ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"05" червня 2019 р. м. Київ Справа № 911/1372/19

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., розглянувши матеріали позовної заяви керівника Фастівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації (м. Київ) до Головного управління Держгеокадастру у Київській області (м. Київ), Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіпан" (Київська обл., Фастівський район, с. Дорогинка) про визнання недійсними наказів, скасування державної реєстрації та витребування земельних ділянок

ВСТАНОВИВ:

Керівник Фастівської місцевої прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації (далі - позивач) до Головного управління Держгеокадастру у Київській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Київській області, відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіпан" (далі - ТОВ "Сіпан", відповідач-2) про: (1) визнання недійсними наказів відповідача-1 від 21.03.2014 № КИ/:03:001/00017299 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 1,6306 га з кадастровим номером НОМЕР_1 для ведення особистого селянського господарства та від 21.03.2014 № КИ/:03:001/00017298 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером НОМЕР_2 для ведення особистого селянського господарства, що розташовані на території Мотовилівської сільської ради Фастівського району Київської області; (2) скасування державної реєстрації права власності відповідача-2 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3 для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Мотовилівської сільської ради Фастівського району Київської області; (3) витребування на користь держави в особі позивача із незаконного володіння відповідача-2 земельні ділянки загальною площею 3,6306 га з кадастровими номерами НОМЕР_4, НОМЕР_1 для ведення особистого селянського господарства, що розташовані на території Мотовилівської сільської ради Фастівського району Київської області.

Також керівником Фастівської місцевої прокуратури порушено у позові питання поновлення йому строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом шляхом визнання причин пропуску строку позовної давності поважними.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірні накази прийняті відповідачем-1 з порушенням вимог земельного законодавства та з перевищенням наданих повноважень, оскільки стосуються передачі у приватну власність фізичним особам - громадянам земельних ділянок загальною площею 3,6306 га, які розташовані в межах прибережної захисної смуги річки Унава, тобто є землями водного фонду, а тому повноваження щодо розпорядження спірними земельними ділянками відповідно до статті 122 Земельного кодексу України належать позивачу. У зв`язку з цим незаконно відчужені за спірними наказами земельні ділянки є такими, що вибули з власності держави поза її волею, а тому підлягають витребуванню у добросовісного набувача, яким є відповідач-2.

Дослідивши позовну заяву на предмет її відповідності нормам ГПК України, які регулюють порядок дотримання заявником вимог щодо суб`єктного складу учасників справи, суд дійшов висновку, що заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства з огляду на нижченаведене.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

За статтею 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів та інші справи у спорах між суб`єктами господарювання у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; й інші справи у спорах між суб`єктами господарювання (пункти 6, 10, 15 частини першої статті 20 цього Кодексу).

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, під час визначення юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, обставин у справі, суб`єктного складу правовідносин.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 11 ЦК України унормовано, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої статті 16 ЦК України).

Водночас правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються, зокрема, приписами ЗК України, а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.

Згідно із частинами другою та третьою статті 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. За частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Порядок набуття права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності громадянами та юридичними особами передбачено вказаною статтею та статтями 118, 122 ЗК України.

Таким чином, наказ органу державної влади у сфері земельних відносин може оспорюватися з точки зору його законності, а вимога про визнання такого акта незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатом його реалізації у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимогу про визнання незаконними наказів можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред`являти до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання наказів незаконними є оспорювання цивільного права особи (зокрема, права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

Ураховуючи, що предметом спору у цій справі є накази відповідача-1 від 21.03.2014 № КИ/:03:001/00017298 та від 21.03.2014 № КИ/:03:001/00017299, якими надано у приватну власність фізичним особам земельні ділянки, то незважаючи на те, що позовні вимоги про визнання цих наказів недійсними не пред`явлені прокурором до вищезазначених фізичних осіб, як до відповідачів, суд дійшов висновку про те, що за характером спірних правовідносин вони стосуються прав та інтересів таких фізичних осіб у цивільних правовідносинах з права власності на майно - земельну ділянку, і відповідно належними відповідачами у даній справі мають бути такі фізичні особи поряд з ГУ Держгеокадастру у Київській області. А тому позовні вимоги про визнання недійсними наказів органу державної влади за суб`єктним складом підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства.

Відповідна правова позиція щодо підвідомчості земельних спорів за участю фізичних осіб викладена, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2018 у справі № 911/4144/16, від 02.04.2019 у справі № 916/2864/17.

Згідно з частиною 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зважаючи на вищезазначене та матеріали справи, суд дійшов висновку, що спір щодо позовних вимог про визнання недійсними наказів відповідача-1 від 21.03.2014 № КИ/:03:001/00017299 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 1,6306 га з кадастровим номером НОМЕР_1 для ведення особистого селянського господарства та від 21.03.2014 № КИ/:03:001/00017298 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером НОМЕР_2 для ведення особистого селянського господарства, що розташовані на території Мотовилівської сільської ради Фастівського району Київської області; скасування державної реєстрації права власності відповідача-2 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3 для ведення особистого селянського господарства, що розташовані на території Мотовилівської сільської ради Фастівського району Київської області, виник у цивільних правовідносинах уповноваженого органу та громадянина щодо передачі земельної ділянки у власність, тому відноситься до юрисдикції загальних судів та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За приписами частини 1 статті 173 ГПК України передбачено, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Згідно з частиною 4 статті 173 ГПК України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Суд встановив, що у даному випадку заявлені прокурором вимоги хоча і об`єднані спільним предметом (земельні ділянки), проте мають різні підстави позову: накази ГУ Держгеокадастру у Київській області оскаржуються прокурором з точки зору дотримання вимог чинного законодавства при наданні земельних ділянок у власність фізичним особам, а підставою заявлення такої похідної вимоги як витребування майна з володіння юридичної особи є приписи статей 387, 388 ЦК України, якими регламентовано один зі способів захисту прав власника майна.

З огляду на зазначене безпідставними є посилання прокурора у позовній заяві на можливість застосування до спірних правовідносин норм статті 173 ГПК України, оскільки предметом розгляду та вирішення судів різних юрисдикцій будуть різні підстави позовів.

При цьому, суд вказує, що за правилами цивільного судочинства підлягають розгляду як основні позовні вимоги - про визнання недійсними наказів ГУ Держгеокадастру у Київській області, так і похідна вимога про скасування державної реєстрації права власності відповідача-2 на земельну ділянку. Без вирішення цих вимог місцевим загальним судом неможливим є розгляд за правилами господарського судочинства такої похідної вимоги як віндикаційний позов до юридичної особи, оскільки наявність підстав для витребування майна безпосередньо залежить від результату вирішення спору про визнання недійсними наказів та скасування державної реєстрації прав, які і були підставою для відчуження земельних ділянок у приватну власність фізичним особам.

Зазначена особливість заявлених позовних вимог та їх пов`язаність між собою саме як основної та похідних унеможливлює закриття судом першої інстанції провадження у справі за основною вимогою та розгляд за правилами господарського судочинства похідних позовних вимог без вирішення основної, оскільки такий розгляд не сприятиме визначеному статтею 2 ГПК України завданню господарського судочинства та позбавить прокурора процесуального права на заявлення такого ж позову у разі задоволення первісної вимоги про визнання недійсними наказів.

В такому разі правильними будуть дії суду про відмову у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 175 ГПК України чи залишення позову без розгляду на підставі пункту 1 частини першої статті 231 ГПК України (у разі відкриття провадження у справі), з огляду на недотримання прокурором вимог, встановлених статтею 21 та частиною 4 статті 173 ГПК України.

Висновок суду зроблений з урахуванням правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 17.04.2019 у справі №911/274/18.

Зважаючи на вказане, надаючи правову оцінку доводам прокурора, що вказані у позові, з урахуванням фактичних та правових підстав заявлених позовних вимог, господарський суд дійшов висновку про наявність підстав, передбачених у пункті 1 частини першої статті 175 ГПК України, для відмови у відкритті провадження у даній справі.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у відкритті провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 173, 175, 234, 235 ГПК України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом керівника Фастівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіпан" про визнання недійсними наказів, скасування державної реєстрації та витребування земельних ділянок.

Додаток: позовна заява на 68 арк., в т. ч. платіжне доручення № 1063 від 07.05.2019.

Ухвала набирає законної сили негайно після її прийняття та відповідно до ст. 256 ГПК України та підпункту 17.5 пункту 17 частини 1 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її підписання.

З інформацією про дане судове рішення учасники справи можуть ознайомитися на сайті: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В.М. Антонова