ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

"27" травня 2019 р. Справа № 910/16437/18

Північний апеляційний господарський суд

суддя: Буравльов С.І.

перевіривши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис"

на ухвалу Господарського суду м. Києва від 12.03.2019 р. (повний текст складено 18.03.2019 р.)

у справі № 910/16437/18 (суддя - Шкурдова Л.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис"

до Національного банку України

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк"

про визнання недійсним іпотечного договору

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Приватофис" звернулося з позовом до Національного банку України про визнання недійсним іпотечного договору № 35 від 18.08.2010 р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою В.М. та зареєстрованого у реєстрі за № 1576.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 13.12.2018 р. відкрито провадження у справі № 910/16437/18, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання та залучено до участі у справі Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Оскаржуваною ухвалою Господарського суду м. Києва від 12.03.2019 р. (повний текст складено 18.03.2019 р.) у справі № 910/16437/18 визнано подання позовної заяви Товариством з обмеженою відповідальністю "Приватофис" зловживанням процесуальним правом на подання позову та залишено зазначену позовну заяву без розгляду.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Приватофис" 10.05.2019 р. за допомогою засобів поштового зв`язку подало апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Також у тексті апеляційної скарги позивачем викладено заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 22.05.2019 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" у справі № 910/16437/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Пашкіна С.А., Зубець Л.П.

Як зазначалося вище, Товариство з обмеженою відповідальністю "Приватофис" просить визнати поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження та поновити цей строк, оскільки повний текст ухвали від 12.03.2019 р. з невідомих причин скаржником не отримано, а про існування ухвали позивач дізнався лише 08.05.2019 р. з Єдиного державного реєстру судових рішень. Тому, на переконання скаржника, існують підстави для поновлення строку на подання апеляційної скарги на підставі ч. 2 ст. 256 ГПК України.

Проте, апеляційний суд вважає доводи позивача стосовно поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Таким чином, оскільки у даному випадку повний текст ухвали Господарського суду м. Києва від 12.03.2019 р. складено 18.03.2019 р., заявник мав подати апеляційну скаргу у строк до 28.03.2019 р. включно. Разом з цим дану апеляційну скаргу подано лише 10.05.2019 р., тобто зі значним пропуском процесуального строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Колегія суддів звертає увагу також на те, що згідно положення п. 1 ч. 2 ст. 256 ГПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу (ч. 3 ст. 256 ГПК України).

Як зазначено позивачем у заяві про поновлення строку, копію повного тексту ухвали суду від 12.03.2019 р. Товариством з обмеженою відповідальністю "Приватофис" не отримано.

Суд також зазначає, що у матеріалах даної справи міститься витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з якого убачається, що місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" є: 49044, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, узвіз Крутогірний, буд. 14. Вказана адреса зазначена позивачем безпосередньо і у поданій апеляційній скарзі.

На цю адресу судом першої інстанції надсилалися копії усіх процесуальних документів, а також і копію оскаржуваної ухвали суду. Поряд з цим, поштове відправлення з копією повного тексту ухвали суду від 12.03.2019 р. було повернуто поштовим відділенням до суду з приміткою: «За даною адресою ТОВ «Приватофис» не розташовано. Телефон не відповідає. Здійснити вручення неможливо». Зазначена відмітка здійснена 16.04.2019 р., що підтверджується відтиском штампу поштового відділення.

Апеляційний суд звертає увагу, що у статті 120 ГПК України міститься положення, відповідно до якого у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Також, відповідно до ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За вказаних обставин, оскільки позивачем не повідомлено суд першої інстанції про зміну адреси місцезнаходження, оскаржувана ухвала від 12.03.2019 р. вважається врученою Товариству з обмеженою відповідальністю "Приватофис" 16.04.2019 р., що є днем проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження.

Окрім цього, судова колегія також вважає за необхідне наголосити заявнику на наступному.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Також у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Мушта проти України" зазначено: "…право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.".

Апеляційний суд зазначає, що вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень суду, який згідно з ч. 1 ст. 119 ГПК України за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Отже суд з урахуванням конкретних обставин справи має оцінити на предмет поважності причини пропуску встановленого законом процесуального строку і залежно від встановленого постановити ухвалу про поновлення або відмову у поновленні цього строку.

Як убачається з матеріалів справи, представник позивача був присутній у судовому засіданні 12.03.2019 р. під час проголошення вступної та резолютивної частини ухвали суду, отже був обізнаний з результатом розгляду даної справи.

Також, згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень ухвала Господарського суду м. Києва від 12.03.2019 р. у справі № 910/16437/18 оприлюднена у реєстрі 20.03.2019 р. Тобто, саме з цієї дати, а не з 08.05.2019 р., як зазначає позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Приватофис", у випадку не отримання копії ухвали за допомогою засобів поштового зв`язку, могло ознайомитися зі змістом оскаржуваної ухвали та мотивами її постановлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень.

Судові рішення, внесені до реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 р. у справі "Пономарьов проти України" зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Також слід врахувати, що Верховний Суд у складі колегії суддів другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21.02.2018 р. у справі № 2103/490/2012 вказав про те, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Враховуючи наведені положення та правову позицію Верховного Суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Приватофис" не було позбавлене права та можливості, враховуючи обізнаність скаржника з ходом даного судового провадження, самостійно ознайомитись з оскаржуваною ухвалою суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

З огляду на усе вищезазначене, оскільки позивач належним чином не довів поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, заява про поновлення строку, викладена Товариством з обмеженою відповідальністю "Приватофис" у тексті апеляційної скарги, є необґрунтованою.

Відповідно до ч. 3 ст. 260 ГПК України у чинній редакції апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 256 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

За таких обставин апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" на ухвалу Господарського суду м. Києва від 12.03.2019 р. у справі № 910/16437/18 підлягає залишенню без руху на основі вищезазначених приписів процесуального законодавства з підстави необґрунтованості заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження. Позивачу слід дотриматися зазначених в цій ухвалі вказівок і надати суду іншу заяву про поновлення строку та, у разі наявності, підтверджуючі докази поважності причин пропуску процесуального строку.

Одночасно суд звертає увагу скаржника, що відповідно до ч. 4 ст. 260 ГПК України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 261 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 260 ГПК України питання про залишення апеляційної скарги без руху суддя-доповідач вирішує протягом п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги. Питання про повернення апеляційної скарги суд апеляційної інстанції вирішує протягом п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Керуючись статтями 234, 256, 260 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" на ухвалу Господарського суду м. Києва від 12.03.2019 р. у справі № 910/16437/18 залишити без руху, надавши скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині, шляхом звернення до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку.

2. Попередити Товариство з обмеженою відповідальністю "Приватофис", що у випадку не усунення у встановлений термін недоліків, у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не підлягає оскарженню.

Суддя С.І. Буравльов