ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"20" травня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/787/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М.

при секретарі судового засідання: Горнович Л.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Головко С.М. (на підставі довіреності);

від відповідача: не з`явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Державного підприємства „Білгород-Дністровський морський торговельний порт (67701, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, віл Шабська, 81);

до відповідача: Приватного підприємства „Стивідорна компанія сенат (67772, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, смт Затока, вул. Приморська, буд.1);

про стягнення 51814,75 грн.

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 21.03.2019 року позивач Державне підприємство „Білгород-Дністровський морський торговельний порт звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою (вх. ГСОО №804/19) до відповідача Приватного підприємства „Стивідорна компанія сенат, в якій просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 340 764,70 грн., пеню у розмірі 25 333,37 грн., 3% річних у розмірі 2111,46 грн., інфляційні витрати у розмірі 7596,53 грн., штраф 10% у розмірі 16773,39грн. та суму судового збору в розмірі 5 888,69 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором оренди №43/1 від 30.10.15р. в частині сплати орендної плати за період з вересня 2018 року по лютий 2019 року, в зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 340 764,70 грн., на яку нараховано на підставі п. 3.6 та п.3.11 зазначеного договору пеню та штраф, а також здійснено нарахування передбачені ст.625 ЦК України про стягнення яких позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Ухвалою суду від 26.03.2019 року, за даним позовом було відкрито провадження у справі №916/787/19 за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи на 22.04.2019 року.

У судовому засіданні від 22.04.2019 року судом було оголошено перерву у розгляді справи до 20.05.2019 року.

15.05.2019 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач не визнає позовні вимоги та зазначає про повне погашення існуючої заборгованості. При цьому, відповідач вказує, що нарахування штрафних санкцій та нарахувань, передбачених ст. 625 ЦК України, здійснено позивачем без урахування дати фактичного отримання відповідачем рахунку на сплату. Разом з тим, відповідач вказує, що наразі у нього немає можливості здійснення господарської діяльності та посилається на наявність справи №21-01/2017 щодо порушення портом законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді зловживання монопольним становищем по відношенню до ПП „Стивідорна компанія сенат, в звязку з чим відповідач зазначає про свою не можливість надавати повний комплекс стивідорних послуг та посилаючись на невикористання орендованого майна через дії позивача вважає вимоги про стягнення штрафу необгрунтованими. Водночас відповідач просить суд врахувати, що ним добровільно вжито заходів по виконанню зобов`язання, яке, як стверджує відповідач, було виконане до відкриття провадження у справі, рахунки сплачено з затримкою, що сталася з причин тяжкого фінансового становища та умислу по несплаті рахунків не було, а стягнення штрафних санкцій може призвести до тяжких наслідків на підприємстві, з огляду на що відповідач просив суд зменшити розмір пені до 5000,00 грн., провадження у справі в частині вимог про стягнення суми основної заборгованості закрити, в звязку з відсутністю предмету спору, а судові витрати покласти на позивача.

У судовому засіданні від 20.05.2019р. представник позивача надав до суду заяву вх. ГСОО №9989/19, згідно якої в частині стягнення заборгованості провадження у справі просив закрити, при цьому решту заявлених вимог підтримав.

Відповідач у судове засідання не зявився, про поважність причини незявлення суд не повідомив, однак враховуючи, що відповідачем шляхом надання відзиву на позов було висловлено свою позицію щодо спору, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача.

Ухвалою суду від 20.05.2019р. провадження у даній справі в частині стягнення суми заборгованості з відповідача у розмірі 340 764,70 грн. було закрито, на підставі п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 20.05.2019р. судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду та повідомлено, що повне рішення буде складено 27.05.2019 року.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість доказів, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов таких висновків:

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положеннями п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Як стверджує позивач, 30.10.2015 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області (надалі - орендодавець) та ПП «Рівер-Транс» правонаступником якого є ПП„Стивідорна компанія сенат (надалі - орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №43/1, що ніяким чином не заперечується відповідачем.

В подальшому, 01.02.2016р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області та ПП„Стивідорна компанія сенат було укладено договір про внесення змін до договору оренди від 30.10.2015р. (обліковий номер 43/1) нерухомого майна, що належить до державної власності.

На виконання вказаного договору, за актом приймання-передавання державного нерухомого майна, що обліковується на балансі ДП „Білгород-Дністровський морський торговельний порт від 01.02.2016 року, за погодженням балансоутримувача, орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно: 1) будівлю адміністративно-побутового призначення №1 п/п Бугаз, площею 141,10 кв.м., інв №42, реєстровий №01125689.5.ПКПИЧС328; 2) будівлю адміністративно-побутового призначення №2 п/п Бугаз, площею 274,90 кв.м., інв №2812, реєстровий №01125689.5.ПКПИЧС333; 3) будівлю складу ПММ п/п Бугаз, площею 55,20 кв.м., інв. № 2814, реєстровий №01125689.5. ПКПИЧС335; 4) майданчик прикордонний причалу п/п Бугаз, площею 3600,00 кв.м., інв. № 2815, реєстровий №01125689.5. ПКПИЧС336; 5) склад критий №1 п/п Бугаз (рамповий) площею 1868,20 кв.м., інв. № 2811, реєстровий №01125689.5. ПКПИЧС332, що розташовані за адресою: Одеська область, смт Затока, вул.Приморська, 1 загальною площею 5939,4 кв.м. У даному акті приймання-передавання зазначено, що мета використання орендованого майна: надання послуг з виконання вантажно-розвантажувальних робіт різних видів вантажів, розміщення офісних приміщень, а стан майна на момент укладення договору не потребує капітального ремонту.

Як встановлено матеріалами справи, 01.08.2016р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області (надалі - орендодавець) та ПП„Стивідорна компанія сенат (надалі - орендар) було укладено договір про внесення змін до договору оренди від 30.10.2015р. (обліковий номер 43/1) нерухомого майна, що належить до державної власності, (надалі договір) за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно, що обліковується на балансі ДП „Білгород-Дністровський морський торговельний порт а саме: 1) літ №2 - будівлю адміністративно-побутового призначення № НОМЕР_1 п/п Бугаз, загальною площею 141,10 кв.м., інв №42, реєстровий №01125689.5.ПКПИЧС328, згідно з технічним паспортом, літ « 2»; 2) літ №7а - будівлю адміністративно-побутового призначення №2 п/п Бугаз, загальною площею 274,90 кв.м., інв №2812, реєстровий №01125689.5.ПКПИЧС333, згідно з технічним паспортом « 7а»; 3) літ №9 - будівлю складу ПММ п/п Бугаз, загальною площею 55,10 кв.м., інв. № 2814, реєстровий №01125689.5.ПКПИЧС335, згідно з технічним паспортом, літ. « 9»; 4) майданчик прикордонний причалу п/п Бугаз, загальною площею 3600,00 кв.м., інв. № 2815, реєстровий №01125689.5. ПКПИЧС336; 5) літ №7- склад критий №1 п/п Бугаз (рамповий), загальною площею 1868,20 кв.м., інв. № 2811, реєстровий №01125689.5.ПКПИЧС332, згідно з технічним паспортом, літ. 7, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , м. АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , вул. Приморська, 1 загальною площею 5939,3 кв.м., що належить до державної власності.

У відповідності до п. 1.2 договору, майно передається в оренду з метою надання послуг з виконання вантажно-розвантажувальних робіт різних видів вантажів, розміщення офісних приміщень.

Положеннями п. 2.1 договору визначено, що орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договрі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання майна.

За умовами п.2.4 договору, обов`язок щодо складання акта приймання-передавання покладається на орендодавця.

Умовами п. 3.1 договору передбачено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плази за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.95 № 786 (зі змінами) (надалі - методика розрахунку) та становить без ПДВ за базовий місяць оренди (грудень 2015 р.) 91678,66 грн.

Відповідно до п.3.2 договору, нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством.

Положенями п. 3.3 договору встановлено, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Згідно п. 3.5 договору, орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 12 числа місяця наступного за звітним, відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Відповідно до п. 5.2 договору, орендар зобов`язується своєчасно й у повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та балансоутримувачу (у платіжних дорученнях, які оформлює орендар, вказується Призначення платежу за зразком, який надає орендодавець листом при укладенні договору оренди).

Пунктом 10.1 договору, цей договір укладено до 31.12.2024 року включно, що діє з моменту підписання його сторонами.

Згідно до ч.ч.1, 5 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Відповідно до вимог ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч.1 ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч.ч.1,7 ст.193 Господарського кодексу України.

За результатами розгляду справи судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконав умови укладеного договору в редакції від 01.08.2016р., оскільки розрахувався за користування орендним майном за період з вересня 2018 року по лютий 2019 року, на суму 340 764,70 грн. тільки після відкриття провадження у даній справі.

При цьому, суд зазначає, що умови договору оренди щодо порядку сплати орендної плати відповідачем не містять посилань, а також не ставлять строк сплати орендної плати в залежність від отримання рахунку орендарем, з огляду на що доводи відповідача з приводу несвоєчасного отримання ним рахунків до сплати судом до уваги не приймаються.

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок позивача щодо сплати відповідачем інфляційних у розмірі 7596,53 грн. нарахованих по лютий 2019р. (а.с. 52) та 3% річних у розмірі 2111,46 грн. нарахованих по 14.03.2019р. на заборгованість за вересень 2018р. по січень 2019р. (а.с.52), суд вважає їх вірними та такими, що підлягають задоволенню.

У відповідності до ч.1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобов`язання, а також відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання. Водночас вимогами п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із наслідків порушення зобов`язання є сплата неустойки (штрафу, пені), а відповідно до вимог ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п.3.11 договору, у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менш ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 10% від суми заборгованості.

Пунктом 3.6 договору встановлено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.5 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно формули розрахунку пені, наведеної в листі Національного банку України №25-011/388-1707 від 12.03.1997р. на виконання Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, сума простроченого платежу помножена на розмір пені за кожен день прострочення у відсотках, розділена на сто та помножена на кількість днів прострочення платежу буде дорівнювати сумі пені за прострочення платежу.

Суд, перевіривши розрахунок суми штрафу у розмірі 16773,39 грн., наведений у позовній заяві (а.с.8) за несплату орендної плати більше трьох місяців поспіль (вересень-листопад 2018 року), вважає його вірним та обґрунтованим.

Суд, перевіривши розрахунок розміру пені у сумі 25333,37 грн. нарахованої по 14.03.2019р. (а.с.53) на заборгованість за вересень 2018р. по січень 2019р. встановив, що позивач допустив арифметичну помилку при визначені суми всього 25333,37, тоді як вірно 25337,37грн. в іншому розрахунок вірний. Однак, суд не виходить за межі заявлених позивачем позовних вимог та задовольняє позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені у сумі 25333,37 грн., як зазначено в позовних вимогах.

Водночас, з приводу заявленого відповідачем клопотання про зменшення судом розмір пені до 5000,00 грн. суд зазначає таке:

Норми матеріального права, а саме ст. 233 Господарського кодексу України, яка цілком кореспондується із ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України, встановлюють, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Так, відповідно до п. 42 інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/211 від 07.04.2008р. "Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України" при застосуванні частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України слід мати на увазі, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. При цьому слід враховувати, що правила частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Разом з тим, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, виходячи із наведеного, в основу судового рішення про зменшення розміру неустойки має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що дають змогу для такого зменшення.

Крім того, з аналізу матеріальних норм, які регулюють питання можливості зменшення розміру неустойки, вбачається, що законодавець у будь-якому випадку пов`язує наявність підстав для такого зменшення та оцінка доказів, що підтверджують зазначені обставини повинна бути здійснена за правилами статті 86 Господарського процесуального кодексу України.

Приймаючи до уваги вищевикладене, виходячи з матеріалів справи, суд не вбачає винятковості обставин та підстав скористатися правом на зменшення розміру належної до сплати пені до 5000,00 грн., в зв`язку з чим заявлене відповідачем клопотання не підлягає задоволенню.

Приймаючи до уваги вищевикладене суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 25 333,37 грн., 3% річних у розмірі 2111,46 грн., інфляційних витрат у розмірі 7596,53 грн., штрафу 10% у розмірі 16773,39 грн.

Враховуючи, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача та відповідач був обізнаний про наявність заборгованості, на підставі ч.9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 888,69 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з Приватного підприємства „Стивідорна компанія сенат (67772, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, смт Затока, вул. Приморська, буд.1; ) на користь Державного підприємства „Білгород-Дністровський морський торговельний порт (67701, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, віл Шабська, 81; ) 25 333/двадцять пять тисяч триста тридцять три/грн. 37 коп. пені, 2111/дві тисячі сто одинадцять/грн. 46 коп. 3% річних, 7596/сім тисяч пятсот девяносто шість/грн. 53 коп. інфляційних витрат, 16773/шістнадцять тисяч сімсот сімдесят три/грн. 39 коп. штрафу та 5888/ пять тисяч вісімсот вісімдесят вісім/69 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 27 травня 2019 р.

Суддя Ю.М. Невінгловська