ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2019 р. Справа №909/1035/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Кордюк Г.Т.

Плотніцький Б.Д.

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Кашути Дмитра Євгеновича, за вих. № 339 від 18.02.2019 (вх. № ЗАГС 01-05/788/18 від 27.02.2019)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 22.01.2019, суддя Шкіндер П.А., повний текст складено 01.02.2018

у справі №909/1035/18

за позовом: публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" (надалі ПАТ "КБ "Фінансова ініціатива") в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Кашути Дмитра Євгеновича, м. Київ

до відповідача-1: фізичної особи-підприємця Мосійчук Лесі Степанівни (надалі ФОП Мосійчук Л . С .), м Івано-Франківськ

до відповідача-2: фізичної особи-підприємця Кавецької Наталії Степанівни (надалі ФОП Кавецька Н.С.), м Івано-Франківськ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: публічного акціонерного товариства "Івано-Франківськгаз" (надалі ПАТ "Івано-Франківськгаз"), м Івано-Франківськ

про стягнення заборгованості в сумі 2 245,53 грн

за участю учасників справи: не викликалися

ВСТАНОВИВ:

ПАТ "КБ "Фінансова ініціатива" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області із позовом до ФОП Мосійчук Л.С. та ФОП Кавецька Н.С. про стягнення 2 245,53 грн безпідставно набутих коштів.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 22.01.2019 у справі № 909/1035/18 у позові відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції встановив, що між сторонами існували договірні відносини, відтак спірні кошти в розмірі 2 245,53 грн набуто за наявності правової підстави. В зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що такі кошти не може бути витребувано у порядку ст. 1212 ЦК України.

Не погоджуючись з даним рішенням, ПАТ "КБ "Фінансова ініціатива" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації подало апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано надані ним докази та аргументи, а відтак, винесено незаконне рішення, просить його скасувати, прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги повністю. Зокрема, скаржник звертає увагу на те, що спірні кошти були сплачені за комунальні послуги на підставі договору укладеного з ФОП Кавецькою Н.С. , а не з ФОП Мосійчук Л.С. В зв`язку з припиненням договірних відносин з ФОП Кавецькою Н.С , 22.12.2015 ПАТ "КБ "Фінансова ініціатива" звернувся до ПАТ "Івано-Франківськгаз" із заявою про повернення 2 245,53 грн, однак дані кошти 24.09.2015 та 29.09.2015 останнім були повернуті ФОП Мосійчук Л.С. на підставі її заяви. Відтак, апелянт стверджує, що ФОП Мосійчук Л. С. безпідставно отримала спірні кошти, які належать позивачу.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 26.03.2019 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Кравчук Н.М., судді Кордюк Г.Т., Плотніцький Б.Д. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ "КБ "Фінансова ініціатива" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 22.01.2019 у справі № 909/1035/18 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

16.04.2019 ФОП Мосійчук Л . С. надіслала на адресу суду відзив на апеляційну скаргу (зареєстрований в канцелярії суду за вх. № ЗАГС 01-04/2534/19 від 16.04.2019), в якому проти доводів апеляційної скарги заперечую, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, відтак просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Від інших учасників справи письмових пояснень щодо поданої апеляційної скарги на адресу суду не надходили.

Суд апеляційної інстанції у відповідності до ст. 269 ГПК України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Вивчивши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, Західний апеляційний господарський суд встановив наступне.

01.01.2013 між ПАТ "Івано-Франківськгаз" та ФОП Кавецькою Н.С. було укладено договір № 2013/ТП-ПР-К-ІФ-4799 на постачання природного газу за регульованим тарифом до об`єкту (не житлового приміщення) площею 24 424 м2, що знаходиться за адресою: вул. Грушевського, 17 м . Івано - Франківськ та договір № 18-ТО від 01.01.2013 на технічне обслуговування систем газопостачання, що знаходяться за вищевказаною адресою і перебували на балансі на той час підприємця Кавецької Н.С .

Оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється споживачем авансовими та/або плановими платежами із розрахунку договірного обсягу постачання газу, згідно з додатком 2 (п. 4.6 договору). Пунктом 4.6.1 договору встановлено, що для промислових споживачів та інших суд об`єктів господарювання авансові платежі оплачуються споживачем постачальнику на розрахунковий рахунок із спеціальним режимом використання у розмірі 100% від вартості запланованого або погодженого постачальником обсягом газу на розрахунковий період за 5 календарних днів до початку місяця поставки газу.

06.09.2013 між ФОП Кавецькою Н . С . (орендодавець) та ПАТ "КБ "Фінансова ініціатива" (орендар) було укладено договір оренди нежитлового приміщення, відповідно до якого орендодавцем по акту приймання-передачі було передано орендарю нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: вул. Грушевського, 17 м. Івано - Франківськ . Даний договір оренди було укладено строком до 06.08.2016 (а.с. 16-24).

Пунктом 4.4 договору оренди сторони погодили, що платежі за електроенергію, водопостачання, газопостачання, телефонний зв`язок, послуги ЖЕО, каналізацію, пожежну та охоронну системи проводяться орендарем самостійно, відповідно до фактичного споживання по показниках лічильників та діючих тарифів по прямих договорах з відповідними організаціями. До моменту укладення окремих договорів, усі витрати за отримані комунальні послуги, компенсуються орендарем орендодавцю на підставі наданих орендодавцем рахунків.

З метою уникнення необхідності укладення окремого догоовру на постачання природного газу, 02.01.2014 між ПАТ "Івано-Франківськгаз" (кредитор), ПАТ "КБ "Фінансова ініціатива" (поручитель) та ФОП Кавецькою Н.С. (боржник) було укладено трьохсторонній додатковий договір поруки № 05-13-14/04а, згідно умов якого поручитель зобов`язався перед кредитором своєчасно здійснювати поточні оплати за споживання та транспортування природного газу боржнику згідно договору №2013/ТП-ПР-к-ІФ-4799 від 01.01.2013 та договору № 18-ТО від 01.01.2013, а в разі допущення заборгованості по вказаних оплатах, сплачувати штрафні та фінансові санкції, передбачені зазначеними договорами (а.с. 25).

В подальшому, орендоване приміщення перейшло у приватну власність ФОП Мосійчук Л.С. , у зв`язку з чим сторони дійшли згоди дострокового припинення дії договору оренди та по акту приймання передачі приміщення 02.02.2015 було повернуто орендарю (а.с. 26-27).

09.03.2015 на адресу Івано-Франківського відділення ПАТ "Івано-Франківськгаз" надійшла заява ФОП Кавецької Н.С. про розірвання договору № 2013/ТП-ПР-К-ІФ-4799 на постачання природного газу за регульованим тарифом та укладення вказаного договору з ФОП Мосійчук Л . С . Також підприємець в заяві зазначила, що за договором №2013/ТП-ПР-К-ІФ-4799 від 01.01.2013 за споживачем Кавецькою Н.С. рахується переплата в сумі 2 245,53 грн (а.с. 78).

02.02.2015 між ФОП Мосійчук Л .С. (орендодавець) та ПАТ "КБ "Фінансова ініціатива" (орендар) було укладено договір оренди нежитлового приміщення, відповідно до якого орендодавцем по акту приймання-передачі було передано орендарю нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: вул. Грушевського, 17 м. Івано- Франківськ . У п.5.2 договору зазначено, що даний договір діє з 02.02.2015 до 01.10.2015 (а.с. 28-37).

Пунктом 4.4 договору оренди сторони погодили, що платежі за електроенергію, водопостачання, газопостачання, телефонний зв`язок, послуги ЖЕО, каналізацію, пожежну та охоронну системи проводяться орендарем самостійно, відповідно до фактичного споживання по показниках лічильників та діючих тарифів по прямих договорах з відповідними організаціями.

Як зазначає позивач, оскільки дія трьохстороннього додаткового договору поруки № 05-13-14/04а від 02.01.2014 не була припинена, ним, як поручителем, на виконання даного договору було здійснено попередню оплату за природній газ в розмірі 2 245,53 грн на підставі виставленого ПАТ "Івано-Франківськгаз" рахунку-фактури № 00002721 від 25.02.2015.

Разом з тим, позивач звертає увагу на те, що ФОП Мосійчук Л.С. переуклала договір на постачання природного газу з ПАТ "Івано-Франківськгаз" лише 01.03.2015, що підтверджується договором № 2015/ТП-ПР-К-ІФ-4799 (а.с. 79-85).

01.03.2015 між ПАТ "Івано-Франківськгаз" (кредитор), ПАТ "КБ "Фінансова ініціатива" (поручитель) та ФОП Мосійчук Л.С. (боржник) було укладено трьохсторонній додатковий договір поруки № 05-14-15/11, згідно умов якого поручитель зобов`язався перед кредитором своєчасно здійснювати поточні оплати за споживання та транспортування природного газу боржнику згідно договору №2015/ТП-ПР-к-ІФ-4799 від 01.03.2015 і договору № 4799-ТО від 01.03.2015, а в разі допущення заборгованості по вказаних оплатах, сплачувати кредитору штрафні та фінансові санкції, передбачені зазначеними договорами (а.с. 41).

Тобто, позивач стверджує, що обов`язок щодо оплати за газопостачання в орендоване у ФОП Мосійчук Л.С. приміщення, у позивача виник з 01.03.2015.

20.08.2015 орендоване приміщення у ФОП Мосійчук Л.С. було передано останній по акту приймання передачі в зв`язку з розірванням договору оренди нежитлового приміщення (а.с. 36).

Оскільки позивач не користувався орендованими приміщеннями та відповідно послугами газопостачання, 22.12.2015 ПАТ "КБ "Фінансова ініціатива" звернулося до ПАТ "Івано-Франківськгаз" листом № 1323 в якому просило повернути кошти в розмірі 2 245,53 грн в зв`язку з припиненням договірних відносин по договору №2013/ТП-ПР-К-ІФ-4799 від 01.01.2013 (а.с. 42).

Однак даний лист залишився без відповіді та задоволення.

Пізніше, як стверджує позивач, йому стало відомо, що ПАТ "Івано-Франківськгаз" 13.07.2015 переплату за постачання природного газу в сумі 2 245,53 грн за умовами договору № 2013/ТП-ПР-К-ІФ-4799 на постачання природного газу за регульованим тарифом від 01.01.2013 перенесено з ФОП Кавецької Н.С. на ФОП Мосійчук Л.С. (а.с. 87-88).

24.09.2015 ПАТ "Івано-Франківськгаз" на підставі заяви, поданої ФОП Мосійчук Л.С. від 23.09.2015 про повернення їй коштів в сумі 1 795,03 грн. у зв`язку з розірванням договору №2015/ТП-ПР-к-ІФ-4799 від 01.03.2015 (а.с. 89), ФОП Мосійчук Л.С. повернуто грошові кошти в сумі 1 795,03 грн (а.с. 89-90).

29.09.2015 грошові кошти в сумі 450,50 грн, за заявою Мосійчук Л.С. , перераховано в рахунок оплати за технічне обслуговування систем газопостачання, що знаходяться за адресою: вул. Грушевського ,17 м. Івано-Франківськ і перебувають на балансі ФОП Мосійчук Л.С. за III квартал 2015 року, що підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2015 по 30.09.2016 між ПАТ "Івано-Франківськгаз" та Кавецька-Мосійчук за договором № 4799-ТО (а.с. 86).

В даному випадку позивач зазначає, що постачальник допустився помилки, здійснивши зарахування коштів на користь ФОП Мосійчук Л .С., оскільки оплата вказаних коштів здійснювалася позивачем, як поручителем ФОП Кавецька Н.С. на підставі договорів додаткового договору поруки № 05-13-14/04а від 02.01.2014 та договору оренди від 06.09.2013.

З огляду на наведене, позивач вважає, що ФОП Мосійчук Л.С. без достатньої правової підстави зберегла у себе спірні кошти, які належать позивачу.

Дані обставини стали підставою звернення до суду про стягнення 2 245,53 грн на підставі ст. 1212 ЦК України.

В свою чергу ФОП Мосійчук проти позову заперечила, зазначає, що спірні кошти було перераховано ПАТ "Івано-Франківськгаз" як попередню оплату за природній газ на підставі виставленого рахунку-фактури, тобто не помилково та за наявності правової підстави, в зв`язку з чим їх не може бути повернуто на підставі ст. 1212 ЦК України.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача 2 245,53 грн як безпідставно набутих ФОП Мосійчук Л.С. коштів на підставі ст.1212 ЦК України.

За змістом положень статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення глави 83 ЦК застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною 1 ст. 177 ЦК України передбачено, що об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Приписами ч.1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторонам (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 631 ЦК України та ч.7 ст. 180 ГК України передбачено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Отже, системний аналіз положень ч.1, п. 1 ч.2 ст. 11, ч.1 ст. 177, ч.1 ст. 202, ч.1 ст. 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Як зазначалося вище, 06.09.2013 між ФОП Кавецькою Н .С. та ПАТ "КБ "Фінансова ініціатива" було укладено договір оренди, а також 02.01.2014 між ПАТ "Івано-Франківськгаз", ПАТ "КБ "Фінансова ініціатива" та ФОП Кавецькою Н.С. було укладено додатковий договір поруки № 05-13-14/04а.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що саме на виконання зазначених договорів позивачем було здійснено попередню оплату за природній газ в розмірі 2 245,53 грн на підставі виставленого ПАТ "Івано-Франківськгаз" рахунку-фактури № 00002721 від 25.02.2015.

Таким чином, спірні кошти сплачено позивачем на виконання правочину, відповідно, такі кошти набуто ФОП Кавецькою Н.С. за наявності правової підстави, а тому їх не може бути витребувано з відповідача-2 згідно з положеннями ст. 1212 ЦК України як безпідставно набуте майно. Разом з тим ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 18.12.2018 провадження у справі №909/1035/18 в частині позовних вимог пред`явлених до ФОП Кавецька Н.С. про стягнення 2 245,53 грн закрито на підставі ст.231 ГПК України (а.с. 61-63). Дана ухвала суду учасниками справи не оскаржувалася.

Також колегія суддів погоджується з твердженням позивача, що його зобов`язання з оплати за природній газ, за користування приміщенням орендованого у ФОП Мосійчук Л.С. виникли з 01.03.2015, тобто з моменту укладення договору №2015/ТП-ПР-к-ІФ-4799 на постачання природного газу за регульованим тарифом (у п.4.6.1, п.4.6 якого передбачено сплату споживачем вартість послуг з постачання газу авансовими платежами) та додаткового договору поруки №05-14-15/11 (а.с. 41, 79-82).

Факт сплати позивачем 2 245,53 грн на виконання умов договорів укладених з ФОП Кавецькою Н.С. підтверджується також актом звіряння взаємних розрахунків та самою заявою ФОП Кавецької Н.С . від 09.03.2015, згідно яких вбачається що станом на момент розірвання договору №2013/ТП-ПР-к-ІФ-4799 від 01.01.2013 за ФОП Кавецькою Н. С. рахувалася переплата на суму 2 245,53 грн (а.с. 78, 87).

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ "Івано-Франківськгаз" 13.07.2015 переплату за постачання природного газу в сумі 2 245,53 грн здійсненої на виконання договору №2013/ТП-ПР-К-ІФ-4799 від 01.01.2013 перенесено з ФОП Кавецької Н.С. на договір №2015/ТП-ПР-К-ІФ-4799 від 01.03.2015 укладеного з ФОП Мосійчук Л.С. (а.с. 87-88).

Натомість п. 4.6.5 договору №2013/ТП-ПР-К-ІФ-4799 від 01.01.2013 визначено, що у разі переплати за фактично спожитий газ сума переплати зараховується постачальником в рахунок оплати поставленого газу в наступному розрахунковому періоді або повертається на поточний рахунок споживача на його письмову вимогу.

Враховуючи, що ФОП Кавецької Н.С. договірні стосунки з ПАТ "Івано-Франківськгаз" були припинені в березні 2015 року, то колегія суддів вважає, що у ПАТ "Івано-Франківськгаз" не було правових підстав для перенесення 13.07.2015 переплату за постачання природного газу в сумі 2 245,53 грн здійсненої на виконання договору №2013/ТП-ПР-К-ІФ-4799 від 01.01.2013 на правові відносини з ФОП Мосійчук Л.С. по договору №2015/ТП-ПР-К-ІФ-4799 від 01.03.2015.

Слід зазначити, що позивачем на підставі п.2.4 додаткового договору поруки №05-13-14/04а від 02.01.2014 було подано 22.12.2015 до ПАТ "Івано-Франківськгаз" лист № 1323 в якому просив повернути кошти в розмірі 2 245,53 грн в зв`язку з припиненням договірних відносин по договору №2013/ТП-ПР-К-ІФ-4799 від 01.01.2013 (а.с. 42).

Однак даний лист залишився без відповіді та задоволення.

Пізніше, як стверджує позивач, йому стало відомо, що ПАТ "Івано-Франківськгаз" спірні кошти повернуло ФОП Мосійчук Л.С. на підставі її заяви від 23.09.2015 (а.с. 89-90).

Відтак, враховуючи обставини даного спору, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про повернення зазначених коштів на підставі ст. 1212 ЦК України є обґрунтованими та правильно заявлені позивачем до ФОП Мосійчук Л.С. , оскільки правової підстави для перерахування відповідачу-1 та отримання нею 2 245,53 грн не існувало.

Разом з тим, ФОП Мосійчук Л.С. подано заяву про застосування строку позовної давності до позовних вимог (а.с. 53).

За змістом ст. 256, ст. 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України).

Встановивши, що позовну давність пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цієї підстави, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

За загальним правилом ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Це правило пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини.

В даному випадку, позивач вважає, що ним позов подано в межах строку позовної давності, оскільки йому стало відомо про порушення своїх прав лише у травні 2016 року, після отримання від ПАТ "Івано-Франківськгаз" копії актів звіряння.

Однак, колегія суддів вважає, що про порушення свого права позивачу було відомо (мало бути відомо) на момент припинення правових відносин з ФОП Кавецькою Н.С. та укладення вищезазначених договорів з ФОП Мосійчук Л.С. , тобто станом на березень 2015 року. Позов заявлено до суду 27.11.2018, тобто з пропуском строку позовної давності.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог, проте відповідачем заявлено заяву про застосування строку позовної давності, то суд в даному випадку застосовує положення про позовну давність та відмовляє в позові з цієї підстави.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, не знайшло свого підтвердження, в зв`язку з чим підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення відсутні.

Приписами ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід скасувати, прийняти нове, яким в позові відмовити з інших підстав , а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Статтею 129 ГПК України визначено, що у разі відмови в позові судовий збір покладається на позивача.

Оскільки, апеляційна скарга до задоволення не підлягає, то відповідно понесені судові витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги залишається за скаржником.

Керуючись, ст.ст. 247, 252, 269, 275, 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 22.01.2019 у справі № 909/1035/18 скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви залишити за позивачем.

4. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за скаржником.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки передбаченні ст.288 ГПК України.

6. Справу повернути до Господарського суду Івано-Франківської області.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Головуючий суддя Н.М. Кравчук

судді Г.Т. Кордюк

Б.Д. Плотніцький