ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2019 Справа № 917/1577/18

за позовною заявою Акціонерного товариства «Приватбанк»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Контрейд»

про стягнення 84578820.90 грн.

Суддя Киричук О.А.

Секретар судового засідання Тимофієнко О.П.

Представники сторін:

представник позивача: Колесніков В.О.

представник відповідача: Реута Н.В.

Акціонерне товариство «Приватбанк» звернулося до господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Контрейд» про стягнення 84578820.90 грн. заборгованості за договором фінансового лізингу № 4К16071ЛИ від 20.08.2016р., з яких: 47642445,67 грн. прострочена заборгованість по сплаті лізингових платежів в рахунок вартості майна; 26681809,13 грн. прострочена заборгованість з винагороди за користування майном; 10254565,90 грн. пеня за прострочення грошового зобов`язання.

В обґрунтування позову позивач посилається на неналежне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Контрейд» своїх зобов"язань по договору фінансового лізингу № 4К16071ЛИ від 20.08.2016р. у частині сплати лізингових платежів в рахунок вартості майна, а також сплати винагороди за користування майном.

Ухвалою від 14.01.2019 суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду і відкрити провадження у справі, справу розглядати в порядку загального позовного провадження, призначити підготовче засідання у справі на 12.02.19, викликати учасників справи у підготовче засідання, зобов`язати відповідача надати докази сплати заборгованості за договором фінансового лізингу № 4К16071ЛИ від 20.08.2016р. (ч.2 ст.74 ГПК України), запропонувати відповідачу протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду надати суду відзив на позов, позивачу - подати суду відповідь на відзив.

Ухвалою від 12.02.2019 суд постановив відкласти підготовче засідання на 07.03.19, запропонувати сторонам вчинити дії на виконання завдання підготовчого провадження, викликати учасників справи в підготовче засідання.

07.03.19 від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач в задоволенні просив відмовити у повному обсязі (вх. № 2825).

В підготовчому засіданні 07.03.19 оголошена перерва до 04.04.19.

21.03.19 від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. № 2286).

02.04.19 від відповідача надійшло клопотання про призначення судово-економічної експертизи (вх. № 3326).

03.04.19 від позивача надійшли заперечення на клопотання про призначення судово-економічної експертизи (вх. № 3428).

04.04.19 від відповідача надійшла заява, якою відповідач уточнює перелік питань, що пропонує поставити експерту (вх. № 3471).

В підготовчому засіданні 04.04.19 оголошена перерва до 15.04.19.

15.04.19 від відповідача надійшла заява, якою відповідач наводить обгрунтування для спростувань заперечень на клопотання про призначення судово-економічної експертизи (вх. № 3865).

Судом у підготовчому засіданні 15.04.2019 розглянуто клопотання відповідача про призначення у справі судової економічної експертизи та вирішено відмовити в його задоволенні.

Присутні в засіданні 15.04.2019р. представники сторін повідомили суд про те, що заяв і клопотань не має, ними вчинені всі дії, передбачені у підготовчому провадженні.

Ухвалою від 15.04.2019 суд постановив закрити підготовче провадження у справі №917/1577/18, призначити справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на 25.04.19, викликати учасників справи в судове засідання.

Ухвалою від 25.04.2019 суд постановив відкласти розгляд справи на 23.05.19, викликати учасників справи в судове засідання.

23.05.19 під час розгляду справи, сторони надали пояснення по суті спору, за змістом яких вбачається, що позивач позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити повністю, а відповідач проти позовних вимог заперечує.

При розгляді справи по суті судом досліджено докази, після чого суд перейшов до судових дебатів (ст.ст. 217, 218 ГПК України).

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 23.05.19 судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України.

У судових засіданнях здійснювалася фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, оцінивши надані докази, суд, встановив:

20.08.2016 р. між ПАТ КБ ПРИВАТБАНК, правонаступником якого є АТ КБ ПРИВАТБАНК (Позивач), та ТОВ КАНТРЕЙД (Лізингоодержувач) було укладено договір фінансового лізингу №4К16071ЛИ (надалі Договір) відповідно до п. 1.1. якого банк передає лізингоодержувачу майно, яке зазначено у Додатку №1. а лізингоодержувач приймає майно від банка в платне користування, а після виплати всієї суми лізингових платежів у власність, у визначені даним договором строки, на умовах фінансового лізингу.

У пункті 1.2. Договору сторони узгодили, що вартість майна становить: 379 388 744,00грн.

За змістом п. 3.1. Договору передача банком та прийом Лізингоодержувачем майна в лізинг здійснюється згідно акту прийому-передачі майна зазначеним у Додатку №3.

Пунктом 6.2.11 договору фінансового лізингу №4К16071ЛИ від 20.08.2016р. (з урахуванням додаткової угоди від 22.08.2016р.) передбачено, що Відповідач зобов`язаний сплачувати Позивачу: винагороду за відкриття рахунку Фінансовий лізинг (оренда); лізинговий платіж (суму, що відшкодовує при кожному платежі частину вартості майна); відсоткову винагороду за користування майном; інші витрати банка, безпосередньо пов`язані з цим договором.

Пунктом 6.2.8. Договору на Лізингоотримувача було покладено обов`язок не зменшувати суму лізингових платежів, а також не затримувати виплату чергового лізингового платежу, якщо дані зміни не погоджені сторонами та не передбачені договорами про внесення змін до цього договору.

Розмір, структура, строки сплати лізингових платежів встановлюються Додатком №2 (п.2.1. Договору).

Згідно Додатку № 2 відшкодування вартості переданого у лізинг майна Відповідач повинен здійснити шляхом сплати 85 платежів, з яких 84 платежі - в сумі 4 463 396,99 грн. та 1 платіж - в сумі 4 463 396,84 грн.

Перший платіж мав бути здійснений Відповідачем 25.09.2016р., а другий та всі наступні платежі - у період з 25.08.2017р. по 25.07.2024р. щомісячно не пізніше 25-го числа кожного місяця.

За змістом п. 2.3.2. Договору Лізингоодержувач сплачує банку винагороди на рахунок, зазначений у п. 1.4. Договору, зокрема, відсоткову винагороду за користування майном у розмірі 12% річних від суми залишку несплаченої вартості майна, виходячи з фактичної кількості днів користування майном, та 360 днів у році, щомісяця в період з 25-го числа місяця по останній день місяця, а так само в термін сплати останньої суми лізингового платежу, який зазначений у Додатку №2.

Згідно з п. 2.3.3. договору, у випадку порушення Лізингоодержувачем зобов`язань по сплаті лізингових платежів, передбачених цим договором, відсоткова винагорода за користування майном складає 24% річних, від суми залишку несплаченої вчасно частини вартості майна, згідно Додатку №2.

Додатковою угодою від 03.11.2016р. пункти 2.3.2 та 2.3.3 договору фінансового лізингу були викладені у новій редакції, згідно якої починаючи з 07.11.2016р. відсоткова винагорода становить відповідно 10,5% та 21% річних.

Позивач вказує, що він свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, передавши відповідне майно Лізингоодержувачу. В підтвердження цього позивач надав акт приймання- передачі майна від 25.08.2016 року (Додаток №3 до Договору).

Акт приймання-передачі майна було підписано із використанням електронного цифрового підпису, про що сторони домовились в угоді про використання електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом ключа від 19.08.2016року.

Графіком лізингових платежів (додаток №2 до Договору) передбачена сплата Лізингоодержувачем лізингових платежів 25.09.2016, 25.08.2017, а починаючи з 25.09.2017 щомісяця до 25.07.2024 року.

За даними позивача, у Лізингоодержувача наявна прострочена заборгованість по лізинговим платежам в рахунок вартості майна в розмірі 47 642 445,87 грн.

Крім того, у виписці по рахунку 2078 станом на 31.08.2018 року позивач відобразив, що несплачена заборгованість Лізингоодержувача по відсотковій винагороді складала 26 681 809,13 грн.

Позивач стверджує, що вказані розміри заборгованості не сплачені, тому він звернувся до суду з вимогами про стягнення 47 642 445,87 грн. - прострочена заборгованість по сплаті лізингових платежів в рахунок вартості майна та 26 681 809,13 грн. - прострочена заборгованість з винагороди за користування майном.

Крім того, у зв`язку з порушенням Лізингоодержувачем термінів сплати лізингових платежів та відсоткової винагороди за користування майном, відповідно до п. 7.1. Договору банком була нарахована Відповідачу пеня у розмірі 10 254 565,90 грн.

Відповідач, заперечуючи проти позову. вказав, на наступні обставини:

- Товариство зверталося до Позивача з проханням надати згоду (дозвіл) на передачу майна отриманого за Договором фінансового лізингу у сублізинг на ПАТ «Укрнафта», проте Банком не було надано відповіді на це звернення;

- бездіяльність Банку та повне ігнорування звернень Товариства, свідчить про те, що Банк відмовився прийняти належне виконання зобов`язань, запропоноване Лізингоодержувачем.

- нарахування Банком пені за порушення грошового зобов`язання за період з 10.08.2017 року по 27.09.2018 року в сумі 10 254 565,90 грн. є незрозумілим; загальний залишок заборгованості зі сплати лізингових платежів в сумі 47 642 445,87 грн. є завищеним; загальний залишок простроченої заборгованості за сплати відсоткової нагороди за користування майном 26 681 809,13 грн. є незрозумілим; розмір визначених Позивачем відсоткової нагороди за користування майном та пені не відповідає сумам за даними бухгалтерського обліку Товариства.

Оцінивши надані докази в їх сукупності суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 статті 193 ГК України закріплено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом (ч. З ст. 806 ЦК України).

Частиною 2 статті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингоодержувач зобов`язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Судом встановлено, що позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, передавши відповідне майно Лізингоодержувачу, що підтверджується актом приймання- передачі майна від 25.08.2016 року (Додаток №3 до Договору) та не заперечується відповідачем.

Графіком лізингових платежів (додаток №2 до Договору) передбачена сплата Лізингоодержувачем лізингових платежів 25.09.2016, 25.08.2017, а починаючи з 25.09.2017 щомісяця до 25.07.2024 року.

Як вбачається з виписки по рахунку 2791, 1-й та 2-й платежі в рахунок відшкодування вартості лізингового майна Відповідач здійснив у строки, передбачені договором (23.09.2016р. та 23.08.2017р. відповідно).

Вказані операції відображені і у розрахунку заборгованості:

379 388 744,00 - 4 463 396,99 = 374 925 347,01 грн., що і є залишком поточної заборгованості станом на 23.09.2016р.;

374 925 347,01 - 4 463 396,99 = 370 461 950,02 грн., що і є залишком поточної заборгованості станом на23.08.2017р.

31.08.2017р. Відповідач здійснив один загальний платіж в сумі 8926800,00 грн. в рахунок погашення двох наступних платежів 3-го та 4-го (за 25.09.2017р. та 25.10.2017р.).

Однак, наступний 5-й платіж (за 25.11.2017р.) Відповідачем своєчасно здійснений не був, у зв`язку з чим починаючи з 26.11.2017р. платежі по в рахунок відшкодування вартості предмета лізингу стали простроченими.

В подальшому Відповідачем були здійснені наступні платежі на загальну суму 1 454 915,00 грн.: 31.01.2018р.- 110200,00 грн.; 28.02.2018р. - 184915,00 грн.; 30.03.2018р. - 280000,00 грн.; 27.04.2018р. - 255000,00 грн.; 31.05.2018р. - 200000,00 грн.; 03.07.2018р. - 108000,00 грн.; 31.07.2018р. -96000,00 грн.; 31.08.2018р. - 115200,00 грн.; 28.09.2018р.- 105600,00 грн.

З наведеного вбачається, що вищеперелічені платежі здійснені не у відповідності до умов договору та їх не вистачає на погашення 5-го платежу, який мав бути сплачений ще 25.11.2017р. (4 463 396,99 - 1 454 915,00 = 3 008 481,99 - несплачена частина 5-го платежу).

Станом на 30.10.2018 року залишок заборгованості по лізинговим платежам в рахунок вартості майна складає 360 080 235,02 грн.

Таким чином, у Лізингоодержувача наявна прострочена заборгованість по лізинговим платежам в рахунок вартості майна в розмірі: 360 080 235,02 312 437 789,15 = 47 642 445,87 грн.

Суд перевіривши розрахунок прострочена заборгованість по лізинговим платежам, наданий позивачем, встановив, що вказаний розрахунок здійснений з урахуванням умов договору та вимог законодавства, отже цей розрахунок є вірним, обґрунтованим та сума простроченої заборгованості по лізинговим платежам в розмірі 47 642 445,87 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Крім того, у виписці по рахунку 2078 відображено, що станом на 31.08.2018 року несплачена заборгованість Лізингоодержувача по відсотковій винагороді склала 26 681 809,13 грн.

Сума нарахованої винагороди за кожен день відображена у виписці по рахунку 0927.

Крім того, відображення сум нарахованої винагороди здійснено і у розрахунку заборгованості, де використовуються наступні значення: графа 2 "Кількість днів, за які нарахована заборгованість" (різниця між датами у 1-му та 2 рядку); графа 3 "Залишок поточної заборгованості по сплаті лізингових платежів в рахунок вартості майна"; графа 5 "Процентна ставка (поточна)".

Аналогічним чином позивачем здійнюється нарахування винагороди на суму простроченої заборгованості по сплаті лізингових платежів в рахунок вартості майна у відповідності до п. 2.3.3 договору фінансового лізингу за ставкою 21% річних.

У даном випадку у формулі замість значення графи 3 використовується значення графи 4 "Залишок простроченої заборгованості по сплаті лізингових платежів в рахунок вартості майна", а замість відсоткової ставки у графі 5 використовується значення графи 6 "Процентна ставка (прострочена)".

Водночас, строк здійснення решти платежів в рахунок оплати вартості майна в сумі 357 071 759,05 грн. (графа 3) ще не настав, у зв`язку з чим на цю суму винагорода продовжує нараховуватися за ставкою 10,5% річних.

Судом встановлено, що у наданому позивачем розрахунку для нарахування винагороди з 07.11.2016р. використовується ставка, встановлена Додатковою угодою від 03.11.2016р.

Суд, перевіривши розрахунок винагороди, наданий позивачем, встановив, що вказаний розрахунок здійснений з урахуванням умов договору та вимог законодавства, отже цей розрахунок є вірним, обґрунтованим та сума винагороди в розмірі 26 681 809,13 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, зміна умов зобов`язання та сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Частиною 1 статті 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом частин 1 та 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пунктом 7.1. договору фінансового лізингу сторони узгодили, що у випадку порушення Лізингоодержувачем зобов`язань по сплаті лізингових платежів, по сплаті винагород, Лізингоодержувач сплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, яка розраховується у відсотках річних від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

У зв`язку з порушенням відповідачем термінів сплати лізингових платежів та відсоткової винагороди за користування майном, відповідно до п. 7.1. договору позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 10 254 565,90 грн.

Нарахування пені відображено у долученому до позовної заяви розрахунку заборгованості та здійснено наступним чином: сума простроченого зобов`язання (графа 4) * ставка пені за 1 день (графа 7 "Ставка пені за порушення строків розрахунків") * кількість днів, що відповідає сумі, зазначеній у графі 12 "Сума пені за порушення строків розрахунків".

Суд перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем, встановив, що вказаний розрахунок здійснений з урахуванням часткових оплат відповідачем відсоткової винагороди за користування лізинговим майном та змін облікової ставки НБУ за відповідний період, отже цей розрахунок є вірним, обґрунтованим та сума пені в розмірі 10 254 565,90 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Щодо посилань відповідача у відзиві на право суду зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, в даному випадку суд враховує, що сума пені не є "значно" чи "надмірно" великою, виходячи із загальної заборгованості по договору та часу прострочення належних до сплати сум позивачеві. Крім того, у відзиві відповідач на вказував на наявність обставин, які мають істотне значення, які б могли стати підставою для зменшення судом розміру пені.

Доводи відповідача щодо того, що його Товариство зверталося до Позивача з проханням надати згоду (дозвіл) на передачу майна отриманого за Договором фінансового лізингу у сублізинг на ПАТ «Укрнафта», проте Банком не було надано відповіді на це звернення, нсудом сприймаються критично, оскільки не вказують на відсутність вини відповідача в неналежному виконанні зобов"язань, а отже не впливають на результат розгляду справи не можуть бути підставою для відмови в позові.

Доводи відповідача в частині в частині незрозумілості здійснених позивачем нарахувань та невідповідності сумам за даними бухгалтерського обліку Товариства не приймаються судом до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи (зокрема, наданими позивачем розрахунками, виписками рахунків, поясненнями щодо алгоритму здійснених нарахувань).

При цьому, судом взято до уваги, що відповідачем при розгляді справи не доведено неправомірність використання позивачем при нарахуванні методу факт/360 з огляду на чинність при укладенні Договору фінансового лізингу №4К16071ЛИ від 20.08.2016 р. саме Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України (затверджені Постановою Правління НБУ від 18.06.2003 р. №255) та застосуванні позивачем єдиного методу а саме метод нарахування з розрахунку 360 днів у році.

Посилання відповідача на пропуск позовної давності в частині вимог про стягнення пені за період з 10.08.17 по 14.12.17 (наведені у заяві про уточнення питань, які пропонувалося ставити експерту) суд залишає без розгляду з огляду на відсутність в матеріалах справи будь-якої заяви про застосування строку позовної давності.

При цьому, суд зазначає, що згідно договору нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов`язань, цього Договору, здійснюється протягом 15 (п`яти) років зі дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане Позичальником (п. 7.10 Договору). Термін позовної давності 15 років, (п. 7.9).

Відповідно до ст.ст. 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, загальна сума заборгованості відповідача складає 84 578 820,90 грн., а саме: 47642445,67 грн. простроченої заборгованості по сплаті лізингових платежів в рахунок вартості майна; 26681809,13 грн. простроченої заборгованості з винагороди за користування майном; 10254565,90 грн. пені за прострочення грошового зобов`язання.

На день розгляду справи відповідач не надав суду доказів сплати вказаної заборгованості повністю або частково.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору в розмірі 616 700 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 130, 231, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Контрейд» (вул.Халаменюка, буд.8, офіс 125, м.Кременчук, Полтавська область, 39600, ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д, код ЄДРПОУ: 143605,67 грн. простроченої заборгованості по сплаті лізингових платежів в рахунок вартості майна; 26681809,13 грн. простроченої заборгованості з винагороди за користування майном; 10254565,90 грн. пені за прострочення грошового зобов`язання, судовий збір в сумі 616 700,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складене та підписане 28.05.19

Суддя Киричук О.А.