ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року

м. Київ

Справа № 906/741/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ткач І.В. - головуючий, Губенко Н.М., Кондратова І.Д.,

за участю секретаря судового засідання Бойка В.С.,

представників учасників справи

позивача - Марченко В.М .,

відповідача - не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.03.2019 (головуючий суддя Коломис В.В., судді Саврій В.А., Дужич С.П.)

та рішення Господарського суду Житомирської області від 22.01.2019

(суддя Лозинська І.В.)

у справі № 906/741/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Локо Діджітал"

про зобов`язання повернути орендоване нерухоме майно та стягнення 1243,12 грн неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1.Короткий зміст позовних вимог

1.1. Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Українська залізниця" звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Локо Діджітал" про зобов`язання повернути орендоване нерухоме майно та стягнення 1243,12 грн неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що термін дії укладеного сторонами договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №1568 від 30.09.2014 (з врахуванням додаткових договорів до нього), закінчився 31.03.2018. Відповідач всупереч п. 10.9 та 10.10 вказаного договору, ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" майно позивачу не повернув. У зв`язку з чим повинен сплатити неустойку у розмірі подвійної плати за користування нерухомим майном за час прострочення відповідно до ч.2 ст. 785 Цивільного кодексу України.

2. Короткий виклад обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій

2.1. 30 вересня 2014 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Житомирській області (орендодавець) та ТОВ "Локо Діджітал" (відповідач, орендар) укладено договір оренди №1568 нерухомого майна, що належить до державної власності (далі - договір).

Згідно з п. 1.1 договору орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування нерухоме майно - майданчик площею 3,2 кв.м. (реєстровий №04713033.35.БКТЦВК059), що перебуває на балансі Відокремленого підрозділу - "Коростенської дирекції залізничних перевезень" ДТГО "Південно - Західна залізниця", відноситься до сфери управління Міністерства інфраструктури України та знаходиться за адресою: м. Малин, ст. Малин, у смузі полоси відводу залізниці, вартість якого визначена згідно з висновком про вартість за станом на 31.03.2014 і становить 2170,00 грн. Майно не підлягає приватизації та передачі в суборенду.

Відповідно до п. 1.2 договору майно передається в оренду для встановлення металевої щогли на залізобетонній опорі з метою надання послуг з доступу до Інтернет.

2.2. У п. 3.1 договору сторони погодили, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 (зі змінами) і становить без ПДВ за базовий місяць оренди - серпень 2014 року 79,28 грн. Орендна плата за перший місяць оренди - вересень 2014 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за вересень 2014 року.

Згідно з п. 3.6 договору орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним, відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

2.3. Суди встановили, що факт приймання-передачі майна в оренду підтверджується підписаним 30.09.2014 між сторонами актом приймання-передавання орендованого нерухомого майна, що належить до державної власності.

2.4. 04 березня 2016 року у зв`язку з утворенням Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", керуючись ст. 15 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" (позивач) та відповідачем укладено додатковий договір до договору оренди нерухомого майна від 30.09.2014 №1569, згідно з п.1 якого встановлено, що орендодавцем майна, визначеного договором, є ПАТ "Укрзалізниця".

У п. 3 додаткового договору викладено в новій редакції пункти договору. Зокрема, пунктом 3.1 договору передбачено, що орендна плата, визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786, за базовий місяць розрахунку - листопад 2015 року становить 124,28 грн без ПДВ.

Орендна плата за перший місяць оренди - грудень 2015 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Згідно з п 3.6 договору орендна плата перераховується на розрахунковий рахунок орендодавця. Одержувач коштів - Виробничий підрозділ Коростенська дирекція залізничних перевезень Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

У п. 10.1 договору визначено, що він діє з 01.12.2015 до 31.03.2016 включно.

2.5. 04 березня 2016 року між позивачем та відповідачем підписано Акт приймання-передачі в оренду нерухомого майна, згідно з п. 1 якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування нерухоме майно - майданчик, що знаходиться за адресою: Житомирська область, м. Малин, ст. Малин, у смузі полоси відводу залізниці, площею 3,2 кв.м., вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 31.03.2014 і становить за незалежною оцінкою 2 170,00 грн.

2.6. Суди встановили, що між сторонами укладались додаткові договори, якими вносились зміни у п. 10.1 договору розділу 10 "Строк чинності, умови зміни та припинення Договору", а також до п.3.1 розділу 3 "Орендна плата".

Зокрема, у додатковому договорі від 27.04.2017 до договору сторони погодили, що договір діє з 01.04.2017 до 30.06.2017 включно, тобто дію договору оренди продовжено на 3 місяці.

2.7. 20 березня 2018 року Регіональна філія "Південно-західна залізниця" ПАТ "Українська залізниця" направила на адресу відповідача лист від 20.03.2018 вих. №НЗР-5/277, в якому повідомила, що відповідно до ч. 2 ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" строк дії договору закінчується 31.03.2018. Договір вважає таким, що припиняє свою дію (є розірваним) з 01.04.2018. Відтак відповідно до п.п. 10.9, 10.10 договору вимагає від відповідача повернути нерухоме майно за підписаним актом приймання-передачі.

Зазначений лист відповідач отримав 23.03.2018.

2.8. 23 березня 2018 року виробничий підрозділ Коростенська дирекція залізничних перевезень направив на адресу відповідача лист вих. № ДН-4/01-4/456, в якому також зазначив, що відповідно до ч. 2 ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", у зв`язку із закінченням 31.03.2018 строку дії договору, відповідно до п.п.10.9, 10.10 договору вимагає повернення нерухомого майна за підписаним актом приймання-передачі.

Зазначений лист відповідач отримав 26.03.2018.

2.9. Позивач склав акти від 11.04.2018 та від 02.07.2018 в яких зафіксував, що спірне майно орендарем не вивільнено та відповідно до акта приймання - передавання не повернуто.

2.10. 10 липня 2018 року виробничим підрозділом Коростенська дирекція залізничних перевезень повторно направлено на адресу відповідача лист вих. №ДН-4-01-4/108 з вимогою про повернення нерухомого майна за підписаним актом приймання-передачі.

Зазначені обставини і стали підставою для виникнення спору у цій справі.

3. Короткий зміст рішення та постанови судів попередніх інстанцій

3.1. Рішенням Господарського суду Житомирської області від 22.01.2019 відмовлено Публічному акціонерному товариству "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" у задоволенні позову до Товариства з обмеженою відповідальністю "Локо Діджітал" повністю.

3.2. Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.03.2019 рішення суду першої інстанції залишено без змін.

3.3. Відмовляючи у задоволенні позову, суди зазначили таке.

3.3.1. Згідно з ч. 4 ст. 284 ГК України, ч.ч. 1,2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які ним були передбачені.

Аналогічне за змістом положення закріплено і у ст.764 ЦК України.

3.3.2. У п.10.1 додаткового договору від 27.04.2017 сторони погодили продовжити дію договору на 3 місяці - з 01.04.2017 до 30.06.2017 включно. Інших додаткових угод сторони не укладали.

Отже, за висновком судів, позивач повинен був направити відповідачу відповідний лист про припинення договору оренди в термін, визначений ст. 764 ЦК України. Натомість відправлені позивачем листи відповідачу від 05.12.2017, 20.03.2018, 23.03.2018, 10.07.2018 не можуть бути розцінені як підстава для припинення дії договору оренди в порядку ст. 764 ЦК України та ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" оскільки вони не направлені протягом одного місяця після закінчення строку дії договору.

За таких обставин суди дійшли висновку, що договір оренди продовжився на кожні наступні 3 місяці без укладення додаткових договорів.

3.3.3. Крім того, за висновком судів, позивач належним чином не обґрунтував обставину щодо припинення дії договору оренди саме 31.03.2018. А надана до справи копія додаткового договору, згідно з яким строк дії визначено з 01.07.2017 по 31.08.2017, судами до уваги не взята, оскільки не містить його дати.

Отже, доводи позивача про припинення дії договору з 01.04.2018 (з посиланням на лист від 20.03.2018 № НЗР-5/277) суди відхили як такі, що не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

3.3.4. Суд апеляційної інстанції також дослідив, що договір було укладено з метою виконання умов іншого договору №210/2011-ЦЮ про співробітництво №210/2011-НЮ від 29.09.2011, предметом якого є співробітництво сторін у питаннях створення та експлуатації телекомунікаційної мережі безпроводового доступу з метою надання сучасних телекомунікаційних послуг доступу до мережі Інтернет пасажирам пасажирських поїздів, іншим користувачам та задоволення технологічних потреб Укрзалізниці (Залізниць України) в безпроводових широкосмугових каналах зв`язку.

Для реалізації умов зазначеного договору сторонами спору було також укладено ряд інших договір, метою яких є забезпечення належного функціонування орендованого майна за спірним договором. Укладені сторонами договори є чинними та за ними регулярно здійснюються платежі.

Отже, правові підстави для задоволення позову в частині зобов`язання відповідача повернути орендоване нерухоме майно відсутні.

3.3.5. Оскільки дія договору не припинена, то у відповідача не виникло підстав для повернення позивачу майна з оренди, а відтак вимога про стягнення неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення повернення майна також не підлягає до задоволення.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

4.1. Не погоджуючись з вищезазначеними рішенням та постановою, позивач звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій просить постанову та рішення судів попередніх інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов повністю, а також стягнути з відповідача витрати зі сплати судового збору.

4.2. В обґрунтування зазначених вимог скаржник посилається на неправильне застосування судами ст.764 ЦК України та ч.2 ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна". Позивач наголошує, що дія договору продовжувалась відповідно до вимог закону три рази по три місяці, а саме: з 01.07.2017 по 30.09.2017, з 01.10.2017 по 31.12.2017, з 01.01.2018 по 31.03.2018 та закінчилась 31.03.2018.

4.3. Норми частини 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" мають диспозитивний характер. Заборона повідомлення про закінчення договірних орендних відносин раніше останнього дня дати закінчення договору чинним законодавством не передбачена.

Отже, листи позивача від 20.03.2018, від 23.03.2018 та від 10.07.2018 підтверджують намір позивача не продовжувати дію договору. Листи отримані відповідачем та не відкликались позивачем.

Сплата відповідачем орендної плати не є підставою для пролонгації договору, а також не підтверджує наявність згоди орендодавця на пролонгацію дії договору.

4.4. Врахування судом апеляційної інстанції умов договору про співробітництво від 30.09.2011 є безпідставним, оскільки договір оренди є самостійним правочином. Водночас залізниця виконала умови договору про співробітництво та на той час сприяла наданню ТОВ "Локо Діджітал" права на прокладення власного волоконно-оптичного кабелю та встановлення радіомачт, необхідних для створення телекомунікаційної мережі бездротового доступу. Тобто свої зобов`язання за згаданим вище договором виконала.

4.5. Зазначаючи про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, скаржник вказує, що суд апеляційної інстанції розглянув справу за відсутності представника позивача та безпідставно відхилив клопотання про відкладення розгляду справу. Отже, скаржник вважає, що він був позбавлений можливості професійного захисту своїх законних інтересів у суді.

4.6. У відзиві на касаційну скаргу відповідач заперечує проти доводів та вимог касаційної скарги та просить відмовити у її задоволенні, а постанову та рішення, що оскаржуються, - залишити без змін.

Загалом позиція та аргументи відповідача відповідають висновкам, здійсненим судами у судових рішеннях, які переглядаються.

Разом з тим відповідач акцентує увагу на тому, що сумлінно виконує умови договору оренди і вважає, що договір є чинним. З посиланням на умови договору про співробітництво від 29.09.2011, ТОВ "Локо Діджітал" стверджує, що на його виконання сторони спору уклали близько 300 договорів, в тому числі і договір оренди, тому протилежні твердження скаржника не відповідають дійсності.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

5. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

5.1. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

5.1.1. Відповідно до частини 1 ст. 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

5.1.2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. (ч.2 ст.300 Господарського процесуального кодексу України).

5.2. Щодо суті касаційної скарги

5.2.1. Спір у справі стосується питання наявності підстав для повернення відповідачем орендованого у позивача нерухомого майна та стягнення неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном.

5.2.2. Відповідно до положень Цивільного кодексу України:

- за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (частина перша статті 759);

- якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором (стаття 764);

- у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі (частина перша статті 785).

5.2.3. Частиною другою статті 291 Господарського кодексу України встановлено, зокрема, що договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. Аналогічні положення містить частина друга статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

5.2.4. Відповідно до частини другої статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Зазначена норма не встановлює, що відповідна вимога про припинення договору оренди має називатися виключно заявою. Така заява може бути направлена однією із сторін у формі листа, телеграми, факсограми тощо. Істотне значення у цьому випадку має зміст такої заяви, оскільки вона обов`язково повинна бути спрямована на припинення або зміну умов договору оренди, та факт її отримання іншою стороною.

Відтак якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється. Оскільки зазначеними нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов`язкового укладення нового договору або внесення змін до нього.

Помилковим є висновок судів попередніх інстанцій про необхідність направлення позивачем відповідних листів про припинення дії договору лише протягом одного місяця після закінчення строку дії договору. Натомість, істотне значення для цієї справи має зміст листів позивача, направлених відповідачу 20.03.2018, 23.03.2018 та 10.07.2018.

5.2.5. Згідно з приписами ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В порушення зазначених положень судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи не надано належної правової оцінки змісту листів позивача від 20.03.2018, 23.03.2018, 10.07.2018 у їх сукупності. А саме не було належним чином досліджено та проаналізовано їх зміст на предмет визначення позивачем правової підстави для розірвання укладеного з відповідачем договору. Оскільки лист від 20.03.2018 містить лише твердження про припинення дії договору з 01.04.2018, тоді як у листах від 23.03.2018 та 10.07.2018 зафіксовано, що причиною розірвання договору є необхідність використання орендованого майна для потреб залізниці.

Проте згідно з приписами ч.3 ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

5.2.6. Вирішуючи спір у справі, суди попередніх інстанцій зазначених вище обставин не враховували. Неправильне тлумачення та застосування ст.764 ЦК України та ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" стало наслідком передчасних висновків щодо пролонгації спірного договору оренди.

У зв`язку з цим передчасним є і висновок про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 1243,12 грн неустойки за користування майном на підставі ч. 2 ст.785 ЦК України.

5.2.7. Отже, судами надано неповну юридичну оцінку документам, наявним у справі, не з`ясовано усіх фактичних обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, неправильно застосовано ст.764 ЦК України та ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", що призвело до передчасних висновків про відмову позивачу у задоволенні позову.

6. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

6.1. Відповідно до ч.3 ст.310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

6.2. У зв`язку з наведеними вище обставинами, відображеними у розділі 5 цієї постанови, зважаючи на встановлені законом межі компетенції суду касаційної інстанції, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність скасування рішення та постанови судів попередніх інстанцій з передачею справи на новий розгляд до місцевого господарського суду.

6.3. Під час нового розгляду справи господарським судам слід взяти до уваги викладене у цій постанові, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного і об`єктивного встановлення обставин справи, прав і обов`язків сторін і в залежності від встановленого та відповідно до чинного законодавства вирішити спір з належним обґрунтуванням мотивів та підстав такого вирішення у судових рішеннях.

7. Судові витрати

7.1. Враховуючи, що рішення та постанова судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд, розподіл судових витрат у справі, в тому числі, й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги, здійснює господарський суд, який ухвалює рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 316, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" задовольнити частково.

2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.03.2019 та рішення Господарського суду Житомирської області від 22.01.2019 у справі № 906/741/18 скасувати. Справу № 906/741/18 передати на новий розгляд до Господарського суду Житомирської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І. Ткач

Судді Н. Губенко

І. Кондратова