ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2019 р. Справа№ 01/5026/1159/2011

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Грека Б.М.

суддів: Остапенка О.М.

Отрюха Б.В.

за участю секретаря судового засідання: Романової Ю.М.
за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 30.05.2019 р.
розглянувши апеляційну скаргу ПАТ "Державний експортно - імпортний банк України" в особі філії ПАТ "Державний експортно - імпортний банк України" в місті Черкасах
на ухвалуГосподарського суду Черкаської області від 10.12.2018 про визнання поточних кредиторських вимог
у справі № 01/5026/1159/2011
за заявоюАкціонерного товариства "Альфа-Банк"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Черкаська продовольча компанія"
про визнання банкрутом

за участю представників сторін:

від скаржника: Охріменко Р.О.

від заявника: Халявко І.М., Дзюбко М.П.

від відповідача: Іванюк О.М.

від Концерна «Нафтоенерго»: Ткаченко Г.В.

ВСТАНОВИВ

До Господарського суду Черкаської області від Товариства з обмеженою відповідальністю ПАТ "Державний експортно - імпортний банк України" в особі філії ПАТ "Державний експортно - імпортний банк України" в м. Черкасах надійшла заява про визнання поточних кредиторських вимог на суму 154 335 412 грн 54 коп., які підлягають погашенню: на суму 43 563 375 грн 77 коп позачергово за рахунок заставного майна , на суму 110 765 312 грн 77 коп. в четверту чергу та на суму 6 724 грн. 00 коп. у першу чергу.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 10.12.2018 у задоволенні заяви про визнання поточних кредиторських вимог ПАТ "Державний експортно - імпортний банк України" в особі філії ПАТ "Державний експортно - імпортний банк України" в м. Черкасах відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ПАТ "Державний експортно - імпортний банк України" в особі філії ПАТ "Державний експортно - імпортний банк України" в м. Черкасах звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить суд скасувати ухвалу Господарського суду Черкаської області №01/5026/1159/2011 від 10.12.2018 в частині відмови у визнанні поточних кредиторських вимог в розмірі 93 217 714 грн 37 коп. інфляційних витрат та 13 154 208 грн. 33 коп. 3 % річних та ухвалити нову, якою визнати вимоги ПАТ "Державний експортно - імпортний банк України" в особі філії ПАТ "Державний експортно - імпортний банк України" в м. Черкасах в розмірі 9 3217 714 грн. 37 коп. інфляційних витрат та 13 154 208 грн. 33 коп. 3 % річних у справі № 01/5026/1159/2011.

Згідно із витягом з протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 15.01.2019 апеляційна скарга ПАТ "Державний експортно - імпортний банк України" в особі філії ПАТ "Державний експортно - імпортний банк України" в м. Черкасах у справі № 01/5026/1159/2011 передана на розгляд суду у складі: головуючий суддя Грек Б.М., судді: Остапенко О.М., Отрюх Б.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2019 апеляційну скаргу залишено без руху.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2019 апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 10.12.2018 про визнання поточних кредиторських вимог у справі № 01/5026/1159/2011 прийнято до провадження та призначено справу до розгляду на 13.02.2019.

12.02.2019 від представника Акціонерного товариства "Альфа-Банк" через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів надійшла Касаційна скарга від 08.02.2019 вих. № б/н на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2019 у справі № 01/5026/1159/2011.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2019 зупинено апеляційне провадження до закінчення перегляду в касаційному провадженні касаційної скарги Акціонерного товариства "Альфа-Банк" на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2019

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.03.2019 поновлено провадження за апеляційною скаргою ПАТ "Державний експортно - імпортний банк України" в особі філії ПАТ "Державний експортно - імпортний банк України" в місті Черкасах на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 10.12.2018 у справі № 01/5026/1159/2011, прийнято справу № 01/5026/1159/2011 до провадження у складі колегії суддів: головуючого судді - Грека Б.М., судді: Отрюх Б.В., Остапенко О.М., розгляд справи призначено на 04.04.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.04.2019 оголошено перерву до 16.04.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.04.2019 у зв`язку з відрядженням судді Грека Б.М. та Остапенка О.М., справу призначено на 13.05.2019.

Апеляційна скарга мотивована порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що заборгованість інфляційних та річних є поточною заборгованістю та на неї не поширюється дія мораторію передбаченого ст. 19 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

29.05.2019 від Акціонерного товариства "Альфа-Банк" надійшло пояснення щодо апеляційної скарги ПАТ "Державний експортно - імпортний банк України", в якому не погоджуються з доводами апеляційної скарги та зазначають про помилкове нарахування інфляційних витрат скаржником.

Станом на 30.05.2019 від ПАТ "Державний експортно - імпортний банк України" доповнень чи зміни вимог апеляційної скарги не надходило.

Одним із складових елементів права на справедливий розгляд згідно зі статтею 6 конвенції, є право бути присутнім на розгляду своєї справи (рішення суду у справах «Тьерс та інші проти Сан-маріно», «Романов проти Росії», «Бадер та інші проти Швеції». Вказане право може бути дотримано, зокрема, шляхом належного повідомлення сторонам про розгляд справи судом.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд вважає за можливе здійснювати розгляд скарги, так як сторони належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, учасниками якої вони є, а часткова неявка не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що ухвала Господарського суду Черкаської області від 10.12.2018 підлягає частковому скасуванню, а апеляційна скарга - частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, оголошення про визнання банкрутом товариства з обмеженою відповідальністю "Черкаська продовольча компанія" та відкриття ліквідаційної процедури було опубліковано в газеті "Голос України" на офіційному веб сайті Вищого господарського суду України від 02 квітня 2018 року за №50373.

Із заявою про визнання поточним кредитором публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" у м. Черкасах звернулося до суду 01 червня 2018 року.

Звертаючись з відповідною заявою банк вказував, що у боржника виникли зобов`язання по сплаті процентів за користування кредитними коштами:

за період з 30 вересня 2011 року по 01 грудня 2013 року (розмір відсоткової ставки 13) на підставі генеральної угоди №7208N1 від 21 листопада 2008 року та кредитного договору №7208К20 від 21 листопада 2008 року (п. 3.2.,3.5.1) та за період з 02 грудня 2013 року по 27 березня 2018 року (відсоткова ставка,0,1%) на підставі додаткової угоди №7208К20-10 від 02 грудня 2013 року до кредитного договору №7208К20 від 21 листопада 2008 року в розмірі 1 729 732, 75 дол. США, що в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ станом на 27 березня 2018 року складає 45 491 971 грн. 33 коп.);

за період з 30 вересня 2011 року по 01 грудня 2013 року на підставі генеральної угоди №7208N1 від 21 листопада 2008 року та кредитного договору №7210К1 від 28 січня 2010 року (п. 3.2.,3.5.1) та за період з 02 грудня 2013 року по 27 березня 2018 року на підставі додаткової угоди №7210 К1-4 від 02 грудня 2013 року до кредитного договору №7210К1 від 28 січня 2010 року в розмірі 2 464 794 грн. 51 коп.

Також банком заявлено до визнання 93 217 714 грн. 37 коп. інфляційних втрат та 13 154 208 грн. 33 коп. 3% річних нарахованих за період з 30 вересня 2011 року по 27 березня 2018 року на раніше визнану судом суму кредиторських вимог в розмірі 67 500 155 грн. 23 коп.

Відмовляючи в задоволення вимог, суд першої інстанції виходив з приписів абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, який сплив на момент закінчення строку кредитування. Також суд зазначив, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій, а також не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми.

Суд апеляційної інстанції не може погодитись з доводами місцевого господарського суду, та вважає їх помилковими, з огляду на наступне.

Відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі -Закон) грошові зобов`язання, які виникають після порушення справи про банкрутство, є поточними вимогами.

Так як позивач звернувся до суду про стягнення заборгованості, яка утворилась за договорами від 21.11.2008, 28.01.2010, а провадження по справі про банкрутство відповідача було порушено 02.04.2018 (публікація «Голос України»), то така заборгованість є поточною.

Згідно з ст. 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Тобто, мораторій поширює свою дію на конкурсну заборгованість та не поширює на поточну. Поточні вимоги кредиторів боржника знаходяться у вільному правовому режимі до визнання боржника банкрутом.

Стаття 19 Закону встановлює наслідки дії мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Так, протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства, а також не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів).

Виходячи з положень Закону, вказані приписи Закону підлягають застосовуванню до конкурсної заборгованості.

У випадку, якщо поширити дію мораторію і на поточну заборгованість, то тоді така заборгованість не буде підлягати оплаті в процедурах розпорядження майном та санації.

Застосування дії мораторію на поточну заборгованість може призвести до того, що після порушення справи про банкрутство жоден з контрагентів не буде співпрацювати з боржником, оскільки за поставлену продукцію, здійснені роботи та надані послуги під час провадження справи про банкрутство, боржник не буде розраховуватись. Такі обставини в подальшому матимуть наслідком припинення підприємницької діяльності самого боржника, що в свою чергу зумовлює банкрутство боржника і відкриття щодо нього ліквідаційної процедури.

У зв`язку з чим, законодавець звільнив поточні зобов`язання боржника від будь-яких правових обмежень та наслідків, які настають під час дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Це стосується як виконавчого провадження, так і санкцій за невиконання грошових зобов`язань.

Таким чином, застосування до зобов`язань, що виникли та строк виконання яких настав після порушення справи про банкрутство, заходів відповідальності за порушення зобов`язань, а саме нарахування 3 відсотків річних, застосування індексу інфляції, є обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству та введеному мораторію на задоволення вимог кредиторів у справі про банкрутство боржника.

На підставі вищезазначеного колегія суддів вважає, що висновок господарського суду першої інстанції про відмову в задоволені заяви в частині стягнення з боржника на користь заявника суми по нарахуванню трьох відсотків річних та індексу інфляції за кредитами у національній валюті, що нараховані на поточні зобов`язання боржника, не є обґрунтованим та не відповідає вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, в рамках Генеральної угоди №7208N1 від 21.11.2008 укладено кредитні договори №7208К20 від 21.11.2008 у валюті кредитування долар США, заборгованість яка визначена заявою з грошовими вимогами до боржника в сумі 7 051 338,41 доларів США та 4 830 344,09 грн. пені за порушення строків повернення кредитних коштів та процентів (том справи 3, аркуш 18) та №7210К1 від 28.01.2010 у валюті кредитування гривня України, заборгованість яка визначена заявою з грошовими вимогами до боржника в сумі 6 419 459,73 грн. в тому числі 562 394,29 грн. пені за порушення строків повернення кредитних коштів та процентів (том справи 3, аркуш 18).

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 524 зазначеного Кодексу зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини 1 статті 533 Цивільного кодексу України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина 2 статті 533 Цивільного кодексу України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 Цивільного кодексу України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Як вбачається з матеріалів справи, представником АТ «Альфа-Банк» надано пояснення щодо невірного нарахування скаржником інфляційних витрат.

Визнані кредиторські вимоги ПАТ "Державний експортно - імпортний банк України" в особі філії ПАТ "Державний експортно - імпортний банк України" після порушення справи про банкрутство за договором №7208К20 від 21.11.2008 в гривневому еквіваленті на суму 4830344,09 та за кредитним договором №7210К1 від 28.01.2010 в гривневому еквіваленті на суму 6419459,73. За період 30.09.2011 - 27.03.2018 при індексу інфляції 2, 381 від суми 11249803, 82 дорівнює 15 531078,88.

Контррозрахунок від ПАТ "Державний експортно - імпортний банк України" в особі філії ПАТ "Державний експортно - імпортний банк України" в місті Черкасах до суду наданий не був.

Отже, з огляду на вищезазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що підлягають задоволенню інфляційні нарахування на кредитування яке здійснювалось тільки в національній валюті (правова позиція ВС №905/192/18 від 11.10.2018).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України", "Рябих проти Росії", "Нєлюбін проти Росії"), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Таким чином, посилання та доводи скаржника частково знайшли свого підтвердження, в якості підстав скасування судових рішень під час апеляційного провадження.

Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції не є такою, що вимогам закону відповідає

Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.

Вказані вимоги судом попередньої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не було дотримано.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Господарського суду Черкаської області від 10.12.2018 підлягає частковому скасуванню, а апеляційна скарга - частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 136, 269, 270, 275, 277 Господарського процесуального кодексу України, Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ПАТ "Державний експортно - імпортний банк України" в особі філії ПАТ "Державний експортно - імпортний банк України" в місті Черкасах задовольнити частково.

Ухвалу Господарського суду Черкаської області від 10.12.2018 р. скасувати в частині відмови у визнанні поточних кредиторських вимог в розмірі 13 154298, 33 грн 3% річних та 15 531078, 88 грн інфляційних витрат.

Прийняти в цій частині нове рішення.

Визнати поточні кредиторських вимоги ПАТ "Державний експортно - імпортний банк України" в особі філії ПАТ "Державний експортно - імпортний банк України" в місті Черкасах в розмірі 13 154298, 33 грн 3% річних та 15 531078, 88 грн інфляційних витрат.

В решті ухвалу Господарського суду Черкаської області від 10.12.2018 р. залишити без змін.

Зобов`язати арбітражного керуючого внести зміни до реєстру.

Матеріали справи №01/5026/1159/2011 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Б.М. Грек

Судді О.М. Остапенко

Б.В. Отрюх