РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2019 м. Київ Справа № 910/3722/19

За позовом: комунального підприємства "КИЇВЖИТЛОСПЕЦЕКСПЛУАТАЦІЯ";

до: товариства з обмеженою відповідальністю "АСТЕК-СЕРВІС";

про: стягнення 257.839,87 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники: без виклику сторін.

С У Т Ь С П О Р У:

Комунальне підприємство "КИЇВЖИТЛОСПЕЦЕКСПЛУАТАЦІЯ" (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "АСТЕК-СЕРВІС" (далі - відповідач) про стягнення 257.839,87 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено грошове зобов`язання за укладеним між позивачем, відповідачем та департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) договором про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 23.07.2018 № 1851-1, що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 257.839,87 грн., з яких: 222.763,72 грн. - заборгованість з орендної плати, 6.468,02 грн. - заборгованість з компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою, 20.987,13 грн. - пеня, 1.570,01 грн. - 3 % річних та 6.050,99 грн. - інфляційні втрати.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.03.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/3722/19 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки вказана справа є справою незначної складності та визнана судом малозначною.

До господарського суду надійшла заява відповідача із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, яка залишена судом без розгляду з підстав, викладених в ухвалі від 22.04.2019.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив з урахуванням: завищеної суми, яка заявлена до стягнення, наявності переплати за укладеним між сторонами спору договором від 03.04.2015 № 1851; можливості врегулювання спору мирним шляхом.

Позивач скориставшись своїм правом, наданим ст. 166 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відповідь на відзив, в якій вказано про зарахування переплати за договором від 03.04.2015 № 1851.

Дослідивши наявні у матеріалах даної справи докази, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), як орендодавцем, відповідачем, як орендарем та позивачем, як балансоутримувачем укладено договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 23.07.2018 № 1851-1 (далі - Договір), відповідно до предмету якого орендодавець на підставі протоколу засідання постійної комісії Київради з питань власності від 05.06.2018 № 21/97 передає, а відповідач приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, далі об`єкт оренди, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Юри Гната, буд. 7 літер А (п. 1 Договору).

Пунктом 3.1 Договору визначено, що орендна плата визначена на підставі методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженої рішенням Київради від 21.04.2015 № 415/1280 (із змінами, внесеними рішенням київської міської ради від 08.02.2018 № 21/4085).

Положеннями пункту 3.7 Договору передбачено, що орендна плата та компенсація витрат підприємства за користування земельною ділянкою сплачується відповідачем незалежно від наслідків господарської діяльності відповідача щомісячно не пізніше 5 числа поточного місяця за поточний місяць.

Відповідно до п. 5.2.2 Договору, позивач має право, стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою, та інші збитки, заподіяні ним невиконанням своїх зобов`язань за цим Договором, шляхом звернення стягнення на його кошти та майно в порядку, визначеному законодавством України.

Умовами п. 6.2 Договору визначено, що за несвоєчасну та не в повному обсязі сплату орендної плати та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою на користь позивача, відповідач сплачує на користь відповідача пеню в розмірі 0,5 % від розміру несплаченої орендної плати та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України.

Між сторонами Договору укладено додатковий договір від 01.11.2018 № 1 до Договору, відповідно до п. 1 якого пункт 3.6 Договору сторони вирішили викласти в наступній редакції: "орендна плата та компенсація витрат підприємства за користування земельною ділянкою сплачується відповідачем на рахунок позивача, починаючи з 02.04.2018".

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором оренди нерухомого майна, що належить державі, тому права і обов`язки сторін визначаються, у тому числі, положеннями Глави 58 Цивільного кодексу України та Параграфу 5 Глави 30 Розділу VI Господарського кодексу України та Законом України "Про оренду державного і комунального майна".

Частинами 1, 3 ст. 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Об`єктом оренди можуть бути державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об`єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання.

Приписом ст. 2 Закону України "Про оренду державного і комунального майна" визначено, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Державну політику у сфері оренди здійснюють, зокрема, Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо державного майна.

Орендодавцями є, зокрема, Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю (ст. 5 Закону України "Про оренду державного і комунального майна").

Позивач вказує, що у відповідача наявна заборгованість з орендної плати в період з 29.09.2018 по 31.03.2019 в сумі 222.763,72 грн., та заборгованість з компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою в період з 30.12.2018 по 31.03.2019 в сумі 6.468,02 грн.

Враховуючи, що у правовідносинах сторін даного спору має місце допущене з боку відповідача порушення грошового зобов`язання за Договором, позивачем заявлені вимоги про застосування до відповідача господарської санкції у вигляді пені в сумі 20.987,13 грн., а також про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 1.570,01 грн. та інфляційних втрат в сумі 6.050,99 грн.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з урахуванням такого.

Положенням частини 3 ст. 285 Господарського кодексу України встановлено, що орендар зобов`язаний берегти орендоване майно відповідно до умов договору, запобігаючи його псуванню або пошкодженню, та своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату. Аналогічне правило закріплено в ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України.

Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч. 5 ст. 762 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суд відзначає, жодного підтвердження факту сплати відповідачем заборгованості з орендної плати за Договором в сумі 222.763,72 грн. та заборгованості з компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою в сумі 6.468,02 грн. сторонами спору до суду не подано.

Таким чином, факт наявності заборгованості за Договором у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати за Договором в сумі 222.763,72 грн. та заборгованості з компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою в сумі 6.468,02 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

З огляду на те, що відповідач своїми діями порушив зобов`язання за Договором (ст. 610 Цивільного кодексу України), то він вважається таким, що прострочив виконання (ст. 612 Цивільного кодексу України), тому є підстави для застосування відповідальності, встановленої договором та законом.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Поряд з цим, ст. 549 Цивільного кодексу України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Перевіривши розрахунок позивача про стягнення з відповідача суми пені в розмірі 20.987,13 грн., суд визнав його арифметично невірним, приймаючи до уваги невідповідність сум заборгованості по заявленим періодам за які стягується пеня.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача суми пені підлягає задоволенню в сумі 18.815,02 грн. за таким розрахунком суду в період за який позивачем нараховувалася пеня:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення
11.2018 165.594,6730.11.2018 - 30.11.2018118 %163,33
12.2018156.383,8301.12.2018 - 31.12.20183118 %4.781,49
01.2019147.681,7001.01.2019 - 31.01.20193118 %4.515,42
02.2019185.129,0901.02.2019 - 28.02.20192818 %5.112,61
03.2019222.763,7201.03.2019 - 14.03.20191418 %3.075,97
222.763,7215.03.2019 - 18.03.2019417,5 %854,44
12.20184.357,4030.12.2018 - 31.12.2018218 %8,60
01.20192.246,7801.01.2019 - 31.01.20193118 %68,70
02.20194.357,4001.02.2019 - 28.02.20192818 %120,34
03.20196.468,0201.03.2019 - 14.03.20191418 %89,31
6.468,0215.03.2019 - 18.03.2019417,5 %24,81
Загальна сума пені складає 18.815,02

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач не виконав своє грошове зобов`язання у встановлений законом строк, заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 1.570,01 грн. та інфляційних втрат в сумі 6.050,99 грн. є обґрунтованими та такими, підлягають задоволенню в повному обсязі, за розрахунками позивача, які, у свою чергу, перевірені і визнані судом вірними.

Заперечення відповідача викладені у відзиві на позов з приводу завищення суми боргу та переплати за укладеним між сторонами спору договором від 03.04.2015 № 1851 судом відхилені, оскільки відповідачем не подано до суду жодного доказу такої переплати, а також обґрунтованого розрахунку суми, сплаченої за договором від 03.04.2015 № 1851. Крім того, твердження відповідача про можливість врегулювання спору мирним шляхом станом на день вирішення спору по суті не вирішено.

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи приписи пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає витрати по сплаті судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 250, 252, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "АСТЕК-СЕРВІС" (03148, м.Київ, ВУЛИЦЯ ГНАТА ЮРИ, будинок 7, ідентифікаційний код 22968334) на користь комунального підприємства "КИЇВЖИТЛОСПЕЦЕКСПЛУАТАЦІЯ" (01001, м.Київ, ВУЛИЦЯ ВОЛОДИМИРСЬКА, будинок 51-А, ідентифікаційний код 03366500) заборгованість з орендної плати в сумі 222.763 (двісті двадцять дві тисячі сімсот шістдесят три) грн. 72 коп., заборгованість з компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою в сумі 6.468 (шість тисяч чотириста шістдесят вісім) грн. 02 коп., пеню в сумі 18.815 (вісімнадцять тисяч вісімсот п`ятнадцять) грн. 02 коп., 3 % річних в сумі 1.570 (одна тисяча п`ятсот сімдесят) грн. 01 коп., інфляційні втрати в сумі 6.050 (шість тисяч п`ятдесят) грн. 99 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 3.835 (три тисячі вісімсот тридцять п`ять) грн. 02 коп.

3. У задоволенні решти вимог - відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.В. Балац