ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2019 р. м. Київ Справа№ 911/1203/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорної Л.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Коробенка Г.П.

при секретарі судового засідання Громак В.О.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Плато Плюс» на рішення Господарського суду Київської області від 13.11.2018р. (повний текст складено та підписано 28.12.2018р.)

у справі № 911/1203/18 (суддя - Бацуца В.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Плато Плюс»

до Фізичної особи - підприємця Петренко Світлани Вікторівни

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2

про визнання недійсними договору та актів приймання-здачі виконаних робіт, застосування наслідків недійсності документів

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду Київської області від 13.11.2018р. у справі №911/1203/18 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у директора ТОВ «Плато Плюс» фізичної особи ОСОБА_2 перед ФОП Петренко С.В. був необхідний обсяг повноважень на підписання договору про надання юридичних послуг №1 від 02.09.2015р. та його укладення і на підписання спірних актів приймання-здачі виконаних робіт. Щодо застосування наслідків недійсності, то зазначена вимога є похідною, а тому відсутні підстави для задоволення позову в цій частині.

Не погодившись з вищезазначеним рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не була надана оцінка протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Плато Плюс» та рішенню по справі №910/3353/15. Не було досліджено та не надано правової оцінки витягам з ЄДРПОУ, що підтверджують повноваження ОСОБА_5 Не було досліджено та не надано правової оцінки встановленим фактам, що мають преюдиційне значення, у справі №910/15118/15.

Апелянт зазначає, що судом не було досліджено та не надано правової оцінки доказам щодо відсутності реальності наданих послуг, оскільки акти не відповідають ознакам первинного документу. Послуги надавались за КВЕД 69.20, проте відповідач може здійснювати діяльність за КВЕД 69.10 та 74.90.

Як зазначає позивач, судом першої інстанції не вірно встановлено наявність повноважень ОСОБА_2 на підписання документів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2019р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Плато Плюс».

Фізична особа - підприємець Петренко Світлана Вікторівна заперечує проти апеляційної скарги, посилаючись на те, що ОСОБА_2 є чинним директором ТОВ «Плато Плюс» на підставі діючого рішення суду у справі №370/890/18, однак у зв`язку із рейдерськими діями групи осіб, у ЄДР юридичних та фізичних осіб - підприємців директором ТОВ «Плато Плюс» протиправно, безпідставно спочатку рахувалась ОСОБА_5 , а станом на сьогоднішній день уже ОСОБА_6

ОСОБА_2 заперечує проти апеляційної скарги, посилаючись на рішення Макарівського районного суду Київської області від 17.07.2015р. по справі №370/890/15-ц.

Третя особа зазначає, що апеляційну скаргу у даній справі підписано не уповноваженою особою.

Розпорядженням від 23.04.2019р. призначено повторний автоматизований розподіл справи №911/1203/18 у зв`язку з перебуванням судді Михальської Ю.Б. з 22.04.2019р. по 26.04.2019р., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу суддів від 23.04.2019р., сформовано новий склад колегії суддів, головуючий суддя Чорна Л.В. судді: Іоннікова І.А.,Коробенко Г.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.04.2019р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Плато Плюс» на рішення Господарського суду Київської області від 13.11.2018р. у справі № 911/1203/18 прийнято до провадження у визначеному складі суду.

Відповідно до п.п. 1, 2, 4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, заслухавши пояснення представників сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, апеляційний господарський суд встановив наступне.

02.09.2015р. між ТОВ «Плато Плюс» в особі директора ОСОБА_2 (Замовник) та Фізичною особою - підприємцем Петренко Світланою Вікторівною (Виконавець) було укладено договір про надання юридичних послуг №1, за умовами якого Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання надавати Замовнику правову допомогу з питань, що виникають у процесі господарської діяльності товариства, в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Згідно з п.п. 4.1. - 4.3. Договору вартість послуг по даному договору визначається індивідуально, в залежності від складності виконаних робіт та витраченого часу, що відображається в протоколі узгодження договірної ціни, який є невід`ємною частиною договору. Підставою для розрахунків по договору є акт приймання-здачі виконаних робіт. Оплата послуг виконавця здійснюється замовником після підписання акту виконаних робіт.

Пунктом 9.1. Договору визначено строк його дії, згідно якого договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до остаточного виконання сторонами своїх зобов`язань.

На виконання умов договору у період з вересня 2016р. по серпень 2017р. між сторонами було підписано акти приймання-здачі виконаних робіт №01 від 30.09.2016р., №02 від 31.10.2016р., №03 від 30.11.2016р.; №04 від 30.12.2016р., №01 від 30.01.2017р., №02 від 28.02.2017р., №03 від 31.03.2017р., №04 від 30.04.2017р., №05 від 31.05.2017р., №06 від 30.06.2017р.; №07 від 31.07.2017р.; №08 від 31.08.2017р.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Обов`язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 Господарського кодексу України управління діяльністю господарського товариства здійснюють його органи та посадові особи, склад і порядок обрання (призначення) яких визначається залежно від виду товариства, а у визначених законом випадках - учасники товариства.

Згідно з п. 11.3. Статуту ТОВ «Плато Плюс» директор товариства самостійно вирішує питання діяльності товариства, за винятком віднесених до компетенції зборів учасників товариства.

Згідно з п. 11.4. Статуту директор виконує такі функції: без довіреності здійснює від імені товариства, у тому числі, укладає угоди, видає доручення, відкриває та закриває банківські рахунки.

Згідно з п. 11.5. Статуту директор товариства чи особа, яка його заміщає, без погодження із зборами учасників товариства та без письмового дозволу не має права: укладати від імені товариства угоди, одноразова сума яких перевищує еквівалент 100 000 доларів США; укладати від імені товариства та припиняти договори про надання товариством гарантії чи поруки, передачу майна у заставу; укладати від імені товариства чи припиняти договори оренди нерухомого майна (приміщень, кімнат, споруд, будівель, земельних ділянок тощо) на строк, що перевищує 1 (один) рік.

Судом встановлено, що спірні договір про надання юридичних послуг № 1 від 02.09.2015р. та акти приймання-здачі виконаних робіт до нього від імені ТОВ «Плато Плюс» були підписані директором Товариства фізичною особою ОСОБА_2 , діючим на підставі Статуту Товариства та скріплені печаткою даного Товариства.

ОСОБА_2 , як учасник Товариства з обмеженою відповідальністю «Плато Плюс», оскаржував у суді рішення загальних зборів учасників Товариства, оформлених протоколом №1 від 20.01.2015р., про звільнення з посади директора ОСОБА_2 за власним бажанням та призначення директором ОСОБА_5

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.08.2016р. по справі №910/3353/15-г відмовлено ОСОБА_2 у визнанні недійсними зборів, оформлених протоколом №1 від 20.01.2015р., рішення залишено без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 05.04.2017р. та Вищого господарського суду України від 27.07.2017р. Рішення суду обґрунтоване тим, що ОСОБА_2 помилково ототожнено порушення корпоративних прав учасника господарського товариства та порушення трудових прав працівника такого товариства. Крім того, вимоги про визнання недійсними самих загальних зборів учасників товариства не відповідають способам захисту прав.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.10.2017р. у справі № 910/5035/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.04.2018р., відмовлено у задоволенні позову про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників, оформлених протоколом № 1 від 20.01.2015р., та скасування відповідної реєстраційної дії.

Постановою Верховного Суду від 03.07.2018р. зазначені судові рішення скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Разом з цим, рішенням Макарівського районного суду Київської області від 17.07.2015р. у справі №370/890/15-ц позовні вимоги ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Плато Плюс», Реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про поновлення на роботі - задоволено. Скасовано наказ Товариства з обмеженою відповідальністю «Плато Плюс» №1-к від 21.01.2015р. про покладення обов`язків керівника товариства на ОСОБА_5 Поновлено ОСОБА_2 на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Плато Плюс» з 21.01.2015р.

Додатковим рішення Макарівського районного суду Київської області від 17.07.2015р. у справі №370/890/15-ц від 03.10.2016р. зобов`язано Відділ з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб підприємців Голосіївського районної в м. Києві державної адміністрації відновити відомості про юридичну особі в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань в частині керівника ТОВ «Плато Плюс» ОСОБА_2 від 21.01.2015р.

Вказані рішення залишені без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 24.01.2017р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Згідно листа №100.100/он/к-156/4-3522 від 17.10.2018р. Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань керівником ТОВ «Плато Плюс» за період з 02.09.2015 р. по 23.10.2017р. значились: з 31.08.2015р. по 14.04.2016р. - ОСОБА_2; з 14.04.2016р. по 18.04.2016р. - ОСОБА_5; 18.04.2016р. (з 11год. до 17 год.) ОСОБА_2 , з 18.04.2016р. (з 17 год.) по 20.04.2016р. - ОСОБА_5 , 20.04.2016 р. по 23.10.2017р. - ОСОБА_2

20.04.2016р. відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру, на підставі поданих ОСОБА_2 документів, державним реєстратором відділу державної реєстрації юридичних та фізичних - осіб підприємців Дніпропетровського МУЮ Соколенко Т. Г. проведено реєстраційну дію № 9022051 щодо зміни керівника ТОВ «Плато плюс» (податковий номер 35725096) з ОСОБА_5 на ОСОБА_2 .

23.10.2017р. відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру, державним реєстратором Філії КП Мирнопільської сільської ради «Результат» у м. Києві Шейк-Сейкіним О.А. вищезазначену реєстраційну дію було скасовано на підставі постанови Вищого господарського суду України від 27.07.2017р. у справі № 910/3353/15-г.

Зазначене свідчить про те, що на моменту укладення договору та підписання спірних актів ОСОБА_2 мав необхідний обсяг повноважень.

Відповідно до ст. 234 Цивільного кодексу України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину.

Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Відповідно до п. 3.11. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» фіктивний правочин (стаття 234 ЦК України) є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.

З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним.

У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Встановивши у розгляді справи, що певний правочин вчинено з метою приховати інший правочин (удаваний правочин), господарський суд на підставі частини другої статті 235 ЦК України має виходити з того, що сторонами вчинено саме той правочин, який вони мали на увазі, і розглянути справу по суті із застосуванням правил, що регулюють цей останній правочин. Якщо він суперечить закону, господарський суд має прийняти рішення про визнання його недійсним із застосуванням, за необхідності, відповідних правових наслідків.

Позивач належними та допустимими доказами не навів та не довів суду фіктивності спірного правочину та актів.

Відповідно до п. 5 ст. 216 Цивільного кодексу України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

Враховуючи відсутність підстав для визнання недійсним договору та актів приймання-здачі виконаних робіт, відсутні підстави для застосування наслідків недійсності правочину.

Щодо доводів, наведених у апеляційній скарзі, то слід зазначити наступне.

Під час розгляду справи №910/3353/15 було встановлено, що ОСОБА_2 помилково ототожнено порушення корпоративних прав учасника господарського товариства та порушення трудових прав працівника такого товариства. Крім того, вимоги про визнання недійсними самих загальних зборів учасників товариства не відповідають способам захисту прав.

Щодо витягів з ЄДРПОУ, то відповідно до вимог ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Разом з цим, рішенням Макарівського районного суду Київської області від 17.07.2015р. у справі №370/890/15-ц поновлено ОСОБА_2 на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Плато Плюс» з 21.01.2015р.

Згідно листа №100.100/он/к-156/4-3522 від 17.10.2018р. Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань керівником ТОВ «Плато Плюс» за період з 02.09.2015 р. по 23.10.2017р. значились: з 31.08.2015р. по 14.04.2016р. - ОСОБА_2; з 14.04.2016р. по 18.04.2016р. - ОСОБА_5; 18.04.2016р. (з 11год. до 17 год.) ОСОБА_2 , з 18.04.2016р. (з 17 год.) по 20.04.2016р. - ОСОБА_5 , 20.04.2016 р. по 23.10.2017р. - ОСОБА_2 .

Отже, на момент укладення спірного правочину та актів, ОСОБА_2 був уповноважений на їх підписання.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що Господарським судом Київської області правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, повно з`ясовано та доведено обставини, що мають значення для справи, зроблені висновки відповідають дійсним обставинам справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З наведених у даній постанові обставин, колегія суддів дійшла висновку, що відсутні підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду Київської області від 13.11.2018р. у справі №911/1203/18.

керуючись ст.ст. 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Київської області від 13.11.2018р. у справі №911/1203/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Матеріали справи №910/1203/18 повернути до місцевого господарського суду.

3. Копію постанови надіслати сторонам у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя Л.В. Чорна

Судді І.А. Іоннікова

Г.П. Коробенко