ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2019 р. Справа№ 910/14899/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Скрипки І.М.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» та Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України»

на рішення

Господарського суду міста Києва

від 04.03.2019 (повний текст рішення складено 14.03.2019)

у справі № 910/14899/18 (суддя Балац С.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України»

до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта»

про стягнення 38 522,44 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2018 року Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Надра України» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (далі - відповідач) про стягнення 38 522,44 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з оплати заборгованості, стягнутої рішенням суду у справі №910/16506/15, за договором про проведення моніторингу та наукового супроводження надрокористування №7/2961-Р-158М/13 від 19.12.2013.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.03.2019 у справі №910/14899/18 позов задоволено частково. На підставі рішення суду з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» підлягає стягненню на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» 3 % річних в сумі 4 665, 09 грн., інфляційні втрати в сумі 20 882, 74 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 1 762,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що позивачем при здійсненні розрахунків неправильно застосовано положення статті 625 Цивільного кодексу України в частині нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму інфляційних втрат, 3 % річних та суми судового збору, які було вирішено стягнути рішенням Господарського суду міста Києва.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2019 скасувати в частині вимог, нарахованих після 11.11.2016.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» зазначає, що моментом фактичного виконання рішення є списання (надходження) коштів з рахунку ПАТ «Укрнафта» на рахунок виконавчої служби, що, на думку скаржника, відбулось 11.11.2016.

Також, не погоджуючись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Надра України» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2019 скасувати в частині відмови у задоволенні позову про стягнення 12 736, 85 грн. фінансових санкцій.

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Надра України» вказує, що 3% річних та інфляційні втрати не відносяться до неустойки в розумінні цивільного та господарського законодавства України, а є окремими фінансовими санкціями, тому, на думку апелянта, здійснення нарахування 3% річних та інфляційних на суми 3% річних та інфляційних, стягнутих за рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/16506/15, є обгрунтовним.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Заперечуючи проти апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Укрнафта», позивач у своєму відзиві, поданому до суду 25.04.2019, зазначає, що Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Надра України» було додано до позовної заяви виписку з особового рахунку компанії від 31.08.2017, якою підтверджується надходження коштів у справі №910/14899/18 на рахунки позивача саме 31.08.2017.

Крім того, ПАТ «НАК «Надра України» звертає увагу, що пунктом 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою, а тому, на думку позивача, посилання відповідача на те, що датою закінчення нарахування фінансових санкцій являється 11.11.2016 є безпідставними.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 12.04.2019 та 16.04.2019 відкрито апеляційне провадження у справі №910/14899/18, розгляд апеляційних скарг ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Частиною 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За правилами пункту 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Надра України» (виконавець) та Публічним акціонерним товариством «Укрнафта» (замовник) 19.12.2013 укладено договір №7/2951-Р-158М/13 про проведення моніторингу та наукового супроводження надрокористування, за умовами якого виконавець зобов`язується виконати для замовника роботи, а замовник зобов`язується прийняти й оплатити роботи з проведення моніторингу та наукового супроводження надрокористування з метою видобування корисних копалин на Космацькому родовищі. Обсяг робіт, етапи (підетапи) та строки їх виконання наведені в календарному плані (додаток № 1), який є невід`ємною частиною цього договору та складається виконавцем щорічно (п. п. 1.1, 1.2 договору).

На виконання умов договору, позивач виконав роботи, вартість яких у строки, обумовлені сторонами у договорі, відповідачем не була оплачена.

Враховуючи вищенаведене, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва із позовною заявою про стягнення з відповідача наявної заборгованості та нарахованих інфляційних втрат, 3% річних та пені.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.08.2015 у справі №910/16506/15 позов задоволено повністю: стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» 85 479,90 грн. основного боргу, 37 911,18 грн. інфляційних втрат, 1 443,25 грн. 3% річних, 18 543,28 грн. пені, 2 867,35 грн. судового збору.

Частою 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На виконання вказаного рішення суду Господарським судом міста Києва 01.09.2015 видано наказ (т. 1; а.с. 36).

Державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві 16.02.2016 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №50188326 з примусового виконання наказу №910/16506/15, виданого Господарським судом міста Києва 01.09.2015 про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» боргу у розмірі 146 244 грн. 96 коп. (т. 1; а.с. 37-38).

Державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у міста Києві 18.09.2017 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №50188326 з примусового виконання наказу №910/16506/15, виданого Господарським судом міста Києва 01.09.2015 про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» боргу у розмірі 146 244 грн. 96 коп., у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду (т. 1; а.с. 39).

Отже, відповідач на виконання судового рішення у справі № 910/16506/15 сплатив стягнуті судом суми у примусовому порядку. Проте, вказані кошти надійшли на рахунок ПАТ "НАК "Надра України" тільки 31.08.2017, що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача (т. 1; а.с. 40-41).

Враховуючи неналежне виконання відповідачем умов договору та вказаного рішення, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» 3% річних в сумі 6 969,72 грн. та інфляційних втрат у розмірі 31 552,72 грн., нарахованих за період прострочки з 05.11.2015 по 30.08.2017.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до частини 5 статті 11 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відтак, якщо певне зобов`язання згідно з рішенням господарського суду є грошовим, відповідальність за невиконання такого зобов`язання, що виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України.

У даному випадку у відповідача виникло грошове господарське зобов`язання, яке було встановлене судовим рішенням та яке боржником - Публічним акціонерним товариством «Укрнафта» виконане невчасно у примусовому порядку.

Згідно з статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Із системного аналізу положень статей 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України слідує, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, передбаченої статтею 625 Цивільного кодексу Україні.

Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду України у справі № 913/869/14 від 12.04.2017, у справі № 918/329/16 від 26.04.2017.

Отже, кредитор вправі вимагати стягнення з боржника в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних з моменту невиконання та до повного виконання грошового зобов`язання (судового рішення).

Таким чином, право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вищенаведені норми законодавства, вимоги про стягнення інфляційної складової боргу та 3 % річних, нарахованих на суму основного зобов`язання, є такими, що заявлені правомірно.

Разом з тим, як вбачається із позову, заявивши до стягнення матеріальні втрати за період з 05.11.2015 по 30.08.2017, позивач здійснив їх нарахування не лише на основний борг у сумі 85 479,90 грн., а й на інфляційні нарахування у сумі 37 911,18 грн., 3% річних у сумі 1 443,25 грн., а також на суму судового збору у 2 867,35 грн., що були стягнуті судовим рішенням.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що такий розрахунок позивача є необґрунтованим, з огляду на наступне.

Позивач нараховуючи матеріальні витрати на інфляційну складову боргу у сумі 37 911,18 грн. та 3% річних у сумі 1 443,25 грн., які були стягнуті судовим рішенням у справі № 910/16506/15, вказав, що 3% річних та інфляційні не відносяться до неустойки в розумінні цивільного та господарського законодавства України, а є окремими фінансовими санкціями. З такими доводами колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 625 Цивільного кодексу регулюються зобов`язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. Постановлене судом рішення про стягнення основної заборгованості та матеріальних втрат лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність. Після винесення вказаного рішення нараховані матеріальні втрати не змінюють свою правову природу та не включаються до суми основного боргу.

Положення статті 625 Цивільного кодексу України щодо стягнення інфляційних втрат та 3 % річних надають право застосовувати їх лише до суми грошового зобов`язання - основного боргу. Вказаною нормою не надається право на нарахування інфляційних втрат та 3 % річних знову ж таки на інфляційні втрати та 3 % річних, зокрема, на вже стягнуті рішенням суду, оскільки правова природа інфляційної складової боргу та 3 % річних є похідною від основного зобов`язання.

Таким чином, місцевий господарський суд правильно зазначив про необгрунтованість позовних вимог в частині нарахування матеріальних втрат на інфляційну складову боргу у сумі 37 911,18 грн. та 3% річних у сумі 1 443,25 грн., що були стягнуті рішенням Господарського суду міста Києва від 18.08.2015 у справі № 910/16506/15.

Стосовно нарахування позивачем матеріальних втрат на суму судового збору, покладеного вказаним рішенням суду на відповідача в розмірі 2 867,35 грн., судова колегія зазначає, що, оскільки судовий збір не виник з порушеного зобов`язання (з невиконання умов договору про проведення моніторінгу та наукового супроводження надрокористування № 7/2951-Р-158М/13 від 19.12.2013) та не був складовою частиною основної заборгованості за договором, а є лише платою за подання відповідного позову до суду згідно з Законом України «Про судовий збір» місцевим господарським судом в цій частині позовних вимог також відмовлено обґрунтовано.

З урахуванням наведеного, правомірно заявленими вимогами є матеріальні втрати на суму основного боргу у розмірі 85 479,90 грн., стягнутого рішенням Господарського суду міста Києва від 18.08.2015 у справі № 910/16506/15.

Перевіривши розрахунки 3% річних та збитків від зміни індексу інфляції, наведених позивачем та судом першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що стягнення 3% річних у сумі - 4 665,09 грн. та індексу інфляції у розмірі - 20 882,74 грн. є арифметично правильними та нараховані відповідно до чинного законодавства, а тому суд першої інстанції правомірно частково задовольнив позовні вимоги в цій частині.

Доводи Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» про те, що моментом фактичного виконання рішення є списання (надходження) коштів з рахунку відповідача на рахунок виконавчої служби, що на думку скаржника, відбулось 11.11.2016, колегією суддів відхиляються з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 30.1. статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» №2346-III від 05.04.2001 переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Пунктом 1.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», роз`яснено, що з урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою, а згідно з пунктом 8.1 статті 8 цього Закону банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Враховуючи викладене, доводи апелянта про те, що моментом фактичного виконання рішення є списання (надходження) коштів з рахунку ПАТ "Укрнафта" на рахунок виконавчої служби, є необґрунтованими, оскільки таким моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

Отже, як вбачається з банківської виписки, наявної у матеріалах справи, датою зарахування коштів на рахунок ПАТ "НАК "Надра України" є 31.08.2017, відтак - датою виконання судового рішення у справі № 910/16506/15 є саме 31.08.2017.

Стосовно посилань апелянта - відповідача у справі на те, що саме 11.11.2016 відповідачем було перераховано на рахунок виконавчої служби заборгованість, присуджену до стягнення судовим рішенням у справі №910/16506/15, слід зазначити, що надані відповідачем платіжні вимоги № 22712 від 31.10.2016 та № 7842564/12 від 26.10.2017, меморіальні ордери № 227/12 від 11.11.2016, № 227/12 від 16.11.2016, та платіжні доручення № 1012/5-26 від 26.07.2016 № 7842564/12 від 26.10.2017 та № 78425664/12 від 06.02.2018 не можуть вважатися належними доказами списання чи перерахування спірної заборгованості, оскільки містять посилання на інші рішення та накази судів, а наказ у справі № 910/16506/15 у таких переліках - відсутній.

Таким чином, суд першої інстанції правильно вказав, що твердження відповідача про фактичне виконання рішення суду у справі №910/16506/15 саме 11.11.2016 шляхом перерахування коштів на рахунок державної виконавчої служби є недоведеними.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Таким чином, місцевий господарський суд правильно зазначив, що, оскільки права та охоронювані законом інтереси позивача, за захистом яких той звернувся до суду, порушено відповідачем, то позовні вимоги про стягнення 38 522,44 грн. підлягають задоволенню частково.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, апелянтами не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які вони посилаються в апеляційних скаргах. Доводи апеляційних скарг ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» та Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2019 у справі №910/14899/18 задоволенню не підлягають. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2019 у справі №910/14899/18 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню до Верховного Суду судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2019 у справі №910/14899/18 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2019 у справі №910/14899/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2019 у справі №910/14899/18 залишити без змін.

Матеріали справи №910/14899/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено та підписано 30.05.2019.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б.Михальська

І.М. Скрипка