ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2019 р. Справа №914/1159/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Кордюк Г.Т.

суддів Зварич О.В.

Плотніцького Б.Д.

Секретар судового засідання Андреюк Х.В.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Іваницької Марії Петрівни, б/н від 15.01.2019 (вх. № 01-05/270/19 від 17.01.2019)

на рішення Господарського суду Львівської області від 19.11.2018 (повний текст складено 29.11.2018)

у справі № 914/1159/18 (суддя Синчук М.М.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Іваницької Марії Петрівни, м. Львів

до відповідача Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, м. Львів

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

1. Львівського комунального підприємства "Під Зуброю" , м. Львів

2.Львівської міської ради, м. Львів

про визнання договору оренди №С-9763-15 від 20.08.2015 недійсним

За участю представників від:

позивача: Іваницька М.П.; Кремінець М.М. - адвокат;

відповідача: Яворська О.І. - представник;

третьої особи-1: не з'явились;

третьої особи-2: Павлова З.П. - представник;

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року Фізична особа-підприємець Іваницька Марія Петрівна звернулась до Господарського суду Львівської області з позовом до Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про визнання договору оренди №С-9763-15 від 20.08.2015 недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що договір оренди №С-9763-15 від 20.08.2015, станом на момент його укладення, не відповідав вимогам ст. 761 ЦК України, ст. 3 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», ст. 2-4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", оскільки на момент укладення договору оренди відповідач не був власником переданого в оренду приміщення та, відповідно, не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності.

Окрім того, позивач зазначав, що спірне приміщення не належить до комунальної власності та не може використовуватися як самостійний об'єкт оренди, оскільки є допоміжним приміщенням житлового будинку і об'єктом права спільної власності співвласників житлового будинку АДРЕСА_1

Рішенням Господарського суду Львівської області від 19.11.2018 у справі №914/1159/18 у задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи вказане рішення у справі, місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем не обґрунтовано, що визнання недійсним Договору оренди № С-9763-15 20.08.2015, мало б своїм наслідком відновлення його прав які існували до порушення, тобто відповідна вимога не забезпечує реального захисту прав чи законних інтересів позивача. При цьому, судом враховано позицію Верховного Суду України, викладену у постановах від 23.12.2015 у справі №3-1143гс15 та від 19.08.2014 у справі №3-38гс14, про відсутність підстав для визнання недійсним договору, який сторонами розірвано.

Окрім того, судом першої інстанції, відповідно до ч.1 ст.18 та ч.4 ст. 75 ГПК України, враховано рішення Господарський суд Львівської області від 21.06.2017 у справі №914/987/16, в якому судом встановлено, що спірні приміщення є комунальною власності, а також те, що оспорюваний договір був дійсним, реальним та таким, що спричиняв взаємні права та обов'язки для сторін вказаного правочину.

Щодо посилання позивача на те, що об'єкт оренди за оспорюваним договором є допоміжним приміщенням, суд зазначив, що згідно довідки ОКП «БТІ та ЕО» №Юр2/706 від 23.06.2016 спірне нежитлове приміщення є ізольованим, не належить до житлового фонду, не перебуває в користуванні мешканців будинку та не є допоміжним.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Фізична особа-підприємець Іваницька Марія Петрівна звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 19.11.2018 у справі №914/1159/18 скасувати з підстав неправильного застосування місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та прийняти нове рішення, яким позов задоволити повністю.

Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, позивач зазначає, що оспорюваний договір укладений між сторонами 20.08.2015, а відповідач зареєстрував право власності на об'єкт оренди за таким договором лише 29.06.2016. Отже, на момент укладення договору оренди відповідач не був власником переданого в оренду приміщення та відповідно не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, а висновки суду про те, що на момент укладення оспорюваного договору відповідач був власником переданого в оренду майна є помилковими.

Окрім того, апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірне нежитлове приміщення є ізольованим, не належить до житлового фонду, не перебуває в користуванні мешканців будинку та не є допоміжним, посилаючись, зокрема, на лист ЛКП «Під Зуброю» №172 від 14.06.2018, в якому зазначено, що згідно інвентаризаційних справ будинків на АДРЕСА_1, приміщення площею 5,8 є сміттєзабірником та належить до службового.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Відповідно до ч.3 ст. 263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Автоматизованою системою документообігу суду справу №914/1159/18 розподілено до розгляду судді - доповідачу Кордюк Г.Т. Введено до складу судової колегії суддів Кравчук Н.М. та Плотніцького Б.Д.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 22.01.2019 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Іваницької Марії Петрівни на рішення Господарського суду Львівської області від 19.11.2018 у справі №914/1159/18 залишено без руху та зобов'язано скаржника протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути недоліки апеляційної скарги: надати (надіслати) суду довідку територіального органу Державного казначейства України про зарахування до спеціального фонду Державного бюджету України судового збору в сумі 2 643,00 грн., сплаченого згідно з платіжним дорученням №0.0..1 від 17.12.2018.

13.02.2019 на адресу апеляційного суду від Фізичної особи-підприємця Іваницької Марії Петрівни надійшла заява, якою усунуто недоліки апеляційної скарги на виконання вимог ухвали Західного апеляційного господарського суду від 22.01.2019.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 25.02.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Іваницької Марії Петрівни на рішення Господарського суду Львівської області від 19.11.2018 у справі №914/1159/18.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 07.03.2019 розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 01.04.2019.

У зв'язку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії Кравчук Н.М. та з метою недопущення порушення процесуальних строків передбачених ч. 1 ст. 273 ГПК України, керівник апарату Західного апеляційного господарського суду згідно розпорядження №236 від 01.04.19 щодо проведення повторного автоматизованого розподілу розпорядився відповідно до п. 9 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суд провести повторний автоматизований розподіл апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Іваницької Марії Петрівни, б/н від 15.01.2019 (вх. № 01-05/270/19 від 17.01.2019) у справі № 914/1159/18.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.04.2019 року до складу колегії замість судді Кравчук Н.М. введено суддю Зварич О.В.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 01.04.2019 розгляд апеляційної скарги відкладено на 20.05.2019, залучено до участі у справі Львівське комунальне підприємство "Під Зуброю" та Львівську міську раду третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

15.05.2019 до суду від Львівської міської ради надійшли пояснення щодо апеляційної скарги, в яких третя особа зазначає, що апелянтом не подано належних доказів, які б в достатній мірі підтверджували невідповідність оспорюваного договору вимогам чинного законодавства. При цьому, третя особа покликається на рішення Господарського суду Львівської області від 21.06.2017 в справі № 914/987/16, в якому досліджувалось питання права власності на спірне нежитлове приміщення. Відтак, третя особа просить суд прийняти у справі законне та обгрунтоване рішення, відповідно до вимог чинного законодавства.

В судове засідання 20.05.2019 прибули позивач, представники сторін та третьої особи-2 - Львівської міської ради.

Третя особа-1 (Львівське комунальне підприємство "Під Зуброю") участі уповноваженого представника в судовому засіданні не забезпечила, хоча своєчасно та належним чином була повідомлена про час та місце розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Аналогічне положення викладене і у ч.12 ст. 270 ГПК України.

З огляду на наведене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника третьої особи-1.

В судовому засіданні представник позивача та Іваницька М.П. підтримали доводи та заперечення, викладені в апеляційній скарзі, просили рішення Господарського суду Львівської області від 19.11.2018 у справі №914/1159/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити повністю

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти вимог апеляційної скарги та просив рішення Господарського суду Львівської області від 19.11.2018 у справі №914/1159/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник третьої особи -2 в судовому засіданні просив суд прийняти у справі законне та обгрунтоване рішення, відповідно до вимог чинного законодавства.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права зазначає наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, 20 серпня 2015 року між Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради (далі - Орендодавець, відповідач у справі) та Фізичною особою-підприємцем Іваницькою Марією Петрівною (далі - Орендар, позивач у справі) укладено договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № С-9763-15 (далі - Договір), відповідно до п. 1. якого Орендодавець на підставі наказу управління комунальної власності № 54-А від 11.08.2015 року передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно (далі - Об'єкт оренди), що знаходиться на балансі ЛКП "Під Зуброю" (далі - Балансоутримувач).

Об'єктом оренди є приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 5,8 м2, у тому числі: підвал 0,00 кв.м., перший поверх 5,8 кв.м., мансарда 0,00 кв.м., другий поверх 0,00 кв.м., третій поверх 0,00 кв.м., спільне користування 0,00 кв.м., з індексом приміщення Х, відповідно до даних технічного паспорта ОКП ЛОР "БТІ та ЕО" від 09.02.2015 року, інвентарний №1282.

Вартість Об'єкта оренди, відповідно до звіту про оцінку майна, затвердженого наказом управління комунальної власності № 1635/е від 23.06.2015 року, станом на 30.04.2015 року становить 32 710,00грн. без ПДВ.

Згідно з п. 2.1. Договору, Об'єкт оренди Орендар буде використовувати для ремонту одягу.

Згідно акту приймання-передачі № 612 від 21.08.2015 року, Орендодавець здав, а Орендар прийняв Об'єкт оренди, у відповідності до розділу 3 договору.

Пунктом 4.1. Договору термін договору оренди визначений на 3 місяці з 20.08.2015 року до 20.11.2015 року включно. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов Договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії Договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором (п. 4.7. Договору).

18.12.2015 року Орендодавцем надіслано Орендарю повідомлення № 2302-вих-2826 від 18.12.2015 року про припинення договірних відносин у зв'язку із закінчення терміну дії Договору.

У червні 2018 року Фізична особа-підприємець Іваницька Марія Петрівна звернулась до Господарського суду Львівської області з позовом до Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про визнання договору оренди №С-9763-15 від 20.08.2015 недійсним з підстав відсутності у відповідача на момент укладення договору оренди необхідного обсягу цивільної дієздатності.

Оцінивши матеріали справи та докази, що містяться у ній, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне:

Згідно зі статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 Цивільного кодексу України, якою, зокрема, встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до норми ч.1 ст.761 ЦК України, право передання майна у найм належить власникові речі (або особі, якій належать майнові права).

Тобто, лише у власника майна (чи уповноваженої особи) наявним є належний обсяг цивільної дієздатності щодо розпорядження майном (у тому числі - щодо надання його у найм).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Статтею 331 ЦК України встановлено, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Пунктом 1 ч.1 ст.4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що право власності підлягає державній реєстрації.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (ч. 2 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Однак, докази реєстрації за Львівською міською радою права власності на приміщення загальною площею 5,8 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 (об'єкт оренди за оспорюваним договором) станом на момент укладення договору оренди №С-9763-15 від 20.08.2015 в матеріалах справи відсутні.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, право власності Львівської міської ради на нежитлове приміщення загальною площею 5,8 кв.м. за адресою АДРЕСА_1, індекс Х зареєстровано 29.06.2016 на підставі рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради №322 від 22.04.2016.

Однак, факт державної реєстрації права власності Львівської міської ради на спірне приміщення 29.06.2016 (після укладення договору оренди від 20.08.2015) жодним чином не впливає на правовідносини, які виникли до часу такої реєстрації,

Тобто, на момент укладення договору оренди від 20.08.2015 у відповідача був відсутнім належний обсяг цивільної дієздатності, який, згідно з вимогами законодавства, є необхідним для вчинення дій з розпорядження майном.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на ч.4 ст.75 ГПК України та рішення Господарського суду Львівської області від 21.06.2017 у справі №914/987/16, оскільки у вказаному рішенні не встановлено обставин перебування спірних приміщень у комунальній власності станом на момент укладення оспорюваного договору.

З приводу посилання суду першої інстанції на те, що спірне нежитлове приміщення є ізольованим, не належить до житлового фонду, не перебуває в користуванні мешканців будинку та не є допоміжним, колегія суддів зазначає наступне:

У листі ЛКП "Під Зуброю" за № 172 від 11.06.2018 зазначено, що згідно інвентаризаційної справи будинку на АДРЕСА_1 приміщення площею 5,8 м.кв. з індексом ХІІ є сміттєзбірником та належить до службових.

Водночас, відповідно до даних, зазначених у матеріалах Інвентаризаційної справи будинку АДРЕСА_1, спірне приміщення (індекс ХІІ, площа 5,8м2) є сміттєзбірником, тобто, - призначене для забезпечення побутового обслуговування мешканців будинку.

Згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у будинку АДРЕСА_1, 15.06.2007 за фізичною особою (Гулич Г.П.) зареєстровано право власності на квартиру (№1).

Відповідно до частини другої статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Статтею 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" багатоквартирний будинок визначено як житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об'єктами нерухомого майна; співвласник багатоквартирного будинку - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку; спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Згідно з приписами статті Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" та статті 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" під допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку розуміють приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення), в той час як нежитлове приміщення - це ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об'єктом нерухомого майна.

Відповідно до пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 вказаного Закону наведено у рішенні Конституційного Суду N4-рп/2004 від 02.03.2004 зі змінами згідно з рішенням Конституційного Суду N14-рп/2011 від 09.11.2011.

Так, в пункті 1.1. рішення Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004 визначено:"Допоміжні приміщення (підвали сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.".

В рішенні Конституційного Суду України від 9 листопада 2011 року № 14-рп/2011 додатково роз'яснено, що власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою."

Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Отже, відповідно до вищезазначених норм законодавства, спірний об'єкт є допоміжним приміщенням багатоквартирного будинку АДРЕСА_1, що, згідно з нормами ч.2 ст.382 ЦК України, ч.2 ст.10 Закону "Про приватизацію державного житлового фонду", ст.ст. 1, 5 Закону "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", зумовлює перебування його у спільній сумісній власності осіб - власників квартир та нежитлових приміщень зазначеного будинку.

Обставин, які б свідчили, що спірне приміщення є самостійним об'єктом нерухомого майна судами не встановлено.

Відтак, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що спірне нежитлове приміщення є ізольованим, не належить до житлового фонду, не перебуває в користуванні мешканців будинку та не є допоміжним.

З огляду на все викладене вище в сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апелянта (позивача), що у відповідача на час укладення договору оренди від 20.08.2015 не було належного обсягу цивільної дієздатності, який, згідно з вимогами законодавства, є необхідним для вчинення дій з розпорядження майном,. Вказана обставина, згідно з положеннями частини 2 статті 203 та частини 1 статті 215 ЦК України, зумовлює наявність достатніх правових підстав для визнання недійсним договору оренди №С-9763-15 від 20.08.2015.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на позицію Верховного Суду України, викладену у постановах від 23.12.2015 у справі №3-1143гс15 та від 19.08.2014 у справі №3-38гс14, про відсутність підстав для визнання недійсним договору, який сторонами розірвано, оскільки у постанові від 27.11.2018 у справі №905/1227/17 (провадження №12-112гс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду України від 23.12.2015 у справі №918/144/15 (провадження №3-1143гс15), зазначивши,що розірвання сторонами договору, виконаного повністю або частково, не позбавляє сторони права на звернення в майбутньому з позовом про визнання такого договору недійсним.

З огляду на все викладене вище в сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Іваницької Марії Петрівни слід задоволити, рішення Господарського суду Львівської області від 19.11.2018 у справі №914/1159/18 - скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Судовий збір за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанції покласти на відповідача в порядку ст.ст.129, 282 ГПК України.

Керуючись ст.ст.269,270,275,277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, -

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Іваницької Марії Петрівни задоволити.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 19.11.2018 у справі №914/1159/18 скасувати та прийняти нове рішення.

3. Позов задоволити.

4. Визнати недійсним Договір оренди №С-9763-15 від 20.08.2015, укладений між Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради та Фізичною особою-підприємцем Іваницькою Марією Петрівною.

5. Стягнути з Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Галицька,15, ідентифікаційний код 25558625) на користь Фізичної особи-підприємця Іваницької Марії Петрівни (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1) 1762 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 2643 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

7. На виконання постанови Господарському суду Львівської області видати наказ.

8. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції в порядку і строки встановлені ст. ст.288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Зварич О.В.

Суддя Плотніцький Б.Д.

У зв'язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого- судді Кордюк Г.Т. з 23.05.2019 по 31.05.2019 включно, повний текст постанови виготовлено та підписано 03.06.2019