СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2019 р. Справа № 917/1258/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І. , суддя Слободін М.М.

за участю секретаря судового засідання Новікової Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. 1275 П/1-7) на рішення господарського суду Полтавської області від 06.03.2019 року, ухвалене у приміщенні вказаного суду суддею Тимощенко О.М., повний текст якого складено року, у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-німецьке підприємство "Альтернативні енергосистеми та технології захисту навколишнього природного середовища", м. Вінниця,

до:

1) ТОВ "Кременчуцьке підприємство з санації полігону", м. Кременчук,

2) Кременчуцького комунального автотранспортного підприємства 1628, м. Кременчук,

3) ТОВ "Кліар Енерджі-Кременчук", м. Кременчук,

4) Кременчуцької міської ради Полтавської області, м. Кременчук,

про визнання недійсною додаткової угоди № 2 від 20.10.2017 року до договору про встановлення земельного сервітуту від 06.10.2011 року в редакції від 27.05.2013 року

ВСТАНОВИЛА:

12.10.2018 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-німецьке підприємство "Альтернативні енергосистеми та технології захисту навколишнього природного середовища" до відповідачів: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчуцьке підприємство з санації полігону"; 2) Кременчуцького комунального автотранспортного підприємства 1628; 3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Кліар Енерджі-Кременчук"; 4) Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання недійсною додаткової угоди №2 від 20.10.2017 року до договору про встановлення земельного сервітуту від 06.101.2011 року в редакції від 27.05.2013 року , яка була укладена між Кременчуцькою міською радою Полтавської області, Кременчуцьким комунальним автотранспортним підприємством 1628, Товариством з обмеженою відповідальністю "Кліар Енерджі-Кременчук" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кременчуцьке підприємство з санації полігону".

Рішенням господарського суду Полтавської області від 06.03.2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить це рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що місцевий господарський суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог дійшов помилкового висновку про те, що спірний договір не порушує прав позивача у справі та залишив поза увагою обставини того, що такий договір з боку першого відповідача підписано директором без дозволу учасників товариства та з порушенням норм чинного законодавства.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив її задовольнити.

Представник першого відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином.

Представник другого відповідача у відзиві та в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення.

Представник третього відповідача у відзиві та в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення.

Представник четвертого у відзиві та в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення.

Частиною 1 статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 p. і набула чинності в Україні 11 вересня 1997 p.

З прийняттям у 2006 році Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України передбачено застосування судом Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах Ryabykh v.Russia від 24.07.2003 року, Svitlana Naumenko v. Ukraine від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду цивільної справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

З огляду на викладене та зважаючи, що на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, а також те, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо), подальше відкладення розгляду справи суперечитиме вищезгаданому принципу розгляду справи впродовж розумного строку.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що метою створення та єдиним предметом діяльності ТОВ КПСП було здійснення санації існуючого полігону твердих побутових відходів на території міського звалища на Деївській горі.

Задля досягнення вказаної мети, 06 жовтня 2011 року між Кременчуцькою міської радою, ККАТП 1628 та ТОВ КПСП було укладено договір встановлення земельного сервітуту, зареєстрований в Управлінні Держкомзему у місті Кременчук Полтавської області, про що у державному реєстрі земель вчинено запис 23 листопада 2011 р. №28.

20 жовтня 2017 року між Кременчуцькою міською радою Полтавської області, ККАТП 1628, ТОВ Кліар Енерджі-Кременчук та ТОВ КПСП була укладена додаткова угода №2 до договору про встановлення земельного сервітуту.

Позивач вказує, що внаслідок укладення додаткової угоди №2 фактично відбулась заміна сторони (кредитора) у договорі про встановлення земельного сервітуту та передання права земельного сервітуту від ТОВ КПСП на ТОВ Кліар Енерджі-Кременчук, що порушує його корпоративні права та суперечить положенням статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчуцьке підприємство з санації полігону" і вимогам чинного законодавства - частини 2 статті 101 ЗК України та статті 515 ЦК України.

Із посиланням на ст.ст. 92, 97, 98, 145, 203, 215 ЦК України, 167 ГК України позивач просив суд визнати недійсною додаткову угоду №2 від 20.10.2017 року до договору про встановлення земельного сервітуту від 06.101.2011 року в редакції від 27.05.2013 року, яка була укладена між Кременчуцькою міською радою Полтавської області, Кременчуцьким комунальним автотранспортним підприємством 1628, Товариством з обмеженою відповідальністю "Кліар Енерджі-Кременчук" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кременчуцьке підприємство з санації полігону".

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд зазначив про те, що позивачем не доведено порушення його корпоративних права, а також не обґрунтовано яким чином такі права будуть відновлені в результаті визнання недійсною додаткової угоди № 2 від 20.10.2017 року до договору про встановлення земельного сервітуту від 06.101.2011 року в редакції від 27.05.2013 року, з огляду на наявність рішення Кременчуцької міської ради від 09.08.2018 року та подальше укладення угоди про розірвання договору встановлення земельного сервітуту.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що судом було не в повному обсязі досліджено обставини, що мають значення для справи, зокрема те, що спірна додаткова угода порушує корпоративні права позивача як учасника товариства першого відповідача, укладення додаткової угоди з боку першого відповідача здійснено з порушенням вимог статуту товариства, а укладення додаткової угоди суперечить вимогам чинного цивільного та земельного законодавства.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги та переглядаючи справу в межах, встановлених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.

Вивченням матеріалів справи встановлено, що учасниками першого відповідача - ТОВ "Кременчуцьке підприємство з санації полігону" (ТОВ КПСП) є:

1) позивач - ТОВ "Спільне українсько-німецьке підприємство "Альтернативні енергосистеми та технології захисту навколишнього природного середовища", з часткою 49 %,

2) другий відповідач - Кременчуцьке комунальне автотранспортне підприємство 1628 із часткою 51 %. (КАТП 1628).

06 жовтня 2011 року між Кременчуцькою міської радою, КАТП 1628 та ТОВ КПСП було укладено договір встановлення земельного сервітуту, відповідно до умов якого ТОВ КПСП (набувач) прийняло в тимчасове обмежене оплатне користування майно, у вигляді земельної ділянки площею 936 кв. м., необхідної Набувачеві для розміщення об`єкта електроенергетики - блочно-модульної теплоелектростанції, частини газоуловлюючої системи, мобільної компресорної та факельної установки для санації існуючого полігону твердих побутових відходів на території міського звалища на Деївській горі, у відповідності до Листа-згоди Кременчуцького комунального автотранспортного підприємства 1628 та п. 2 рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 20 вересня 2011 р. Про надання згоди на встановлення земельного сервітуту.

Згідно п. 14 договору право земельного сервітуту встановлено тимчасово строком на п`ять років. 27 травня 2013 року Сторонами договору встановлення земельного сервітуту було укладено додаткову угоду до нього, згідно умов якої Сторони домовились, що право земельного сервітуту встановлено тимчасово строком на дванадцять років .

20 жовтня 2017 року між Кременчуцькою міською радою Полтавської області, КАТП 1628, ТОВ Кліар Енерджі-Кременчук та ТОВ КПСП була укладена спірна додаткова угода №2 до договору про встановлення земельного сервітуту (арк. справи 34-35, том 1).

Відповідно до умов цієї додаткової угоди преамбула договору про встановлення земельного сервітуту з додатковою угодою до нього від 27.05.13 р. замість слів Товариство з обмеженою відповідальністю Кременчуцьке підприємство з санації полігону читати Товариство з обмеженою відповідальністю Кліар Енерджі-Кременчук.

По всьому тексту договору про встановлення земельного сервітуту в редакції від 27.05.13 р. у відповідних до тексту відмінках вид використання земельної ділянки замість слів: для розміщення об`єкта енергетики - блочно-модульної теплоелектростанції, частини газоуловлюючої системи, мобільної компресорної та факельної установки для санації існуючого полігону твердих побутових відходів читати: для розміщення об`єкта електроенергетики - комплексної інженерної (когенераційної) споруди для виробництва електричної енергії з системою збору та утилізації біогазу на полігоні твердих побутових відходів, на підставі внесених змін до відомостей Державного земельного кадастру.

В розділі Реквізити сторін внести зміни, а саме замість слів Набувач: Товариство з обмеженою відповідальністю Кременчуцьке підприємство з санації полігону читати Товариство з обмеженою відповідальністю Кліар Енерджі- Кременчук.

Зазначену вище додаткову угоду просить визнати недійсною позивач у справі.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною першою статті 207 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Як вбачається зі змісту спірної додаткової угоди, внаслідок її укладення фактично відбулась заміна сторони (кредитора) у договорі про встановлення земельного сервітуту та передання права земельного сервітуту від ТОВ «КПСП» до ТОВ «Кліар Енерджі-Кременчук».

З приводу викладеного, колегія суддів звертає увагу на те, що підстави заміни кредитора у зобов`язанні встановлені статтею 512 Цивільного кодексу України, а саме - кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 515 Цивільного кодексу України передбачено, що заміна кредитора не допускається у зобов`язаннях, нерозривно пов`язаних з особою кредитора, зокрема у зобов`язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

В той же час, частиною 2 статті 101 Земельного кодексу України передбачено, що земельний сервітут не може бути предметом купівлі-продажу, застави та не може передаватися будь-яким способом особою, в інтересах якої цей сервітут встановлено, іншим фізичним та юридичним особам.

Як вбачається з змісту договору про встановлення земельного сервітуту він був встановлений в інтересах ТОВ «КПСП» проте з укладенням додаткової угоди №2 відбулась його передача ТОВ «Кліар Енерджі-Кременчук», що є прямим порушенням вище зазначених вимог закону.

При цьому, зі змісту вищеназваних положень частини 2 статті 101 Земельного кодексу України вбачається, що відносини щодо земельного сервітуту нерозривно пов`язані з особою кредитора, оскільки сервітут може належати лише конкретній особі і не може відчужуватись чи передаватись нею іншій особі у будь-який спосіб, а отже заміна сторони у договорі про встановлення земельного сервітуту суперечить також і вимогам статті 515 Цивільного кодексу України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Спірна додаткова угода до договору про встановлення земельного сервітуту підписана директором ТОВ «КПСП».

Відповідно до статті 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

До компетенції загальних зборів учасників належить прийняття рішення про придбання, відчуження та обтяження чи додаткове обтяження нерухомого майна товариства або прав та таке нерухоме майно (п.6.1.3.12 статуту ТОВ «КПСП» ); надання згоди (дозволу)/ прийняття рішень про вчинення право чинів на суму більш ніж 2000 грн. або еквівалент у іноземній валюті. При цьому вказана згода не потребується у разі вчинення право чинів, передбачених фінансовим планом товариства, затверджених зборами учасників товариства ( п.6.1.3.18); прийняття рішення про початок діяльності та припинення діяльності в певному напрямку, а також щодо окремих видів продукції ( п. 6.1.3.15);

Згідно п. 6.1.3.12 Статуту ТОВ «КПСП» до компетенції зборів учасників віднесено не тільки право приймати рішення щодо відчуження нерухомого майна, але прийняття рішень щодо відчуження прав на нерухоме майно, які належать підприємству.

Відповідно до ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Відповідно до договору встановлення земельного сервітуту внаслідок його укладення ТОВ «КПСП» отримало право на розміщення об`єкта електроенергетики на земельній ділянці площею 936 кв.м., яка розташована на території міського звалища на Деївській горі.

Тобто, на підставі договору встановлення сервітуту ТОВ «КПСП» належало право на нерухоме майно, а саме - право користування чужою земельною ділянкою), а отже, оскільки внаслідок укладення додаткової угоди №2 відбулось відчуження належного ТОВ «КПСП» права земельного сервітуту (прав на нерухоме майно) на користь ТОВ «Кліар Енерджі-Кременчук» - повноваження щодо прийняття таких рішень належить Зборам Учасників ТОВ «КПСП», а не директору, проте таких рішень Зборами Учасників не приймалось та будь-яких дій які свідчили б про схвалення Зборами Учасників спірної угоди не здійснювалось.

Щодо порушень прав позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зазначеною нормою передбачено можливість оскарження правочину зацікавленою особою, яка не є стороною договору.

Чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов`язаних з визнанням правочинів недійсними, а тому, виходячи з вимог ст. 16 ЦК України, ст. 1 ГПК України крім учасників правочину (сторін за договором) позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Наведені вище норми матеріального права свідчать, про те, що учасник товариства може оспорити договір, вчинений господарським товариством, якщо обґрунтує відповідні позовні вимоги порушенням його корпоративних прав.

Як було зазначено вище - позивач, ТОВ «СУНП «АЕТТЗНПС» сучасником Товариства з обмеженою відповідальністю «Кременчуцьке підприємство з санації полігону».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 116 ЦК України учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі, крім випадків, встановлених законом.

Також відповідно до ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних трав та обов`язків і здійснювати їх через своїх учасників.

Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Згідно ст. 97 ЦК України управління товариством здійснюють його органи.

Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 1 статті 98 ЦК України передбачено, що Загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства.

Установчим документом ТОВ «Кременчуцьке підприємство з санації полігону» є Статут на підставі якого товариство здійснює свою діяльність.

З метою реалізації своїх прав щодо участі в управлінні товариством засновники визначили порядок укладення певної категорії правочинів.

Так згідно вимог Статуту до компетенції загальних зборів учасників належить прийняття рішення про придбання , відчуження та обтяження чи додаткове обтяження нерухомого майна товариства або прав на таке нерухоме майно (п.6.1.3.12 статуту); надання згоди (дозволу)/ прийняття рішень про вчинення правочинів на суму більш ніж 2 000 грн. або еквівалент у іноземній валюті. При цьому вказана згода не потребується у разі вчинення правочинів, передбачених фінансовим планом товариства, затверджених зборами учасників товариства (п.6.1.3.18 статуту); прийняття рішення про початок діяльності та припинення діяльності в певному напрямку, а також щодо окремих видів продукції (п. 6.1.3.15 статуту).

Визначено, що директор не має права укладати договори від імені товариства ні з самим собою, ні з підприємствами, в яких директор має частку статутного капіталу, або в яких він є посадовою особою ( п. 6.2.4.1 статуту).

Аналіз наведених вище норм матеріального права та вимог статуту свідчить про те, що позивач як учасник товариства має право на участь в управлінні господарською діяльністю товариства через органи товариства, а відтак може оспорити договір, вчинений товариством, як такий що порушує його корпоративні права на участь в управлінні товариством.

Оскільки, як було встановлено вище, внаслідок укладення спірної додаткової угоди №2 фактично відбулась заміна сторони (кредитора) у договорі про встановлення земельного сервітуту та передання права земельного сервітуту від ТОВ КПСП на ТОВ Кліар Енерджі-Кременчук, а ТОВ "КПСП" було позбавлено майнового активу - права користування земельною ділянкою, а також фактично було позбавлено здійснювати господарську діяльність, то такі обставини, на думку колегії суддів, беззаперечно свідчать про порушення права позивача - учасника ТОВ "КПСП", оскільки впливають на його права як учасника з часткою у статутному капіталі товариства в розмірі 49%, під час розподілу прибутку товариства (з одержанням своєї частки) від господарської діяльності товариства.

При цьому, колегія суддів зазначає про те, що прийняття в подальшому від 09.08.2018 року Кременчуцькою міською радою рішення про припинення права сервітутного користування та визнання таким, що втратив чинність договору земельного сервітуту, а також укладення в подальшому угоди про розірвання договору встановлення земельного сервітуту від 06.10.2011 року за взаємною згодою сторін, не вказує на відсутність порушених прав позивача, як про це зазначає місцевий господарський суд, оскільки ТОВ "КПСП", учасником якого є позивач, згоди на припинення сервітуту не надавало та відповідні угоди не укладало.

За викладеного, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Вказані обставини залишились поза увагою місцевого господарського суду, що призвело до ухвалення рішення за умов неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим, це рішення підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення господарського суду Полтавської області від 06.03.2019 року скасувати та постановити нове рішення.

Позов задовольнити.

Визнати недійсною додаткову угоду №2 від 20.10.2017 року до договору про встановлення земельного сервітуту від 06.10.2011 року в редакції від 27.05.2013 року, яка була укладена між Кременчуцькою міською радою Полтавської області, Кременчуцьким комунальним автотранспортним підприємством 1628, Товариством з обмеженою відповідальністю "Кліар Енерджі-Кременчук" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кременчуцьке підприємство з санації полігону".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 04.06.2019

Головуючий суддя В.І. Сіверін

Суддя О.І. Терещенко

Суддя М.М. Слободін