РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.06.2019Справа № 910/2109/19

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ричел"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення 8827,11 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Представники учасників справи: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ричел" звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергетична компанія "Енергоатом" про стягнення 8827,11 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не своєчасно виконував свої грошові зобов`язання за договором № 53-123-01-18-04080 від 29.01.2018, в зв`язку з чим позивач просить стягнути з нього 8117,77 грн пені та 709,34 грн 3 % річних.

Ухвалою суду від 27.02.2019 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

15.03.2019 від позивача через канцелярію суду надійшов супровідний лист на виконання ухвали від 27.02.2019 про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.04.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову та характер спірних правовідносин, судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

03.05.2019 через канцелярію суду від позивача надійшов відзив на відзив, в якому позивач підтримує позовну вимоги та зазначає, що датою отримання товару є дата, проставлена у видаткових накладних, а тому вимоги позивача є обґрунтованими.

23.05.2019 через канцелярію суду від відповідача надійшли заперечення на відзив на відзив, в яких відповідач зазначає, що пеня та 3 % розраховані позивачем без врахування положень глави 18 ЦК України, у тому числі ч. 5 ст. 254, ст. 599 ЦК України та п. 3.3., 2.2, 3.2, 5.1 договору, а тому відповідач здійснив у відзиві розрахунок санкції з урахуванням не лише дати поставки, вказаної у видаткових накладних, а й з урахуванням дати проходження вхідного контролю та реєстрації податкових накладних. Відповідач зазначає, що в договорі відсутні умови щодо відповідальності за порушення строків оплати товару, а тому нарахування пені є безпідставним.

Суд відзначає, що на його адресу від відповідача відзив на позовну заяву не надходив, а тому він відсутній у матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

29.01.2018 між Державним підприємством Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Южноукраїнська атомна електрична станція" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ричел" (постачальник) укладено договір на постачання товару № 53-123-01-18-04080, умовами якого передбачено, що постачальник зобов`язується передати покупцю, а покупець приймає на себе зобов`язання прийняти та сплатити товар - код CPV31710000-6 по ДК 021:2015- електронне обладнання, у кількості, асортименті і цінам, зазначеним у специфікації № 1 (Додаток до договору № 1), що є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 2.1, 2.2 договору загальна вартість товару складає: разом - 497800, 00 грн. без ПДВ, крім того ПДВ 20 % - 99560, 00 грн., всього з ПДВ - 597360, 00 грн. За даним договором оплата відбувається на протязі 45 днів після постачання товару, згідно специфікації № 1 (додаток до договору № 1), та виконання постачальником умов п.п. 3.2, 5.1 договору.

Пунктом 3.1, 3.2 договору передбачено, що постачання здійснюється: з 01.02.2018 по 04.05.2018 транспортом постачальника, з обов`язковою присутністю представника постачальника, на умовах - DDP м. Южноукраїнськ, Миколаївська область, Южноукраїнське відділення ВП "Складське господарство" відповідно до Правил Інкотермс-2010. Термін постачання може бути змінений за погодженням сторін, шляхом укладання додаткової угоди. За товар постачальник надає покупцю: видаткову накладну; податкову накладену, складену в електронній формі з дотриманням умов щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, з відображенням УКТЗЕД по позиційно, електронного підпису уповноваженої платником особи, і зареєстровану в єдиному реєстрі податкових накладних, шляхом направлення її на електронну адресу покупця, протягом терміну, визначеного чинною редакцією ПКУ. Разом з податковою накладною постачальник надає покупцю електронну квитанцію про реєстрацію податкової накладної в ЄРПН.

Згідно п. 3.3 договору, датою постачання є дата отримання товару на складі покупця з відміткою в накладній про прийняття товару.

Крім того, пунктом 8.1 договору передбачено, що усі суперечки і розбіжності, що можуть виникнути з договору або у зв`язку з ним, будуть розглядатися постачальником і покупцем у претензійному порядку передбаченому чинним законодавством України.

Відповідно до п. 8.2 договору, претензія підлягає розгляду у строк згідно діючого законодавства України.

За умовами з п. 8.3 договору, у випадку незадоволення претензії або неотримання відклику у встановлений термін, а також неможливості врегулювання розбіжностей у претензійному порядку, суперечка розглядається в судовому порядку відповідно до діючого законодавства України.

Договір вступає в силу з моменту підпису обома сторонами, та скріплення печаткою. Дія терміну цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 12.1. цього договору та закінчується 31.12.2019 (п.п. 12.1 та 12.2. договору).

Позивач зазначає, що відповідачем було прострочено оплату товару, в зв`язку з чим він просить стягнути з відповідача пеню та 3% річних.

Листом від 29.05.2018 № 29/05 позивачем надано відповідь на претензію відповідача, в якій позивач просив переглянути нарахований позивачем розмір пені та здійснити його перерахунок з урахуванням наявної заборгованості у відповідача з оплати поставленого товару, та провести взаємозаліків зустрічних вимог по оплаті пені з урахуванням заборгованості по оплаті пені у розмірі 3547, 77 грн.

15.11.2018 позивач звернувся до відповідача з претензією № 1, в якій просив сплатити пеню та 3% річних за прострочення виконання грошових зобов`язань.

04.12.2018 відповідач надав відповідь на претензію № 32/20436, в якій повідомив про безпідставність нарахування пені, оскільки, це не передбачено договором та вказав на порушення ЦК України при здійсненні розрахунку.

До матеріалів справи долучено видаткові накладні на підтвердження обставин щодо поставки товару, підписані та скріплені печатками обох контрагентів: № 274 від 07.05.2018 на суму 58120,56 грн, № 309 від 22.05.2018 на суму 19380,00 грн, № 316 від 24.05.2018 на суму 969,60 грн, № 346 від 30.05.2018 на суму 4355,40 грн, № 353 від 04.06.2018 на суму 452,40 грн, № 216 від 11.04.2018 на суму 111940,56 грн, № 167 від 20.03.2018 на суму 121740,84 грн, № 219 від 13.04.2018 на суму 61559,89 грн, № 275 від 07.05.2018 на суму 4173,66 грн, № 310 від 22.05.2018 на суму 9341,04 грн, № 347 від 30.05.2018 на суму 1999,20 грн, № 360 від 06.06.2018 на суму 1200,48 грн, № 215 від 11.04.2018 на суму 34589,24 грн, № 273 від 07.05.2018 на суму 292,60 грн, № 308 від 24.05.2018 на суму 4811,88 грн, № 345 від 30.05.2018 на суму 1282,56 грн, № 359 від 06.06.2018 на суму 3081,60 грн, № 225 від 17.04.2018 на суму 372,00 грн, № 276 від 07.05.2018 на суму 2384,33 грн, № 311 від 22.05.2018 на суму 18458,40 грн, № 317 від 24.05.2018 на суму 309,60 грн, № 220 від 13.04.2018 на суму 3116,52 грн, № 312 від 22.05.2018 на суму 132600,00 грн, № 410 від 02.07.2018 на суму 827,64 грн. Загальна вартість товару, що була поставлена згідно вищезазначених видаткових накладних складає 597360,00 грн.

На підтвердження оплати відповідач отриманого товару, позивач долучив картки рахунку 361, відповідно до яких відповідачем було сплачено позивачу 597360,00 грн.

Отже отриманий згідно вищезазначених видаткових накладних товар був оплачений у повному обсязі.

Сторонами не заперечуються на спростовуються обставини, що зазначений у видаткових накладних товар був поставлений і в подальшому оплачений.

Згідно ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору на постачання товару № 53-123-01-18-04080 від 29.01.2018, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно п. 3.3 договору, датою постачання є дата отримання товару на складі покупця з відміткою в накладній про прийняття товару.

Оплата відбувається протягом 45 днів після постачання товару. Крім того, постачальник зобов`язаний дотриматись п.п. 3.2, 5.1 договору, які передбачають надання покупцю видаткових накладних, податкових накладних, зареєстрованих у встановленому порядку (з доказами реєстрації) та прийняття товару щодо кількості та якості.

Суд відзначає, що 45 денний строк для оплати товару визначається з дати поставки (дати підписання видаткової накладної), з необхідністю дотримання п. 3.2, 5.1 договору протягом цього строку. Твердження відповідача, що 45 денний строк для оплати починає свій перебіг після виконання постачальником п. 3.2, 5.1 договору не відповідає його умовам, оскільки, договором визначено порядок визначення дати поставки (п. 3.3 договору), і саме з дати поставки починається відлік 45 днів для оплати товару.

Суд наголошує, що твердження відповідача про те, що період нарахування санкцій визначений позивачем невірно, без врахування дати проведення вхідного контролю, спростовано матеріалами справи, оскільки з розрахунку вбачається, що при визначенні періодів, за які нараховано санкції позивач вказував датами поставки товару саме дати проставлення штампу вхідного контролю відповідача.

Згідно поданих до матеріалів справи первинних документів, що підтверджують дату поставки товару та дату оплати товару, вбачається відповідачем оплачено товар з порушенням строків визначених договором, після спливу 45 денного строку (з дати вхідного контролю), яким відстрочено дату оплати товару, при цьому у матеріалах справи відсутні докази зміни сторонами термінів оплати шляхом укладення додаткової угоди.

Так, відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 8117,77 грн, розраховано з урахуванням дат поставки по видаткових накладних за період з 05.05.2018 по 11.09.2018.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 2 статті 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 1, 2 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Оскільки ні договором між сторонами ні актом цивільного законодавства не визначено розмір пені, який має стягуватись на невиконання грошового зобов`язання за договором поставки, Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" визначено лише обмеження розміру пені, суд вважає вимоги позивач про стягнення з відповідача пені за прострочення виконання грошових зобов`язань за договором, а позов в цій частині таким, що не підлягає задоволенню.

Щодо стягнення 3% річних.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 251 ЦК України терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина 2 статті 252 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст. 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. До строку, що визначений півроком або кварталом року, застосовуються правила про строки, які визначені місяцями. При цьому відлік кварталів ведеться з початку року. Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Строк, що визначений у півмісяця, дорівнює п`ятнадцяти дням. Якщо закінчення строку, визначеного місяцем, припадає на такий місяць, у якому немає відповідного числа, строк спливає в останній день цього місяця. Строк, що визначений тижнями, спливає у відповідний день останнього тижня строку. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Згідно з частиною 1 статті 255 ЦК України, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

Відтак, 3% може бути нараховано лише за кожен повний день прострочення платежу.

Із системного аналізу наведених приписів чинного законодавства вбачається, що день фактичної оплати товару не включається до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення 3% річних.

Судом було встановлено порушення з боку відповідача строків оплати товару, однак при здійсненні розрахунку 3% річних, позивач невірно визначив періоди нарахування, оскільки ним не було враховано, що при здійсненні розрахунку не повинен враховуватись день оплати товару та не враховано, що у разі, якщо останній день оплати припадає на вихідний день, то останнім днем оплати є перший робочий день і відповідно прострочення наступає з наступного за останнім днем оплати дня.

Судом здійснено власний розрахунок 3% річних з урахуванням вищезазначених вимог щодо визначення періоду розрахунку та визначено, що розмір 3% річних, який підлягає стягненню з відповідача складає 640,22 грн.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, будинок 3, ідентифікаційний код - 24584661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ричел" (04119, м. Київ, вул. Сім`ї Хохлових, буд. 8, ідентифікаційний код - 38258663) 640 (шістсот сорок) грн. 22 коп. - 3% річних та 139 (сто тридцять дев`ять) грн. 33 коп. - судового збору.

3. У задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 8117,77 грн та 3% річних у розмірі 69,12 грн - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя І.В.Усатенко