ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"29" травня 2019 р. Справа № 924/102/19

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Заверухи С.В., за участю секретаря судового засідання Тлустої У.О., розглянувши в залі судових засідань № 202 справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ІНКРІС - АГРО" м. Полтава

до 1. Приватного підприємства сільськогосподарського виробництва "СІМ.Я", с. Шарівка, Ярмолинецького району, Хмельницької області;

2. ОСОБА_3 , с. Шарівка, Ярмолинецького району, Хмельницької області;

про стягнення солідарно 527813,33 грн. заборгованості а саме: 249931,94 грн. основного боргу, 83310,65 грн. штрафу, 47005,66 грн. 28% річних, 60421,91 грн. пені, 20452,77 грн. інфляційних втрат, 60697,90 грн. суму відсотків за користуванням товарним кредитом, 5992,50 грн. курсових коливань,

Представники сторін:

позивача: Соколенко А.В. - член виконавчого органу (в режимі відеоконференції)

відповідача 1: не з`явився

відповідача 2 : Юдов В.О. - адвокат.

У судовому засіданні 29.05.2019р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Процесуальні дії по справі.

04.02.19 року на адресу господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "ІНКРІС - АГРО" м. Полтава до 1. приватного підприємства сільськогосподарського виробництва "СІМ.Я", с. Шарівка, Ярмолинецького району, Хмельницької області; 2. ОСОБА_3 , с. Шарівка, Ярмолинецького району, Хмельницької області; про стягнення солідарно суми основного боргу у розмірі 249931,96 грн., суми штрафу в розмірі 83310,65 грн., 28% річних від суми простроченої заборгованості в розмірі 28983,04 грн., суми пені в розмірі 37250,14 грн., суми інфляційних втрат в розмірі 14454,40 грн., суми відсотків за користуванням товарним кредитом (разом з ПДВ) в розмірі 3511,07 грн., суми втрат від курсових коливань в розмірі 5992,50 грн., а всього - 423433,76 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 04.02.19 року, вказану позовну заяву передано для розгляду судді Заверусі С.В.

Ухвалою господарського суду від 05.02.2019р. ухвалено звернутися до Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління ДМС України у Хмельницькій області із запитом щодо доступу до персональних даних фізичної особи ОСОБА_3 , с. Шарівка, Ярмолинецький район, Хмельницька область, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , за формою, наведеною в додатку № 3 до Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №207 від 02.03.2016 р. Зобов`язано Відділ обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління ДМС України у Хмельницькій області надати інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_3 , с. Шарівка, Ярмолинецький район, Хмельницька область, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

13.02.2019р. на адресу господарського суду Хмельницької області Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління ДМС України у Хмельницькій області надіслано відповідь на запит суду.

Ухвалою господарського суду від 11.02.2019р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження.

Ухвалою суду від 02.04.2019р. продовжено строк підготовчого провадження у справі № 924/102/19 на 30 днів.

Ухвалою суду від 06.05.2019р. закрито підготовче провадження, призначено справу № 924/102/19 до судового розгляду по суті.

27.05.19р. в судовому засідання оголошено перерву до 15:30 год. 29.05.19р., відповідно до ч. 2. ст. 216 ГПК України

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідачів солідарно (із врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 25.03.2019р.) 249931,94 грн. основного боргу, 83310,65 грн. штрафу, 47005,66 грн. 28% річних, 60421,91 грн. пені, 20452,77 грн. інфляційних втрат, 60697,90 грн. суму відсотків за користуванням товарним кредитом, 5992,50 грн. курсових коливань, а всього - 527813,33 грн. В обґрунтування позову зазначає, що між товариством з обмеженою відповідальністю "Інкріс-Агро" (постачальник) та приватним підприємством сільськогосподарського виробництва "СІМ.Я" (покупець) було укладено договір поставки № 00108-ХМ на умовах товарного кредиту від 20.03.2018р., згідно п. 1.1. якого визначено, що в строки, визначені договором, постачальник зобов`язується передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення (товар), а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його ціну, сплативши за нього визначену договором грошову суму, а також сплатити відсотки за користування товарним кредитом в сумі визначеній відповідно до умов договору. Загальна вартість договору складається з загальної вартості товару, визначену із врахуванням вимог п.п. 2.2-2.5 договору, що передається за договором та сум належних до сплати відсотків за користування товарним кредитом. Вартість (ціна) товару встановлюється у гривнях і відображається в додатках до договору.

Стверджує, що покупець проводить розрахунки на умовах внесення оплати вартості (ціни) товару, визначеної із врахуванням вимог п.п. 2.2-2.5, у вигляді авансової частини та відстроченого платежу, в розмірах, вказаних в додатках до договору, шляхом перерахування коштів в національній валюті на банківський рахунок постачальника.

Також за користування товарним кредитом, покупець сплачує на користь постачальника відсотки, розмір яких передбачений додатком до договору.

Позивач наголошує, що ним було поставлено товар на суму 202 053,24 грн. з обов`язком приватного підприємства сільськогосподарського виробництва "СІМ.Я" здійснити 30 % оплати або 60 615,97 грн. за товар до 01.09.2018р., 30 % оплати або 60 615,97 грн. за товар до 01.10.2018р., а 40 % оплати або 80 821,30 грн. - до 01.11.2018р. Платіжним дорученням № 9 від 27.11.2018р. відповідачем на погашення заборгованості по додатку № ІАІ00000353 від 20.03.2018р. були перераховані на рахунок позивача кошти в сумі 80 821,28 грн. Тому, сума боргу по даному додатку зменшилася та станом на дату подачі даної позовної заяви становить 121 231,96 грн.

Позивач звертає увагу суду на те, що згідно додатку № ІАІ00000354 від 20.03.2018р. (214 500,00 грн.) до договору №00108-ХМ від 20.03.2018р., видаткової накладної № 100000337 від 18.04.2018р. (214 500,00 грн.) було поставлено товар на суму 214 500,00 грн. з обов`язком приватного підприємства сільськогосподарського виробництва "СІМ.Я" здійснити 30 % оплати або 64 350,00 грн. за товар до 01.09.2018р., 30 % оплати або 64 350,00 грн. за товар до 01.10.2018р., а 40% оплати або 85 800,00 грн. - до 01.11.2018р. Платіжним дорученням № 10 від 27.11.2018р. (додається) відповідачем на погашення заборгованості по додатку № ІАІ00000354 від 20.03.2018р. були перераховані на рахунок позивача кошти в сумі 85 800,00 грн. Тому, сума боргу по даному додатку зменшилася та станом на дату подачі даної позовної заяви становить 128 700,00 грн. Отже, заборгованість (залишок) з основного боргу за поставлений товар відповідно до договору поставки № 00108-ХМ на умовах товарного кредиту від 20.03.2018р складає 249 931,96 грн. Виходячи з цього та заяви про збільшення позовних вимог від 25.03.2019р., сума штрафу по договору № 00108-ХМ від 20.03.2018р. становить 83 310,65 грн. (416 553,24 грн. * 20%); сума 28% річних від простроченої суми за весь час прострочення по договору № 00108-ХМ від 20.03.2018р. по 2 (двом) додаткам станом на 03.05.2019р. становить 47005,66 грн., сума пені по договору № 00108-ХМ від 20.03.2018р. по 2 (двом) додаткам становить 60421,91 грн., сума інфляційних втрат у зв`язку з несплатою заборгованості відповідачем по договору поставки № 00108-ХМ на умовах товарного кредиту від 20.03.2018р., складає 20452,77 грн., сума відсотків за користування товарним кредитом станом на 03.05.2019р. в грошовому еквіваленті становить 60697,90 грн. (разом з ПДВ). Також відповідач після коригування ціни товару залежно від зміну курсу валют мав би заплатити суму коштів на 5992,50 грн. більше.

18.03.2019р. на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про долучення документів до матеріалів справи, а саме: рахунку на оплату № І000003533 від 01.11.2018р. на суму 80821,30 грн. та рахунку на оплату № І000003543 від 01.11.2018р. на суму 85800,00 грн.

Позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог № 240 від 25.03.2019р., яка прийнята судом, та згідно якої позивач просить стягнути солідарно з відповідачів 527813,33 грн. заборгованості а саме: 249931,94 грн. основного боргу, 83310,65 грн. штрафу, 47005,66 грн. 28% річних, 60421,91 грн. пені, 20452,77 грн. інфляційних втрат, 60697,90 грн. суму відсотків за користуванням товарним кредитом, 5992,50 грн. курсових коливань.

Позивач позовні вимоги (згідно заяви про збільшення) підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні.

29.05.2019р. представником відповідача 2 подано клопотання, у якому просить витребувати у товариства з обмеженою відповідальністю "Інкріс-Агро" оригінал договору поруки № 1-Хм від 20.03.2018р., копію якого ТОВ "Інкріс-Агро" було надано до суду та оригінал якого має знаходитися у останнього; призначити судову почеркознавчу експертизу підпису ОСОБА_3 у договорі поруки № 1-Хм від 20.03.2018р., проведення якої доручити Хмельницькому відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Судом береться до уваги, що статтею 81 ГПК України унормовано питання витребування доказів. Зокрема, учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Судом за результатами аналізу поданого клопотання встановлено, що воно подано з пропуском встановленого строку, та з врахуванням того, що відзиву на позову відповідачем не подано. Отже, дане клопотання про витребування доказів суд залишає без задоволення.

У задоволенні клопотання представника відповідача 2 щодо призначення судової почеркознавчої експертизи підпису ОСОБА_3 у договорі поруки № 1-Хм від 20.03.2018р. суд відмовляє, зважаючи на те, що воно є похідним від клопотання про витребування доказів, яке суд залишив без задоволення. При цьому, з огляду на зміст ч. 3 ст. 195 ГПК України, суд на стадії розгляду справи по суті позбавлений процесуально можливості зупинити провадження у справі в зв`язку із проведенням судової почеркознавчої експертизи.

Представник відповідача 1 в судове засідання не з`явився.

Ухвали суду по даній справі від 11.02.2019р., від 11.03.2019р., від 02.04.2019р., від 16.04.2019р., від 06.05.2019р. надіслані відповідачам на їх адреси згідно відмітки відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління ДМС України у Хмельницькій області, та отримані ними про що свідчать судові повістки.

Згідно ст. 176 ГПК України, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи в порядку, встановленому ст. 242 цього кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої ст. 120 цього кодексу.

Положеннями ст. 242 ГПК України передбачено, що днем вручення судового рішення є, зокрема, день вручення судового рішення під розписку. З наведеного, відповідачі є такими, що належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, проте, відзиву на позов не подали та причин неявки та неподання відзиву не повідомили.

Ст. 202 ГПК України передбачає, що суд може розглядати справу за відсутності учасника справи, якщо його було належно повідомлено, проте, він не повідомив про причин неявки або така неявка є повторною.

Згідно ч. 3 ст. 252 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи вищевикладене, відсутність клопотання сторін про відкладення розгляду справи, належного повідомлення відповідачів, суд приходить до висновку про розгляд справи без участі відповідача 1 та за наявними в матеріалах справи доказами.

Розглядом наявних матеріалів справи встановлено наступне.

20.03.2018р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Інкріс-Агро" (постачальник) та приватним підприємством сільськогосподарського виробництва "СІМ.Я" (покупець) укладено договір поставки № 00108-ХМ на умовах товарного кредиту, у відповідності з умовами пункту 1.1-1.2 якого у строки, визначені договором, постачальник (позивач у справі) зобов`язався передати у власність покупця (відповідач у справі) продукцію виробничо-технічного призначення (надалі - товар), а покупець зобов`язався прийняти та оплатити його ціну, сплативши за нього визначену договором ціну, а також сплатити відсотки за користування товарним кредитом у сумі, визначеній відповідно до умов договору. Найменування товару, його кількість, ціна за одиницю, строк поставки покупцю та базис поставки, порядок та термін оплати товару та нарахованих відсотків, а також інші умов, визначені в додатках до договору, які є невід`ємною його частиною. Фактична номенклатура, асортимент та кількість по задоволеним постачальником замовленням визначаються згідно видаткових накладних. Перераховані аванси зараховуються в оплату товару, який було реалізовано в першу чергу.

Відповідно до п. 2.1 договору загальна вартість договору складається з загальної вартості товару, визначену із урахуванням вимог п.п. 2.2-.2.5 договору, що передається за договором та сум належних до сплати відсотків за користування товарним кредитом. Вартість (ціна) товару встановлюється у гривнях і відображення у додатках до договору.

Сторонами укладено додатки до договору, у яких погоджено номенклатуру товару, кількість, ціну, суму та порядок оплати.

У пункті 2.6 договору зазначено, що покупець проводить розрахунки з постачальником на умовах внесення оплати вартості (ціни) товару, визначеної із урахуванням вимог п.п. 2.2-2.5, у вигляді авансової частини та відстроченого платежу, у розмірах, вказаних у додатках до договору, шляхом перерахування коштів у національній валюті на банківський рахунок постачальника.

Відповідно до п. 2.9 договору покупець має право провести дострокову оплату вартості (ціни) товару. У цьому випадку відсотки нараховуються та сплачуються за фактичну кількість днів користування товарним кредитом.

У п. 2.12 договору зазначено, що моментом переходу права власності на товар від постачальника до покупця є дата виписки видаткової накладної на товар.

Як встановлено у п. 3.2.1 договору, покупець зобов`язаний провести оплату за товар та сплатити відсотки за користування товарним кредитом з дотриманням порядку та термінів, передбачених п. 2 договору та додатку до нього.

Відповідно до п. 7.2 договору у випадку порушення умов договору постачальник має право притягти покупця до відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань з оплати у встановлені договором терміни вартості (ціни) товару та/або відсотків за користування товарним кредитом. За порушення умов договору покупець:

А) сплачує за кожен день прострочення на користь постачальника пеню у розмірі 0,1% від вартості несвоєчасно оплаченого товару за кожен день прострочення поставки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період прострочення, від суми боргу з кожен день прострочення;

Б) сплачує штраф у розмірі 20% від несплаченої суми, яка склалася на наступний день після прострочення виконання грошового зобов`язання;

В) сплачує на користь постачальника 28 % від простроченої суми та індекс інфляції за весь час прострочення (ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України).

Пунктом 2.7 договору за користування товарним кредитом покупець сплачує на користь постачальника відсотки, розмір яких передбачений додатком до договору. Сума відсотків підлягає оподаткуванню податком на додану вартість. Податок на додану вартість додається до нарахованої суми відсотків та підлягає обов`язковій оплаті покупцем.

Відповідно до п. 2.8 договору строк користування товарним кредитом починається з дня, передбаченого додатком до договору, але не раніше дня наступного за днем отримання товару покупцем та закінчується у день повного розрахунку покупцем за поставлений товар.

Відповідно до пп. 7.2.1. у випадку прострочення виконання грошових зобов`язань по оплаті вартості товару та/або відсотків за користування товарним кредитом строком на 30 календарних днів або більше, постачальник має право вимагати, а покупець зобов`язується сплатити та погоджується з тим, що відсотки за користування товарним кредитом протягом усього періоду користування цим кредитом встановлюються в розмірі 14% та мають бути сплачені покупцем на рахунок постачальника на умовах, встановлених розділом 2 договору.

Пунктом 9.12 визначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання. Договір підписаний представниками та скріплений печатками сторін.

На підставі цього договору позивачем був поставлений товар (насіння сільськогосподарських культур, гербіциди та інші хімічні препарати): згідно додатку № ІАІ00000353 від 20.03.2018р. (на загальну суму 202 053,24 грн.) до договору №00108-ХМ від 20.03.2018р., видаткової накладної № 100000338 від 18.04.2018р. на суму 184 740, 00 грн., видаткової накладної № 100000433 від 24.04.2018р. на суму 17 313, 24 грн. було з обов`язком приватного підприємства сільськогосподарського виробництва "СІМ.Я" здійснити 30 % оплати або 60 615,97 грн. за товар до 01.09.2018р., 30 % оплати або 60 615,97 грн. за товар до 01.10.2018р., а 40% оплати або 80 821,30 грн. - до 01.11.2018р.

Позивачем виставлялися приватному підприємству сільськогосподарського виробництва "СІМ.Я" рахунки на оплату, а саме: № НОМЕР_2 від 01.11.2018р. на суму 80821,30 грн. та № І000003543 від 01.11.2018р. на суму 85800,00 грн.

Платіжним дорученням № 9 від 27.11.2018р. відповідачем на погашення заборгованості по додатку № ІАІ00000353 від 20.03.2018р. були перераховані на рахунок позивача кошти в сумі 80 821,28 грн. Тому, сума боргу по даному додатку зменшилася та станом на дату подачі даної позовної заяви становить 121 231,96 грн.

Відповідно до додатку № ІАІ00000354 від 20.03.2018р. на загальну суму 214 500,00 грн. до договору № 00108-ХМ від 20.03.2018р., видаткової накладної № 100000337 від 18.04.2018р. було поставлено товар на суму 214 500,00 грн. з обов`язком приватному підприємству сільськогосподарського виробництва "СІМ.Я" здійснити 30 % оплати або 64 350,00 грн. за товар до 01.09.2018р., 30 % оплати або 64 350,00 грн. за товар до 01.10.2018р., а 40% оплати або 85 800,00 грн. - до 01.11.2018р.

Платіжним дорученням № 10 від 27.11.2018р. відповідачем на погашення заборгованості по додатку № ІАІ00000354 від 20.03.2018р. були перераховані на рахунок позивача кошти в сумі 85 800,00 грн.

20.03.2018р. між ТОВ "Інкріс-Агро" (кредитор), ОСОБА_3 (поручитель), приватним підприємством сільськогосподарського виробництва "СІМ.Я" (боржник) укладено договір поруки згідно з яким поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати по всім зобов`язанням боржника, що виникли з договору поставки на умовах товарного кредиту № 00108-ХМ від 20.03.2018р. (п. 1.1).

Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, в тому числі за сплату суми поставленого товару по основному договору, відсотків за користування товарним кредитом, штрафних санкцій за несвоєчасне повернення кредиту, сплату пені, суми річних за прострочення сплати заборгованості, за сплату суми втрат від курсових коливань, інфляційних втрат та інших платежів, що передбачені основним договором (п. 3).

Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання (п. 4.1.).

У разі порушення боржником зобов`язання за основним договором поручитель зобов`язується виконати за боржника зобов`язання останнього у 5-денний термін з дня отримання вимоги від Кредитора. Сторони договору домовились, що якщо надійде вимога про погашення суми заборгованості до поручителя і таких коштів у останнього не буде, то кредитор має право звернути стягнення за рахунок майна поручителя, відповідно до чинного законодавства, в тому числі відповідно до виконавчого напису нотаріуса (п. 5.1.).

Договір підписаний зі сторони кредитора директором Теслюк І.А., також наявний відбиток печатки зі сторони приватного підприємства сільськогосподарського виробництва "СІМ.Я" та підпис у графі поручителя.

Зважаючи на неоплату товару відповідачем згідно з умовами договору та додатків до нього, позивач звернувся з вказаним позовом до суду про стягнення солідарно (із врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 25.03.2019р.) 249931,94 грн. основного боргу, 83310,65 грн. штрафу, 47005,66 грн. 28% річних, 60421,91 грн. пені, 20452,77 грн. інфляційних втрат, 60697,90 грн. суму відсотків за користуванням товарним кредитом, 5992,50 грн. курсових коливань.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує із способами захисту, визначеними у ст. 16 ЦК України, договором або іншим законом.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 2 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вбачається із матеріалів справи, 20.03.2018р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Інкріс-Агро" (постачальник) та приватним підприємством сільськогосподарського виробництва "СІМ.Я" (покупець) укладено договір поставки № 00108-ХМ на умовах товарного кредиту, у відповідності з умовами пунктів 1.1-1.2 якого у строки, визначені договором, постачальник (позивач у справі) зобов`язався передати у власність покупця (відповідач у справі) продукцію виробничо-технічного призначення (надалі - товар), а покупець зобов`язався прийняти та оплатити його ціну, сплативши за нього визначену договором ціну, а також сплатити відсотки за користування товарним кредитом у сумі, визначеній відповідно до умов договору.

Договір від 20.03.2018р. № 00108-ХМ, що укладений сторонами у даній справі, за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За правилами статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджено факт поставки обумовленого договором та додатками до нього (згідно додатку №ІАІ00000353 від 20.03.2018р. на загальну суму 202053,24 грн. згідно видаткової накладної № 100000338 від 18.04.2018р. на суму 184740,00 грн., видаткової накладної № 100000433 від 24.04.2018р. на суму 17313,24 грн.; відповідно до додатку № ІАІ00000354 від 20.03.2018р. на загальну суму 214500,00 грн. згідно видаткової накладної № 100000337 від 18.04.2018р. було поставлено товар на суму 214500,00 грн.) товару на загальну суму 416553,24 грн.

Крім того, позивачем виставлялися приватному підприємству сільськогосподарського виробництва "СІМ.Я" рахунки на оплату, а саме: № І000003533 від 01.11.2018р. на суму 80821,30 грн. та № І000003543 від 01.11.2018р. на суму 85800,00 грн.

Платіжним дорученням № 9 від 27.11.2018р. відповідачем на погашення заборгованості по додатку №ІАІ00000353 від 20.03.2018р. були перераховані на рахунок позивача кошти в сумі 80821,28 грн.

Платіжним дорученням № 10 від 27.11.2018р. відповідачем на погашення заборгованості по додатку № ІАІ00000354 від 20.03.2018р. були перераховані на рахунок позивача кошти в сумі 85800,00 грн. Отже, заборгованість (залишок) з основного боргу за поставлений товар відповідно до договору поставки № 00108-ХМ на умовах товарного кредиту від 20.03.2018р складає 249931,96 грн. Вищевказані обставини відповідачем не спростовано.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства. Вказана норма за своїм змістом кореспондується з приписами п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як встановлено ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Вартість поставленого товару у визначений п. 2.6 договору строк та додатків до нього відповідач сплатив частково, заборгованість склала 249931,96 грн.

Факт отримання товару за договором відповідач не заперечує. Товар повернутий позивачеві не був. З урахуванням викладеного вище вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за поставлений товар у сумі 249931,94 грн. (яку просить стягнути позивач) є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Позивач також просить стягнути з відповідача 83310,65 грн. штрафу із розрахунку 20 % від простроченої суми % від суми поставки (416553,24 грн.) Відповідно до п. 7.2 договору сторони передбачили, що у випадку порушення умов договору постачальник має право притягти покупця до відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань з оплати у встановлені договором терміни вартості (ціни) товару та/або відсотків за користування товарним кредитом. За порушення умов договору покупець: Б) сплачує штраф у розмірі 20% від несплаченої суми, яка склалася на наступний день після прострочення виконання грошового зобов`язання;

Судом враховується, що статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Статтею 231 ГК України передбачено, що законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. Законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов`язань, зазначених у частині другій цієї статті. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). У разі недосягнення згоди між сторонами щодо встановлення та розміру штрафних санкцій за порушення зобов`язання спір може бути вирішений в судовому порядку за заявою заінтересованої сторони відповідно до вимог цього Кодексу. Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. Розмір штрафних санкцій, що застосовуються у внутрішньогосподарських відносинах за порушення зобов`язань, визначається відповідним суб`єктом господарювання - господарською організацією.

Тобто сторони передбачили можливість нарахування штрафу за порушення позичальником строків оплати товару у розмірі 20% від несплаченої суми, що узгоджується із приписами ст.ст. 230, 231 ГК України.

За таких обставин з огляду на п. 7.2. договору позивачем правомірно нараховано 83310,65 грн. штрафу, який підлягає стягненню.

Також позивачем заявлено до стягнення пеню по договору № 00108-ХМ від 20.03.2018р. по 2 додаткам, яка становить в загальній сумі 60421,91 грн. (до подачі заяви про збільшення позовних вимог за період з 03.09.2018р. по 29.01.2019р. в розмірі 18068,55 грн. за додатком № ІАІ 00000353 від 20.03.2018р., за період з 03.09.2018р. по 29.01.2019р. в розмірі 19181,59 грн. за додатком № ІАІ 00000354 від 20.03.2018р. та за період з 30.01.2019р. по 03.05.2019р. в розмірі 23171,77 грн. по двом додаткам до договору) відповідно до наданих розрахунків.

Відповідно до п. 7.2 договору сторони передбачили, що за порушення умов договору покупець: А) сплачує за кожен день прострочення на користь постачальника пеню у розмірі 0,1% від вартості несвоєчасно оплаченого товару за кожен день прострочення поставки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період прострочення, від суми боргу з кожен день прострочення.

Тобто сторони передбачили можливість нарахування пені за кожен день прострочення оплати товару від суми боргу, що узгоджується із приписами ст.ст. 230, 231 ГК України. Суд, здійснивши перевірку поданого позивачем розрахунку в системі "Законодавство", дійшов висновку, що з огляду на п. 7.2 договору позивачем правомірно нараховано пеню в загальній сумі 60421,91 грн. (до подачі заяви про збільшення позовних вимог за період з 03.09.2018р. по 29.01.2019р. в розмірі 18068,55 грн. за додатком № ІАІ 00000353 від 20.03.2018р., за період з 03.09.2018р. по 29.01.2019р. в розмірі 19181,59 грн. за додатком № ІАІ 00000354 від 20.03.2018р. та за період з 30.01.2019р. по 03.05.2019р. в розмірі 23171,77 грн. по двом додаткам до договору) відповідно до наданих розрахунків, яка також підлягає стягненню на користь позивача.

Щодо нарахування одночасно штрафу та пені судом відзначається наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 Конституції України передбачено що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Предметом даного спору є стягнення заборгованості та штрафних санкцій згідно укладеного між сторонами договору.

Згідно зі статтею 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК та статті 549 ЦК унормовано, що видами штрафних санкцій є штраф та пеня.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною 3 статті 549 ЦК, частиною 6 статті 231 ГК та статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", а право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 ГК.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 ГК.

При цьому, в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК, тобто, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З урахуванням викладеного, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК - видами штрафних санкцій, тобто, не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018р. у справі № 911/2813/17, від 22.03.2018р. у справі № 911/1351/17, від 17.05.2018р. у справі № 910/6046/16, від 25.05.2018р. у справі № 922/1720/17, 09.07.2018р. у справі № 903/647/17. Суд по даній справі не вбачає підстав для відступу від вказаної правової позиції.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У п. 7.2 (п.п. В) договору вказано, що у випадку порушення умов договору покупець сплачує на користь постачальника 28 (двадцять вісім) відсотків річних від простроченої суми та індекс інфляції за весь час прострочення (ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України).

Позивачем нараховано, заявлено до стягнення на підставі п. 7.2 (В) та приписів ст. 625 Цивільного кодексу України 28% річних по договору № 00108-ХМ від 20.03.2018р. по 2 додаткам до договору, які становлять в загальній сумі 47005,66 грн. (до подачі заяви про збільшення позовних вимог за період з 03.09.2018р. по 29.01.2019р. в розмірі 14058,50 грн. за додатком № ІАІ 00000353 від 20.03.2018р., за період з 03.09.2018р. по 29.01.2019р. в розмірі 14924,54 грн. за додатком № ІАІ 00000354 від 20.03.2018р. та за період з 30.01.2019р. по 03.05.2019р. в розмірі 18022,62 грн. по двом додаткам до договору) відповідно до наданих розрахунків.

Суд, здійснивши перевірку поданого позивачем розрахунку в системі "Законодавство", дійшов висновку, що з огляду на п. 7.2 договору правомірною до стягнення нарахованих 28% річних по договору № 00108-ХМ від 20.03.2018р. по 2 додаткам є сума в розмірі 47005,53 грн. (до подачі заяви про збільшення позовних вимог за період з 03.09.2018р. по 29.01.2019р. в розмірі 14058,50 грн. за додатком № ІАІ 00000353 від 20.03.2018р., за період з 03.09.2018р. по 29.01.2019р. в розмірі 14924,54 грн. за додатком № ІАІ 00000354 від 20.03.2018р. та за період з 30.01.2019р. по 03.05.2019р. в розмірі 18022,49 грн. по двом додаткам до договору). У задоволені 0,13 грн. 28% річних суд відмовляє з підстав необґрунтованості.

Позивач просить суд стягнути також інфляційні втрати по договору № 00108-ХМ від 20.03.2018р. по 2 додаткам в загальній сумі 20452,77 грн. (до подачі заяви про збільшення позовних вимог за вересень-грудень 2018 року в розмірі 7011,25 грн. за додатком № ІАІ 00000353 від 20.03.2018р., за вересень-грудень 2018 року в розмірі 7443,15 грн. за додатком № ІАІ 00000354 від 20.03.2018р. та за січень-березень 2019 року в розмірі 5998,37 грн.) відповідно до наданого розрахунку.

Також позивачем з посиланням на п. 2.7 договору та додатків до нього заявлено до стягнення з відповідачів суму відсотків за користування товарним кредитом станом на 24.04.2019р. - 60697,90 грн. (разом з ПДВ) згідно поданого розрахунку та суму втрат від курсових коливань у розмірі 5992,50 грн. на підставі розділу 2 договору.

Щодо нарахування позивачем суми втрат від курсових коливань у розмірі 5992,50 грн. судом зауважується, що пунктом 2.4 договору сторони узгодили, що у випадку, коли на дату платежу за поставлений товар та/або на дату звернення до суду (у разі звернення із позовом до суду при повній або частковій несплаті) Коп/Кпост більше або дорівнює 1,01, то ціна товару підлягає уточненню без додаткового узгодження. У цьому випадку ціна договору підлягає розрахунку за наступною формулою: Цоп = Ц пост X. (К-оп/К-пост), ДЄ Цпост - ціна постачання, розрахована з врахуванням п.п. 2.1-2.3; Коп - комерційний курс гривні до іноземної валюти на дату, що передує даті оплати та/або даті звернення до суду». Комерційним курсом гривні до іноземної валюти слід вважати міжбанківський валютний курс продажу іноземної валюти до гривні, який щоденно розміщується за адресою на інтернет-сторінці (http://minfin.com.ua/currency/mb/). Вид та комерційний курс іноземної валюти вказується в додатках до договору. При цьому, розрахунок курсових втрат проводиться станом на 29.01.2019р., тому для розрахунку враховується курс за попередній робочий день. Курс продажу долара за попередній робочий день (28.01.2019р.) на вищевказаному сайті становив 27,81 грн., курс продажу євро на цю ж дату - 31,7757 грн., Курс долара в додатку № ІАІ00000353 від 20.03.2018р. ставить 26,50 грн. Коефіцієнт К оп / К пост є більшим 1,01 та становить 1,04943. Тому, вимога про стягнення суму втрат від курсових коливань у розмірі 5992,50 грн. на підставі розділу 2 договору підлягає задоволенню.

Щодо нарахування позивачем суми відсотків за користування товарним суд зазначає таке.

Пунктом 2.7 договору передбачено, що за користування товарним кредитом покупець сплачує на користь постачальника відсотки, розмір яких передбачений додатком до договору. Сума відсотків підлягає оподаткуванню податком на додану вартість. Податок на додану вартість додається до нарахованої суми відсотків та підлягає обов`язковій оплаті покупцем.

Відповідно до пп. 7.2.1. у випадку прострочення виконання грошових зобов`язань по оплаті вартості товару та/або відсотків за користування товарним кредитом строком на 30 календарних днів або більше, постачальник має право вимагати, а покупець зобов`язується сплатити та погоджується з тим, що відсотки за користування товарним кредитом протягом усього періоду користування цим кредитом встановлюються в розмірі 14% та мають бути сплачені покупцем на рахунок постачальника на умовах, встановлених розділом 2 договору.

За розрахунком суду, проведеного в системі "Законодавство", суд приходить до висновку про правомірність стягнення 49713,73 грн. процентів за користування кредитом (по додатку № ІАІ00000353: за період з 19.04.2018р. по 24.04.2018р на суму 184740,00 грн. = 425,16 грн., з 25.04.2018р. по 26.11.2018р. на суму 202053,24 грн. = 16739,97 грн., з 27.11.2018р. по 29.01.2019р. на суму 121231,94 грн. = 2976,00 грн., з 30.01.2019р. по 24.04.2019р (85 днів) = 3952,49 грн.; по додатку № ІАІ00000354: з 19.04.2018р. по 26.11.2018р. на суму 214500,00 грн. = 18264,82 грн., з 27.11.2018р. по 29.01.2019р. на суму 128700,00 грн. = 3159,32 грн., з 30.01.2019р. по 24.04.2019р. на суму 128700,00 грн. = 4195,97 грн.). У задоволенні 10984,17 грн. процентів за користування кредитом суд відмовляє з підстав необґрунтованості.

Щодо інфляційних втрат, слід зазначити таке.

Офіційний індекс інфляції, який розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти, а тому індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає, а норма ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Інфляція - це знецінювання готівкових та безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги. Відповідно ст.3 до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» офіційний індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Відповідно до статті 4 цього ж Закону індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка.

Водночас у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Зі змісту договору слідує, що покриття позивачу матеріальних втрат від знецінення коштів передбачено умовами укладеного між сторонами Договору, а саме п.п. 2.3, 2.4, за рахунок донарахування вартості товару з урахуванням курсової різниці національної валюти до долара США (Євро) на дату оплати, яке задоволено судом, а відтак, стягнення в даному випадку інфляційних втрат, нарахованих на борг у гривні, було б подвійною відповідальністю за невиконання одного і того ж зобов`язання, що суперечить нормам чинного законодавства.

На думку суду, ця обставина виключає можливість застосування до спірних відносин положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.02.2018 у справі № 910/11249/17 та від 25.04.2018 у справі № 915/371/15.

Положення ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо інфляційних нарахувань можуть бути застосовані лише щодо прострочених грошових зобов`язань, визначених у гривні і не можуть бути застосовані до вартості неоплаченого товару у гривні з урахуванням зміни курсу гривні в залежності від її ринкової вартості на день проведення розрахунків (аналогічна позиція викладена в постанові Рівненського апеляційного господарського суду України від 25.06.2014р. у справі № 924/490/14).

Виходячи з наведеного, суд відмовляє в позові в частині стягнення 20452,77 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Судові витрати покладаються судом на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, вимоги позову підлягають задоволенню у частині вимог про стягнення заборгованості за поставлений товар у розмірі 249931,94 грн., штрафу у розмірі 83310,65 грн., пені у розмірі 60421,91 грн., 28% річних в розмірі 47005,53 грн., суми втрат від курсових коливань у розмірі 5992,50 грн., а також 49713,73 грн. процентів за користування кредитом. В решті позову в частині стягнення 0,13 грн. 28% річних, 10984,17 грн. процентів за користування кредитом та 20452,77 грн. інфляційних втрат належить відмовити.

Щодо позовних вимог позивача до відповідача ОСОБА_3 , судом враховується наступне.

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи, 20.03.2018р. між ТОВ "ІНКРІС-АГРО" (кредитор), ОСОБА_3 (поручитель) , ППСВ "СІМ.Я" (боржник) укладено договір поруки згідно з яким Поручитель зобов`язується перед Кредитором відповідати по всім зобов`язанням Боржника, що виникли з договору поставки на умовах товарного кредиту № 00108-ХМ від 20.03.2018р. (п.1.1). Поручитель відповідає перед Кредитором в тому ж обсязі, що і Боржник, в тому числі за сплату суми поставленого товару по Основному договору, відсотків за користування товарним кредитом, штрафних санкцій за несвоєчасне повернення кредиту, сплату пені, суми річних за прострочення сплати заборгованості, за сплату суми втрат від курсових коливань, інфляційних втрат та інших платежів, що передбачені Основним договором (п.3). Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання (п. 4.1.).

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до припинення забезпеченого нею зобов`язання - тобто до повного виконання зобов`язань підприємством „СІМ.Я" за умовами п. 5.1. договору поставки від 20.03.2018р., тобто повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя (правова позиція ВСУ у справі за № 6-1009цс17) .

Під виконанням сторонами зобов`язання слід розуміти здійснення ними дій щодо реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором. Отже, основне зобов`язання полягає не в змісті договору поставки, а в реально існуючих правовідносинах, які складаються з прав та обов`язків.

Строк виконання боржником кожного зобов`язання (визначеного додатками як графік сплати боргу за товар) згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останньої дати строку.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, можна зробити висновок про те, що в разі неналежного виконання боржником зобов`язань за договором поруки передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу (визначеного додатками як графік сплати боргу за товар).

Оскільки позивач пред`явив позовні вимоги до поручителя в межах шести місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання (01.09.2018р., 01.10.2018р., 01.11.2018р.), то в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука не є припиненою (правова позиція ВСУ у справі за № 6-1009цс17), а тому суд доходить висновку, що позивач набув право вимоги до поручителя як солідарного відповідача щодо погашення заборгованості за договором поставки. При цьому враховується позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постановах від 13 березня 2018 року у справі №14-40цс18, 21 березня 2018 року у справі №14-41цс18, від 25 квітня 2018 року у справі №14-74цс18, від 30 травня 2018 року у справі №569/2749/15-ц. (оскільки захист прав кредитора у межах одного виду судочинства більш прогнозований і відповідає принципу правової визначеності. Адже не допускає роз`єднання вимог кредитора до сторін солідарного зобов`язання залежно від суб`єктного складу).

Таким чином, позовні вимоги про солідарне стягнення з відповідача 1 та відповідача 2 249931,94 грн., штрафу у розмірі 83310,65 грн., пені у розмірі 60421,91 грн., 28% річних в розмірі 47005,53 грн., суми втрат від курсових коливань у розмірі 5992,50 грн., а також 49713,73 грн. процентів за користування кредитом підлягають задоволенню. В решті позову в частині стягнення 0,13 грн. 28% річних, 10984,17 грн. процентів за користування кредитом та інфляційних нарахувань у розмірі 20452,77 грн., належить відмовити.

Розподіл судових витрат між сторонами.

У зв`язку з частковим задоволенням позову витрати по оплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам, відповідно до ст. 129 ГПК України.

Окрім того, зважаючи на те, що вина, як першого так і другого відповідачів підтверджена матеріалами справи, судові витрати (в частині задоволених позовних вимог) підлягають покладенню на останніх у рівних частинах по 50% від загальної суми судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 74, 86, 129, 233, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

позов товариства з обмеженою відповідальністю "ІНКРІС - АГРО", м. Полтава до 1. Приватного підприємства сільськогосподарського виробництва "СІМ.Я", с. Шарівка Ярмолинецького району Хмельницької області; 2. ОСОБА_3 , с. Шарівка, Ярмолинецького району, Хмельницької області про стягнення солідарно суми основного боргу у розмірі 249931,94 грн. основного боргу, 83310,65 грн. штрафу, 47005,66 грн. 28% річних, 60421,91 грн. пені, 20452,77 грн. інфляційних втрат, 60697,90 грн. процентів за користуванням товарним кредитом, 5992,50 грн. курсових коливань задовольнити частково.

Стягнути з приватного підприємства сільськогосподарського виробництва "СІМ.Я" (с. Шарівка, Ярмолинецький район, Хмельницька область, ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ІНКРІС - АГРО" (м. Полтава, вул. Соборності, буд. 66, ідентифікаційний код 38661762) 249931,94 грн. (двісті сорок дев`ять тисяч дев`ятсот тридцять одну гривню 94 коп.) основного боргу, 83310,65 грн. (вісімдесят три тисячі триста десять гривень 65 коп.) штрафу, 60421,91 грн. (шістдесят тисяч чотириста двадцять одну гривню 91 коп.) пені, 47005,53 грн. (сорок сім тисяч п`ять гривень 53 коп.) 28% річних, 5992,50 грн. (п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто дві гривні 50 коп.) курсових коливань, 49713,73 грн. (сорок дев`ять тисяч сімсот тринадцять гривень 73 коп.) процентів за користування кредитом. Солідарний боржник - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , с. Шарівка, Ярмолинецький район, Хмельницька обл., ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Видати наказ.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , с. Шарівка, Ярмолинецький район, Хмельницька обл., ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ІНКРІС - АГРО" (м. Полтава, вул. Соборності, буд. 66, ідентифікаційний код 38661762) 249931,94 грн. (двісті сорок дев`ять тисяч дев`ятсот тридцять одну гривню 94 коп.) основного боргу, 83310,65 грн. (вісімдесят три тисячі триста десять гривень 65 коп.) штрафу, 60421,91 грн. (шістдесят тисяч чотириста двадцять одну гривню 91 коп.) пені, 47005,53 грн. (сорок сім тисяч п`ять гривень 53 коп.) 28% річних, 5992,50 грн. (п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто дві гривні 50 коп.) курсових коливань, 49713,73 грн. (сорок дев`ять тисяч сімсот тринадцять гривень 73 коп.) процентів за користування кредитом. Солідарний боржник - приватне підприємство сільськогосподарського виробництва "СІМ.Я" (с. Шарівка, Ярмолинецький район, Хмельницька область, ідентифікаційний код 38884804).

Видати наказ.

Стягнути з приватного підприємства сільськогосподарського виробництва "СІМ.Я" (с. Шарівка, Ярмолинецький район, Хмельницька область, ідентифікаційний код 38884804) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ІНКРІС - АГРО" (м. Полтава, вул. Соборності, буд. 66, ідентифікаційний код 38661762) 3722,82 грн. (три тисячі сімсот двадцять дві гриві 82 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , с. Шарівка, Ярмолинецький район, Хмельницька обл., ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ІНКРІС - АГРО" (м. Полтава, вул. Соборності, буд. 66, ідентифікаційний код 38661762) 3722,82 грн. (три тисячі сімсот двадцять дві гриві 82 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

У решті позову в частині стягнення 0,13 грн. 28% річних, 10984,17 грн. процентів за користування товарним кредитом та 20452,77 грн. інфляційних втрат відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК, з урахуванням п. 17.5 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 29.05.2019р.

Суддя С.В. Заверуха

Відрук. 5 прим.:

1 - до справи;

2, 3- позивачу (36014, м. Полтава, вул. Соборності, буд. 66; 40004, м. Суми, вул. Горького, буд. 58);

4 - відповідачу 1 (32132, с. Шарівка, Ярмолинецький р-н, Хмельницька обл.);

5 - відповідачу 2 (32132, с. Шарівка, Ярмолинецький р-н, Хмельницька обл.).

Всім рекомендованим з повідомленням.