ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2019 р. Справа№ 920/8/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Козир Т.П.

Кравчука Г.А.

розглянувши у письмовому провадженні

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче

акціонерне товариство "ВНДІкомпресормаш"

на рішення Господарського суду Сумської області від 25.02.2019

у справі №920/8/19 (суддя Джепа Ю.А.)

за позовом Акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії

Газопромислового управління "Шебелинкагазвидобування"

до Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче

акціонерне товариство "ВНДІкомпресормаш"

про стягнення 187 544,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Укргазвидобування" в особі філії Газопромислового управління "Шебелинкагазвидобування" (далі за текстом - позивач) звернулося до Господарського суду Сумської області з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче акціонерне товариство "ВНДІкомпресормаш" пені у сумі 187 544,00 грн., нарахованої за неналежне виконання зобов`язань за договором поставки №ШГВ 459/15-Т-17 від 29.05.2017.

Відповідач зазначав про те, що порушення ним строку поставки зумовлено порушенням іноземними постачальниками відповідача строків поставки комплектуючих матеріалів. Відповідач вживав всіх можливих заходів щодо належного виконання умов укладеного з позивачем договору. Враховуючи відсутність у позивача погіршення фінансового стану, ускладнень у господарській діяльності чи збитків внаслідок невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, відповідач просив суд зменшити заявлену позивачем до стягнення пеню до 46 886,00 грн.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 25.02.2019 у справі №920/8/19 позов задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача пеню в розмірі 187 544,00 грн. та 2 813,16 грн. судового збору.

Судове рішення мотивовано тим, що відповідач порушив зобов`язання з поставки товару, що є підставою для застосування до нього відповідальності у вигляді сплати штрафних санкцій, встановлених п.7.11 укладеного між сторонами Договору. Також суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення заявленої до стягнення пені, врахувавши, що її розмір становить менше ніж 3% загальної вартості несвоєчасно поставленого товару, а відтак є співразмірним, виходячи з права сторін на розумне стимулювання виконання зобов`язань.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив частково скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 25.02.2019 у справі №920/8/19 та ухвалити нове рішення про стягнення з відповідача штрафних санкцій в розмірі 46 886,00 грн.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального права, що призвело до прийняття невірного по суті заявлених вимог рішення в оскарженій відповідачем частині. Зокрема, відповідач звертав увагу суду апеляційної інстанції на те, що місцевим господарським судом не враховано: ступінь виконання відповідачем свого зобов`язання з поставки товару, а також те, що прострочення було незначним; невідповідність розміру пені наслідкам порушення; відсутність у позивача збитків.

Також на підтвердження факту існування виняткових обставин відповідач посилався на довідку Сумської торгово-промислової палати про істотну зміну обставин №ЗЕЗ-46 від 26.03.2018.

Позивач у відзиві заперечував проти апеляційної скарги, зазначаючи про те, що відповідач не повідомляв позивача про настання обставин непереборної сили, що зумовили порушення строків поставки за укладеним між сторонами договором, та не надавав доказів на підтвердження таких обставин. Позивач заперечував проти посилання відповідача на довідку Сумської торгово-промислової палати про істотну зміну обставин №ЗЕЗ-46 від 26.03.2018, оскільки остання не подавалася місцевому господарському суду. Також позивач просив суд врахувати, що порушення відповідачем строків поставки устаткування за договором має наслідком уповільнення виконання програм інтенсифікації видобутку газу позивачем, що призводить до порушення ним державним програм видобутку природного газу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача на рішення Господарського суду Сумської області від 25.02.2019 у справі №920/8/19 та вирішено здійснювати її розгляд у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду - зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

29.05.2017 між позивачем, як покупцем, та відповідачем, як постачальником, укладено договір поставки №ШГВ 459/15-Т-17 (закупівля товару за власні кошти) (далі за текстом - Договір), за умовами якого (п.п.1.1, 1.2) постачальник зобов`язується поставити покупцю товар, зазначений в специфікації, що додається до Договору і є його невід`ємною частиною, а покупець - прийняти і оплатити такий товар. Найменування/асортимент товару, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю товару та його загальна вартість товару вказується у специфікації (далі по тексту - Специфікація).

Ціна Договору вказується в Специфікації в гривнях з урахуванням ПДВ (для резидента) або в іноземній валюті (для нерезидента). Загальна вартість договору визначається загальною вартістю товару, вказаного у Специфікації до цього договору (п.п.3.1, 3.2 Договору).

Строк поставки, умови та місце поставки Товару, інформація про вантажовідправників і вантажоотримувачів вказується в Специфікації до цього Договору. Обсяг поставки Товару визначається в рознарядках Покупця та узгоджується до поставки Товару. Відвантаження Товару проводиться тільки після отримання Постачальником рознарядки. Відвантаження Товару без рознарядки забороняється. Рознарядка Постачальнику може направлятися Покупцем в електронному вигляді на електронну адресу Постачальника, вказану в Розділі XIV даного Договору (п.п.5.1, 5.2 Договору).

У разі невиконання постачальником взятих на себе зобов`язань з поставки товару у строки, зазначені у Специфікації до даного Договору, останній сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів - додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару (п.7.11 Договору).

Відповідно до п.10.1 Договору він набирає чинності з дати його підписання сторонами та скріплення його печатками сторін і діє до повного виконання сторонами зобов`язань.

В Специфікації №1 від 29.05.2017 (Додаток №1 до Договору) сторони погодили поставку товарів загальною вартістю 6 697 999,98 грн., у т.ч. ПДВ 1 116 333,33 грн. Строк поставки товару - до 31.10.2017.

15.06.2017 відповідач отримав рознарядку №1 від 12.06.2017 (вих.№1 1-03-5865-3) на весь обсяг товару, визначений у Специфікації №1 до Договору.

На звернення відповідача щодо відстрочення строків поставки товару у зв`язку з порушенням своїх зобов`язань його контрагентами, сторони дійшли згоди внести зміни до Договору шляхом укладення Додаткової угоди №1 до нього від 29.11.2017 та продовжити строки поставки товару до 31.12.2017.

За твердженням позивача, він фактично отримав товар лише 31.01.2018, про що сторонами було складено і підписано видаткову накладну №51 від 30.01.2018, Акт приймання-передачі товару від 30.01.2018 та товарно-транспортну накладну №51 від 30.01.2018.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. ст. 655, 662 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст цього договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

В силу вимог ст. ст. 525, 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання підлягає виконанню належним чином у встановлений строк. Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушенням зобов`язання (неналежне виконання).

З матеріалів справи вбачається, що з урахуванням додаткової угоди №1 до Договору, відповідач повинен був поставити позивачу товар у строк до 31.12.2017, але фактично поставив 31.01.2018.

В ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.4 ст. 231 ГК України розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з п.7.11 Договору у разі невиконання постачальником взятих на себе зобов`язань з поставки товару у строки, зазначені у Специфікації до даного Договору, останній сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення.

Позивач нарахував відповідачу пеню за порушення строків поставки товару у період з 03.01.2018 по 30.01.2018 на загальну суму 187 544,00 грн. та направив вимогу №11-07-3617-3 від 16.04.2018 про сплату пені.

Відповідач у листі №04/09-006073 від 30.04.2018 визнав порушення умов Договору в частині строків поставки товару та зазначив, що таке порушення сталося внаслідок невиконання своїх зобов`язань контрагентами відповідача, у зв`язку з чим просив позивача не застосовувати штрафні санкції.

Позивач повторно направив відповідачу вимогу про сплату штрафних санкцій №003.1.7.1-003-06-10950-3 від 01.11.2018, але вказана вимога відповідачем не виконана, пеня сплачена не була.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, колегія суддів дійшла висновку про його арифметичну правильність та обґрунтованість.

Водночас відповідачем заявлялося клопотання про зменшення розміру заявлених до стягнення позивачем штрафних санкцій до 46 886,00 грн. і з цього приводу судом було встановлено наступне.

Згідно з ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

З вищенаведених правових норм випливає, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

До апеляційної скарги відповідачем було додано Довідку Сумської торгово-промислової палати №46 від 26.03.2018 про істотну зміну обставин на підтвердження факту існування виняткових обставин, які зумовили несвоєчасне виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань з поставки товару.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що названа довідка не подавалася місцевому господарському суду та відповідач не згадував про її існування.

Ані в тексті апеляційної скарги, ані у її резолютивній (прохальній) частині не викладено обґрунтування поважності причин неподання доданої до апеляційної скарги Довідки Сумської торгово-промислової палати №46 від 26.03.2018, які об`єктивно не залежали від скаржника, у зв`язку з чим відповідно до вимог ч.3 ст. 269 ГПК України вказані докази не приймаються судом та не враховуються при перегляді даної справи.

Додана до апеляційної скарги заява відповідача від 29.06.2017 №04/09-02 про вчинення злочину, адресована начальнику Сумського відділу ГУ НП України в Сумській області, також подана без дотримання вимог ч.3 ст. 269 ГПК України, про яку зазначалося вище.

Посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, в якій суди дійшли висновку про можливість зменшення заявлених до стягнення штрафних санкцій до 75% вказаної у позові суми, відхиляється апеляційним судом, оскільки обставини у названій справі та у справі №920/8/19 не є тотожними. Так у справі №911/1351/17 загальна сума санкцій, які просив стягнути позивач складала 4 622 206,36 грн., що становило близько 20% від суми несвоєчасно поставленого товару, тоді як у справі №920/8/19 позивачем заявлено до стягнення 187 544,00 грн., що складає лише 3% вартості несвоєчасно поставленого відповідачем товару і вказаний розмір санкцій не є неспіврозмірно завищеним.

Проаналізувавши та врахувавши інтереси обох сторін, ступінь та час виконання боржником свого обов`язку за Договором, причини його неналежного виконання, поведінку винної особи (неповідомлення позивача про обставини, які могли перешкодити виконанню умов Договору, зокрема неповідомлення про несанкціоноване втручання у роботу комп`ютерів та комп`ютерних мереж відповідача; неподання доказів існування обставин непереборної сили у порядку, встановленому Договором), враховуючи той факт, що позивачем також здійснювалися кроки до врегулювання цього питання, в тому числі узгоджувалося відтермінування строків поставки, а розмір штрафних санкцій становить менше, ніж 3% загальної вартості несвоєчасно поставленого товару, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про співрозмірність розміру нарахованих штрафних санкцій, виходячи з права сторін на розумне стимулювання виконання зобов`язань, і колегія суддів не вбачає підстав для зменшення суми штрафних санкцій.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків місцевого господарського суду, апеляційна скарга задоволенню не підлягає і витрати за її подання відповідно до ст. 129 ГПК України покладається судом на скаржника.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 126, 129, 269, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче акціонерне товариство "ВНДІкомпресормаш" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Сумської області від 25.02.2019 у справі №920/8/19 - без змін.

2. Матеріали справи повернути Господарському суду Сумської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Т.П. Козир

Г.А. Кравчук