ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2019 р. м. Київ Справа№ 910/367/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

при секретарі судового засідання Вайнер Є.І.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 16.05.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпел Гріффін Груп" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.01.2019 про відмову в забезпеченні позову

у справі № 910/367/19 (суддя Бондаренко Г.П.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпел Гріффін Груп"

до Адміністративної колегії Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України

про визнання недійсним рішення та накладення штрафу у сумі 136 000, 00 грн.

В судовому засіданні 16.05.2019 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.01.2019 у справі №910/367/19 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпел Гріффін Груп" про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою, позивач 25.01.2019 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпел Гріффін Груп" про вжиття заходів забезпечення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі:

- суд не надав належної оцінки доводам позивача у заяві про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом зупинення дії рішення №60/38-р/к у справі №120/60/63-рн/к.18 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та стягнення штрафу у розмірі 136 000,00 грн. від 27.11.2018, зокрема, щодо імовірності утруднення виконання рішення господарського суду у разі задоволення позову, а саме повернення з державного бюджету сплаченого позивачем штрафу;

- судом не враховано, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову не обмежує відповідача у можливості звернутись до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення 136 000,00 грн. штрафу до набрання законної сили рішення у даній справі;

- суд неповно дослідив зміст позовних вимог, оскільки предмет спору у даній справі містить в собі як майнові, так і немайнові вимоги;

- суд не врахував положення ч. 5 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» щодо можливості зупинення дії рішення Антимонопольного комітету України;

- оскаржувана ухвала постановлена з порушенням ст. 5 ГПК України, оскільки було порушено право позивача на захист прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду;

- судом не враховано, що відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави;

- оскаржувана ухвала була постановлена з порушенням ч. 1 ст. 140 ГПК України, оскільки позивачем відповідна заява про вжиття заходів забезпечення позову була подана разом з позовною заявою 10.01.2019, така заява розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Заперечуючи проти доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі, представник відповідача зазначає, що оскаржувана ухвала містить обґрунтовані твердження про те, що застосування заявлених позивачем заходів забезпечення позову не підлягає задоволенню з огляду на недоведеність останнім утруднення відновлення його порушених прав у разі задоволення позову, а також через встановлення на законодавчому рівні підстав для зупинення нарахування пені за прострочення сплати штрафу, накладеного оскаржуваним рішенням, що означає, що необхідності встановлювати такі заборони відповідачу судом у якості забезпечення позову, не має.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача 05.02.2019 передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.02.2019 у справі №910/367/19 відкрито апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 21.03.2019.

21.03.2019 розгляд справи не відбувся у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці за сімейними обставинами.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2019 розгляд справи призначено на 23.04.2019.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2019, у зв`язку з перебуванням судді Михальської Ю.Б. у відпустці для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі головуючий суддя Скрипка І.М., судді Іоннікова І.А., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2019 відкрито апеляційне провадження у справі, розгляд справи призначено на 16.05.2019.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.05.2019, у зв`язку з перебуванням судді Іоннікової І.А. у відпустці з 16.05.2019 по 24.05.2019 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2019 відкрито апеляційне провадження, зазначено, що розгляд справи відбудеться 16.05.2019.

16.05.2019 від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в якому повідомлено суд про неможливість прийняти участь у судовому засіданні у зв`язку із зайнятістю представника позивача у Солом`янському районному суді м. Києва в якості захисника при розгляді кримінальної справи №760/21814/15-к.

Вказане клопотання залишено судом без задоволення у зв`язку з його необґрунтованістю та недоведеністю, а також з врахуванням скорочених строків розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, визначених ч.2 ст.273 ГПК України.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 16.05.2019 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпел Гріффін Груп" про вжиття заходів забезпечення позову.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 16.05.2019 заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив її відхилити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженої ухвали норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів оскарження у справі, Товариство з обмеженою відповідальністю "Імпел Гріффін Груп" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Адміністративної колегії Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення №60/38-р/к у справі №120/60/63-рн/к.18 Адміністративної колегії Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення 136 000,00 грн. штрафу.

Позов обґрунтований порушенням відповідачем при прийнятті вищезазначеного рішення норм матеріального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи і які відповідач визнав встановленими, невідповідністю висновків, викладених в оскаржуваному рішенні, обставинам справи.

Разом з позовною заявою позивачем було подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову, яка зареєстрована судом як заява про забезпечення позову 17.01.2019, після виявлення її в матеріалах позовної заяви, у якій позивач просив заборонити відповідачу вчиняти певні дії шляхом зупинення нарахування пені у розмірі півтора відсотка від суми штрафу та зупинення дії рішення № 60/38 у справі № 120/60/60-рп/к.18 від 27.11.2018 Адміністративної колегії Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України з дати надходження позовної заяви до Господарського суду міста Києва та до набрання законної сили судовим рішенням у справі.

В обґрунтування своєї заяви позивач зазначає, що добровільне чи примусове виконання рішення Адміністративної колегії Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України в період його оскарження позивачем може істотно ускладнити виконання рішення Господарського суду міста Києва, якщо таке буде прийняте на користь позивача, оскільки повернення сукупного розміру штрафу з державного бюджету може бути довготривалим процесом, що спричинятиме матеріальні витрати у зв`язку з неможливістю Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпел Гріффін Груп" використовувати зазначені кошти у своїй господарській діяльності.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

У п. 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" зазначено, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відмовляючи у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову, місцевий господарський суд зазначив, що підстав для вжиття заходів до забезпечення позову, про які клопоче позивач, не має, як через немайновий характер спору, так і через не доведеність позивачем утруднення відновлення його порушених прав у разі задоволення позову, а також через встановлення на законодавчому рівні підстав для зупинення нарахування пені за прострочення сплати штрафу, накладеного оскаржуваним рішенням.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Забезпечення позову є засобом, що гарантує виконання майбутнього рішення господарського суду, який полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. Забезпечення позову визначається як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, мають тимчасовий характер і діють до закінчення розгляду справи по суті заявлених вимог.

За загальним правилом умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтована вірогідність утруднення або неможливість виконання майбутнього рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову. Відтак, забезпечення позову у господарському процесі застосовується з метою забезпечення виконання судового рішення.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до ст.74 ГПК України. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести адекватність засобу забезпечення позову.

Як встановлено судом, оскаржуване рішення Адміністративної колегії Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 60/38-р/к у справі № 120/60/63-рн/к.18 прийнято на підставі пункту 1 статті 50 та пункту 4 частини 2 статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів шляхом узгодження умов участі у процедурі закупівлі, а отже положення ч. 4 статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" щодо зупинення виконання рішення АМК на час розгляду справи господарським судом, не поширюються на рішення, що є предметом спору у даній справі.

Зупинення виконання оскаржуваного рішення Адміністративної колегії Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 60/38-р/к у справі № 120/60/63-рн/к.18 не здатне забезпечити ефективне порушення прав позивача та захист його інтересів, оскільки воно прийнято щодо встановлення обставин проведення торгів, що вже відбулися, а єдиним виконанням рішення буде стягнення штрафу, у разі відмови у задоволенні вимог про визнання недійсним такого рішення органу Антимонопольного комітету України.

За таких обставин місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що потреби у вжитті таких заходів до забезпечення позову як зупинення виконання оскаржуваного рішення Антимонопольного комітету України, не має, як і підстав для вжиття таких заходів до забезпечення позову.

Щодо застосування такого заходу до забезпечення позову як зупинення нарахування пені у розмірі півтора відсотка від суми штрафу, суд зазначає, що відповідно до абзаців 3-5 частини п`ятої статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено зупинення нарахування пені на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду.

За таких обставин, зупинення нарахування пені за прострочення сплати штрафу, накладеного оскаржуваним рішенням Адміністративної колегії Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 60/38-р/к у справі № 120/60/63-рн/к.18 відбувається в силу приписів норм закону. Крім того, суд звертає увагу заявника на те, що дослідження дій суб`єктом господарювання як антиконкурентних, а також порушення законодавства про захист економічної конкуренції є прямими повноваженнями органів Антимонопольного комітету України, визначеними законом, а тому суд не може втручатися у діяльність органів державною влади, обмежуючи їх повноваження.

Висновки суду щодо зупинення нарахування пені за прострочення сплати штрафу, накладеного оскаржуваним рішенням АМК, повністю узгоджуються з викладеним у п.п. 20.2, 21 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 N 15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства".

Колегія суддів зазначає, що відповідач, відповідно до ч. 6 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» вправі за заявою особи, на яку накладено штраф, органи Антимонопольного комітету України своїм рішенням мають право відстрочити або розстрочити сплату накладеного ним штрафу.

Листом вих. №4656/02/19 від 01.02.2019 (вх. №60-01/343 від 01.02.2019) позивач повідомив відповідача про сплату штрафів у повному обсязі в розмірі 136 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №15518 від 30.01.2019.

Так, заява про забезпечення позову не може ґрунтуватися на припущеннях заявника. Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Посилання позивача на імовірне примусове виконання рішення та, що повернення сукупного розміру штрафу з державного бюджету України може бути довготривалим процесом, є необґрунтованими припущеннями позивача.

Заявником суду не наведено жодних достатніх підстав, які б свідчили, що невжиття обраного позивачем заходу забезпечення позову ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду у даній справі або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Оцінюючи в сукупності усі матеріали оскарження, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпел Гріффін Груп" про забезпечення позову у справі №910/367/19 у вигляді заборони відповідачу вчиняти певні дії шляхом зупинення нарахування пені у розмірі півтора відсотка від суми штрафу та зупинення дії рішення № 60/38 у справі № 120/60/60-рп/к.18 від 27.11.2018 Адміністративної колегії Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України з дати надходження позовної заяви до Господарського суду міста Києва та до набрання законної сили судовим рішенням у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів позивача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття оскаржуваної ухвали у даній справі та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпел Гріффін Груп" про вжиття заходів забезпечення позову.

Доводи відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає обґрунтованими з вищевикладених підстав.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваної ухвали.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 271, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпел Гріффін Груп" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.01.2019 про відмову в забезпеченні позову у справі №910/367/19 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.01.2019 про відмову в забезпеченні позову у справі №910/367/19 залишити без змін.

3. Матеріали оскарження у справі №910/367/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 03.06.2019.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б.Михальська