільки вони перешкоджають своєчасно виконати судовий наказ через вкрай скрутне фінансове становище та неможливість виконання судового наказу без поетапного погашення заборгованості.

Проаналізувавши доводи відповідача, викладені у відзиві, щодо розстрочення виконання судового рішення по справі та надані в обґрунтування вказаного клопотання докази, з`ясувавши правову позицію позивача щодо вказаного клопотання (заперечив повністю), а також враховуючи ненадання належних доказів критичного (скрутного) фінансового становища станом на момент прийняття рішення, суд дійшов висновку, що відповідач не довів наявність у нього виняткового випадку, тобто обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, як підстави для розстрочення виконання судового рішення по цій справі.

При цьому, судом враховано, що позивач і відповідач є суб`єктами господарювання, які несуть однакову економічну (матеріальну) відповідальність за свої дії та однакові ризики. А тому, довготривале невиконання відповідачем зобов`язань з оплати отриманих послуг за договором може мати негативний вплив на діяльність підприємства позивача.

До того ж, кожна із сторін договору приймає на себе відповідні ризики можливого погіршення економічної ситуації та фінансового становища свого підприємства, підприємств своїх контрагентів та країни в цілому. Учасник договору не повинен відповідати за прорахунки суб`єкта підприємницької діяльності, з яким він уклав договір.

За змістом ст. 331 ГПК України, відстрочення та розстрочення є правом, а не обов`язком суду, яке, до того ж, може бути реалізоване і після набрання рішенням законної сили до його фактичного повного виконання, але виключно у виняткових випадках та за наявністю підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

В силу приписів ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України саме на заявника покладено обов`язок доведення існування відповідних підстав, тоді як інша сторона, у разі наявності заперечень, має навести докази на їх (підстав) спростування.

Оцінюючи доводи заявника та подані документи суд зазначає, що відповідач не обґрунтував, яким чином він планує здійснювати щомісячні платежі у випадку розстрочення суми боргу за судовим рішенням у даній справі рівними частинами на 12 місяців, з огляду на те, що його рахунки арештовані та, як вказує сам відповідач, він не може впливати ані на перерахування коштів та їх обсяг, ані на встановлення алгоритму, що фактично залежить від прийнятих рішень НКРЕКП.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 74, 76-79, 86, 129, 233, 236 - 238, 240, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14; , ІПН 49; поточний рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ «СБЕРБАНК», МФО 320627; р/р № НОМЕР_2 в Філії «Запорізьке РУ» ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», МФО 313399) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" (71504, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133; , ІПН 53; поточний рахунок № НОМЕР_3 в ПАТ АБ «Укргазбанк») заборгованість за договором №12-7 від 01.01.2013р. про спільне використання технологічних електричних мереж (рахунок за листопад 2018 року №852 від 30.11.2018р.) у розмірі 262 080 (двісті шістдесят дві тисячі вісімдесят) грн. 38 коп., пеню у розмірі 29 726 (двадцять дев`ять тисяч сімсот двадцять шість) грн. 38 коп., 3 % річних у розмірі 2 477 (дві тисячі чотириста сімдесят сім) грн. 20 коп., інфляційні втрати у розмірі 6 289 (шість тисяч двісті вісімдесят дев`ять) грн. 92 коп. та судовий збір у розмірі 4 508 (чотири тисячі п`ятсот вісім) грн. 61 коп. Видати наказ.

Суддя К.В. Проскуряков

Повне рішення складено 03.06.2019р.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.