СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2019 р. Справа № 922/3375/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І. , суддя Слободін М.М.

за участю секретаря судового засідання Новікової Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. 1319 Х/1-7) на рішення господарського суду Харківської області від 27.03.2019 року, ухвалене у приміщенні вказаного суду суддею Присяжнюк О.О., повний текст якого складено 28.03.2019 року, у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харків - Капітал", м. Харків,

до Харківської міської ради, м. Харків,

про внесення змін до договору,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Харків - Капітал", звернувся до місцевого господарського суду із позовною заявою до відповідача - Харківської міської ради, в якій просив суд внести зміни до Додаткової угоди до Договору оренди земельної ділянки, реєстраційний номер 45, номер запису про інше речове право в Єдиному державному реєстрі речових прав - 20062480 та викласти частину першу пункту 5 та частину другу пункту 9 спірної Додаткової угоди в наступній редакції.

Частина перша пункту 5: "Нормативна грошова оцінка земельної ділянки відповідно до витягу з технічної документації № 880 від 24.09.2013 становить до 31.12.2016року - 112 229 467 грн., згідно з Витягом з державного земельного кадастру від 16.02.2017р. № 97-20.08-3-353/32-17 з 01.01.2017року - 102 203 095 грн."

Частина друга пункту 9: "Розмір орендної плати за земельну ділянку згідно з розрахунком від 03.10 2013 р. № 71/14 становить до 31.12.2016року 5,6% від її нормативної грошової оцінки і складає 6 284 850,15грн. або в місяць - 523 737, 51 грн., з 01.01.2017року становить 4% від її нормативної грошової оцінки і складає 4 088 123,80грн. або в місяць - 340 676,98грн"

Рішенням господарського суду Харківської області від 27.03.2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить це рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення.

Частиною 1 статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 p. і набула чинності в Україні 11 вересня 1997 p.

З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України передбачено застосування судом Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду цивільної справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

З огляду на викладене та зважаючи, що на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, а також те, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо), подальше відкладення розгляду справи суперечитиме вищезгаданому принципу розгляду справи впродовж розумного строку.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Так, в обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням 27 сесії 4 скликання Харківської міської ради від 24.11.2004р. № 198/04 «Про припинення та надання в користування земельних ділянок юридичним та фізичним особам» між Харківською міською радою та ТОВ «Харків-Капітал» 23.03.2007р. укладено Договір оренди земельної ділянки, реєстраційний номер 45.

Відповідно до цього Договору ТОВ «Харків-Капітал» була надана в оренду строком до 01.11.2029 земельна ділянка площею 8,1555га по вул. Магнітогорській, 1 для обслуговування адміністративних, складських та допоміжних будівель і споруд нафтобази № 1.

18.04.2017 року цей Договір оренди землі відповідачем через Департамент реєстрації Харківської міської ради було внесено до Єдиного державного реєстру речових прав (номер запису про інше речове право: 20062480) з первісними умовами Договору, хоча 28.12.2016 року Вищим господарським судом України залишено без змін рішення Господарського суду Харківської області від 02.08.2016 року, яким внесено зміни до вищевказаного Договору оренди землі шляхом визнання укладеною Додаткової угоди до вказаного договору оренди в редакції викладеній в рішенні господарського суду.

Як стверджує позивач, на день подання позову відомості про внесення даної угоди до Єдиного державного реєстру речових прав відсутні, але в зв`язку з невідповідністю нормам діючого законодавства умови вищевказаної Додаткової угоди не підлягають застосуванню з 01.01.2017 року, в той час як відповідач незаконно та необґрунтовано зміни не вносить, а напроти, подав позов про стягнення з позивача заборгованості з орендної плати за цією Додатковою угодою (справа № 922/3189/18).

Розмір орендної плати за земельну ділянку, визначений в пункті 9 спірної Додаткової угоди становить 5,6% від її нормативної грошової оцінки і складає 6 284 850,15грн. або в місяць - 523 737, 51 грн.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки відповідно до Витягу з технічної документації № 880 від 24.09.2013року становить 112 229 467грн. (п. 5 Додаткової угоди) без врахування коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки станом на теперішній час.

Як свідчить даний Витяг нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки розрахована з застосуванням коефіцієнту функціонального використання - 2,5 - землі комерційного використання. Така нормативна грошова оцінка була визначена згідно з Порядком нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пункти затвердженого наказом Держкомзему України, Мінагрополітики України, Мінбудархітектури. України, Української академії аграрних наук від 27.01.2006 №18/15/21/11 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.04.2006 р. за №388/12262, який діяв на час розгляду спору.

Позивач посилається на те, що, цей Порядок в частині визначення нормативної оцінки земель населених пунктів втратив чинність з 27.12.2016 року, а в повному обсязі - 17.02.2017р., в зв`язку з прийняттям нового Порядку, а саме, Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.11.2016року № 489, який з 01.01.2017 року і повинен застосовуватись до спірної Додаткової угоди до Договору оренди землі від 23.03.2007р.

Натомість в Додатковій угоді, викладеній в рішенні суду по справі № 922/1558/16, новий Порядок не застосовано та частина перша пункту 5 та частина друга пункту 9 спірної Додатково угоди викладені не у відповідності до діючих норм.

Також, в спірній Додатковій угоді не враховано, що на відміну від пункту 3.5. Порядку нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів від 27.01.2006р. №18/15/21/11, в якому було вказано, що коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (додаток 1, табл.1.1 для земель комерційного використання визначено Кф - 2,5) враховує відносну прибутковість видів економічної діяльності, а в пункті 5 нового Порядку визначено, що коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф), встановлюється на підставі Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року N 548, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01 листопада 201Г року за N 1011/18306 (додаток 1).

Інформаційною базою для нормативної оцінки земель населених пунктів є затверджено генеральні плани населених пунктів, плани зонування територій і детальні плани територій відомості Державного земельного кадастру, дані інвентаризації та державної статистичні звітності (п. З нового Порядку).

Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру від 06.01.2017року № НВ- 017, Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку від 16.02.2017: № 97-20.08-3-353/32-17, Публічної кадастрової карти, копії яких додаються, код виду цільового призначення спірної земельної ділянки - 11.02. Для розміщення та експлуатації основних підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, якому в розділі 11 секції J додатку 1 до нового Порядку визначено Кф -1,2.

Тобто, новим Порядком законодавчо визначено коефіцієнт, який характеризує: функціональне використання земельної ділянки під нафтобазою позивача - 1,2, а не 2,5. з урахуванням якого відповідачем визначена орендна плата за земельну ділянку по вул. Магнітогорській, 1 м. Харкова в редакції Додаткової угоди викладеної в судовому рішенні справі № 922/1558/16 від 2.08.2016року.

Застосування коефіцієнту, який характеризує функціональне використання земельної ділянки під нафтобазою позивача - 1,2 та розмір нормативної грошової оцінки з 01.01.2017року в розмірі 102 203 095 грн., на думку позивача, підтверджено в мотивувальній частині постанови Вищого господарського суду України від 26.09.2017р. по справі № 922/317/17.

За викладеного, посилаючись на Порядок нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.11.2016 року № 489, відомостей Державного земельного кадастру, рішенням Харківської міської ради 11 сесії 7 скликання від 22.02.2017р. № 566/17 «Про внесення змін до рішення 25 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 03.07.2013р. № 1209/13 «Про затвердження «Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013р.» позивач вважає, що частину першу пункту 5 спірної Додаткової угоди належить викласти в наступній редакції:

«Нормативна грошова оцінка земельної ділянки відповідно до витягу з технічної документації № 880 від 24.09.2013 становить до 31.12.2016року - 112 229467 грн., з 01.01,2017року - 102 203 095 грн.».

Частину другу пункту 9 спірної Додаткової угоди з урахуванням рішення Харківської міської ради 25 сесії 5 скликання від 10.09.2008р. «Про внесення змін до рішення 19 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 27.02.2008р. № 41/08 «Про затвердження «Положення про порядок визначення розмірів орендної плати при укладанні договорів оренди землі в м. Харкові (№ 242/08), яким встановлені ставки орендної плати, зокрема, для земель промисловості, позивач вважає належить викласти в наступній редакції:

«Розмір орендної плати за земельну ділянку згідно з розрахунком № 71/14 від 03.10 2013 становить до 31.12.2016року 5,6% від її нормативної грошової оцінки і складає 6 284 850,15грн., або в місяць -523 737,51грн., з 01.01.2017 року становить 4 % від її нормативної грошової оцінки і складає 4 088 123,80грн. або в місяць -340 676,98грн.

Враховуючи викладене, позивач просить суд внести зміни до Додаткової угоди до Договору оренди земельної ділянки, реєстраційний номер 45 та викласти частину 1 пункту 5 та частину 2 пункту 9 Договору оренди в новій редакції.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги та переглядаючи справу в межах, встановлених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За приписами частини першої статті 15 цього Закону однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно зі статтею 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Згідно зі статтею 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кi = І : 100, де І - індекс споживчих цін за попередній рік. У разі якщо індекс споживчих цін перевищує 115 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 115. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.

Статтею 30 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Згідно з приписами статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до приписів статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, визначених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Таким чином, відповідно до наведених положень законодавства, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який не може бути меншим, ніж встановлено положеннями Податкового кодексу України.

Порядок проведення нормативної грошової оцінки до 2017 року було врегулювано Порядком нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженого наказом Держкомзему України, Мінагрополітики України, Мінбудархітектури України, Української академії аграрних наук № 18/15/21/11 від 27.01.2006.

Згідно з зазначеним порядком, земельну ділянку надану за спірним договором оренди віднесено до земель комерційного призначення, що і було враховано судами при розгляді справи № 922/1558/16.

З 01 січня 2017 зазначене питання врегульовано прийняттям Порядком нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 489 від 25.11.2016.

Як вже зазначалося, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив внести спірні зміни до договору оренди землі, посилаючись на зміни в процедурі проведення нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, а саме: затвердження наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №489 від 25.11.2016 р. нового Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів.

Після набуття сили зазначеним порядком, 23 січня 2017 року ТОВ "Харків - Капітал" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Харківської міської ради в якому просило суд внести зміни до Додаткової угоди до Договору оренди земельної ділянки, у зв`язку з тим, що на його думку у відповідності до зазначеного порядку, земельну ділянку повно бути віднесено до земель промисловості.

Рішенням господарського суду від 06.04.2017 у справі №922/317/17 залишеним без змін Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 31.05.2017 та Постановою Вищого господарського суду від 26.09.2017 у задоволені зазначеного позову відмовлено в повному обсязі.

Гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі, встановлені, зокрема, приписами статей 19, 140, 143, 144, 146 Основного Закону України.

Положення закріплені в статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, яка встановлює, що головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються Конституцією або законом; органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу; повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними, що кореспондується із вимогами ч.3 ст.24Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Згідно зі ст. 144 Конституції України та ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення органів місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до ст. 10.2. Податкового кодексу, місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Згідно з пунктами 34, 35 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування», до виключної компетенції міської ради належить вирішення на пленарних засіданнях питань регулювання земельних відносин; затвердження відповідно до закону ставок земельного податку, розмірів плати за користування природними ресурсами, що є у власності відповідних територіальних громад.

Порядок визначення ставки орендної плати за землі територіальної громади м. Харкова встановлено Положенням про порядок визначення розміру орендної плати, плати за суперфіцій, земельний сервітут при наданні земельних ділянок у платне користування в місті Харкові, затвердженим рішенням сесії Харківської міської ради від 27.02.2008 р. № 41/08, із наступними змінами.

Вказане рішення сесії Харківської міської ради не оскаржено та не скасовано у встановленому законному порядку.

Відповідно до пункту 2.4. Порядку визначення розміру орендної плати, річна орендна плата (О) за земельну ділянку розраховується за формулою:

де:

Ц - нормативна грошова оцінка земельної ділянки, грн.;

Б - єдина для м. Харкова базова ставка орендної плати (частка одиниці);

К1 - коефіцієнт, який враховує наявність складних інженерно- геологічних умов земельної ділянки, визначається згідно з додатком до цього Положення;

К2 - коефіцієнт, який враховує розмір земельної ділянки, визначається згідно з додатком до цього Положення.

Застосування коефіцієнтів складних інженерно-геологічних умов (К1) та обмеженого використання (К2) здійснюється за ініціативою орендаря на підставі наданих ним документів, які свідчать про наявність обставин, що дають право на використання вказаних коефіцієнтів (експертні висновки територіальної організації в галузі інженерних вишукувань для будівництва, спеціалізованих установ та організацій, довідки державних та інших уповноважених органів, висновки (довідки) підприємств, установ та організацій, які експлуатують об`єкти, навколо (уздовж) яких встановлені охоронні зони, тощо).

Відповідно до вказаного рішення сесії Харківської міської ради базова річна ставка орендної плати становить 0,08 тобто 8% від нормативної грошової оцінки земель.

Разом з тим, орендна плата за земельну ділянку розраховується в залежності від терміну оренди із застосуванням наступних відсотків від розрахункового розміру орендної плати: строк оренди, роки: 1-10 років - 100% від орендної плати; строк оренди, роки: 11-15 років - 90% від орендної плати; строк оренди, роки: 16-20 років - 80% від орендної плати; строк оренди, роки: 21-25 років - 70% від орендної плати; строк оренди, роки: 26-50 років - 60% від орендної плати (пункт 2.6. Положення).

Так, земельна ділянка відповідно до п.8 спірного договору оренди надавалася Відповідачу у користування строком на 22 роки. Оскільки термін оренди за договором позивача є значним та підпадає під дію п.2.6. Порядку визначення розміру орендної плати, у даному випадку було знижено базову ставку та встановлено її у вигляді 70% від базової ставки, тобто 8%х70%=5,6% від нормативної грошової оцінки.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на набрання чинності Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.11.2016 №489, який регулює виключно порядок визначення процедури проведення нормативної грошової оцінки земель населених пунктів (пункт 1 Порядку), і жодним чином не обґрунтовує позовні вимоги в частині зміни ставки орендної плати до 4%.

На відміну від Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затверджений Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №489 від 25.11.2016 р., який передбачає віднесення земельної ділянки до категорії промисловості відповідно до цільового призначення цієї земельної ділянки, Порядок визначення розміру орендної плати, плати за суперфіцій, земельний сервітут при наданні земельних ділянок у платне користування в місті Харкові враховує фактичне використання такої земельної ділянки.

Правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, право на позов у особи виникає після порушення відповідачем її права та захисту підлягає порушене право, а матеріалами справи не підтверджено порушення позивача з боку відповідача, то відсутність порушеного права позивача також є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 277, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 27.03.2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 03.06.2019

Головуючий суддя В.І. Сіверін

Суддя О.І. Терещенко

Суддя М.М. Слободін