ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року Справа №906/1143/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Крейбух О.Г. , суддя Миханюк М.В.

секретар судового засідання Берун О.О.

за участю представників сторін:

позивача: представник Бевзюк О.О. - адвокат

відповідача: представник не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Приватного підприємства "Слободище" на рішення господарського суду Житомирської області, ухваленого 11.03.19р. суддею Соловей Л.А. у м.Житомирі, повний текст складено 15.03.19р. у справі №906/1143/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничий комплекс "Агро-Прайд"

до відповідача Приватного підприємства "Слободище"

про стягнення 161807,38 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Процесуальне рішення, яке оскаржується у суді апеляційної інстанції.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 11.03.2019р. у справі №906/1143/18 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничий комплекс "Агро-Прайд" до Приватного підприємства "Слободище" про стягнення 161807,38 грн. задоволено частково; стягнуто з Приватного підприємства "Слободище" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничий комплекс "Агро-Прайд" 78349,50грн основного боргу; 10722,08 грн. пені; 23504,85 грн. штрафу; 877,51 грн. 3% річних; 4197,69 грн. інфляційних; 1764,77 грн. судового збору; в позові відмовлено в частині стягнення 44122,57 грн. пені та 33,18 грн. інфляційних.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

2.1. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідно до укладеного між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) договору купівлі-продажу №0607Р1 відповідач сплатив позивачу в якості попередньої оплати 78349,50 грн., що підтверджується платіжним дорученням №304 від 12.07.18р., однак відповідач не провів остаточний розрахунок за отриманий товар (156699,00 грн. - 78349,50 грн.), який продавець здійснив на суму 156699,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №АП-0000050 від 09.07.18р. та товарно-транспортною накладною №АП-000050 від 09.07.18р.

2.2. Відповідач допустив прострочення платежу, визначеного п.6.6. договору, у зв`язку з чим позивач здійснив нарахування штрафу у розмірі 23504,85 грн.

2.3. Розмір пені за період з 24.07.2018р. по 10.12.2018р. складає 10722,08 грн., відтак судом відмовлено позивачу в частині стягнення 44122,57 грн. пені, оскільки нарахування необґрунтоване та задоволенню не підлягає.

2.4. Позивачем проведено невірний розрахунок щодо нарахування інфляційних та вказав індекс інфляції за листопад 2018 року - 101,7%, в той час коли індекс інфляції за даний місяць становив 101,4%, а тому розмір інфляційних за період вересень-листопад 2018 року становить 4197,16 грн.

2.5. Також перевіривши розрахунок 3% річних, встановлено, що вірно нараховано у розмірі 877,51 грн.

3. Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу; короткий зміст вимог апеляційної скарги.

3.1. Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач - Приватне підприємство "Слободище" звернувся із апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду (вх.№899/19 від 08.04.2019р.) через господарський суд Житомирський області (вх.№02-21/94/19-Ап) відповідно до якої, просить прийняти апеляційну скаргу до розгляду; скасувати рішення господарського суду Житомирської області в частині стягнення з ПП "Слободище" штрафних санкцій у вигляді штрафу; в цій частині прийняти нове, яким відмовити в цій частині задоволенню позовних вимог.

3.2. Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню, оскільки суд першої інстанції прийшов до не вірного висновку, в частині неправильного застосування судом вимог ст.61 Конституції України і ст.549 Цивільного кодексу України та покладення на відповідача подвійної цивільно-правової відповідальності одного і того ж виду за одне і те саме порушення договірного зобов`язання.

3.3. Апелянт зазначає, що відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (правова позиція Верховного суду України - постанова від 21.10.2015 року у справі №6-2003цс15).

4. Відзив на апеляційну скаргу, заяви та клопотання, які надійшли від учасників апеляційного провадження, заяви про відводи та самовідводи.

4.1. На адресу Північно-західного апеляційного господарського суду 23.05.2019р. від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно у якому просить апеляційну скаргу Приватного підприємства "Слободище" на рішення господарського суду Житомирської області від 11.03.2019р. у справі №906/1143/18 залишити без задоволення; рішення господарського суду Житомирської області від 11.03.2019р. у справі №906/1143/18 залишити без змін.

Представник позивача в судовому засіданні заперечила щодо задоволення апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

4.2. Інших заяв, клопотань на адресу апеляційного суду не надходило не надходило.

4.3. До початку розгляду даної апеляційної скарги по суті, ні під час її розгляду від учасників провадження у даній справі заяв про відвід складу суду чи судді колегії не заявлялося. Суддями колегії самовідводи не заявлялися.

5. Межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (стаття 269 ГПК України).

6. Законодавство, яке застосоване апеляційним судом при розгляді апеляційної скарги.

6.1. Під час розгляду апеляційної скарги Приватного підприємства "Слободище" на рішення господарського суду Житомирської області від 11.03.2019р. у справі №906/1143/18 Північно-західний апеляційний господарський суд застосував:

Господарський процесуальний кодекс України, в редакції чинній з 15 грудня 2017 року (далі по тексту постанови також - ГПК України);

Цивільний кодекс України (далі по тексту постанови також - ЦК України);

Господарський кодекс України (далі по тексту постанови також - ГК України);

Закон України "Про судовий збір".

6.2. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 ст.236 ГПК України).

7. Розгляд апеляційної скарги по суті.

7.1. Північно-західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає наступне.

7.2. Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничий комплекс "Агро-Прайд" звернулось до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з Приватного підприємства "Слободище" 161807,38 грн. заборгованості, яка виникла на підставі договору купівлі-продажу №0607Р1 від 06.07.18, з яких: 78349,50 грн. основного боргу, 4230,87 грн. інфляційних, 877,51 грн. 3% річних, 23504,85 грн. штрафу та 54844,65 грн. пені. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу №0607Р1 від 06.07.18 в частині оплати поставленого товару.

7.3. Як вбачається з матеріалів справи, 06.07.18 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро-Прайд" (продавець, позивач) та Приватним підприємством "Слободище" (покупець, відповідач) укладено договір купівлі-продажу №0607Р1 (а.с.9-10), за умовами якого продавець зобов`язався передати у власність покупцю, а покупець прийняти та сплатити корма для тварин (у т.ч. макуха соняшникова, шрот соняшника та інш.) в подальшому - товар, який зазначено в специфікації, що є додатком до цього Договору та його невід`ємною частиною (п.1.1 договору).

7.3.1. Згідно п.2.1 договору ціна однієї тонни товару, загальна вартість та об`єм (кількість) товару визначаються в специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору на кожну партію товару, а також видаткових накладних та рахунках-фактурах. Остаточна кількість та загальна кількість кожної партії товару вказується у видатковій накладній та може відрізнятися від кількості та суми, вказаній в специфікації.

7.3.2. Пунктом 2.1 договору передбачено, що розрахунок покупцем за товар за цим договором проводиться за кожну партію товару в безготівковій формі шляхом переказу грошей на поточний рахунок в розмірі 50% від суми рахунка-фактури протягом 1-го календарного дня з моменту отримання рахунка-фактури покупцем; решту 50% від рахунку-фактури протягом 14 календарних днів з моменту поставки товару на склад.

7.3.4. Відповідно до п.п. 3.2-3.3 договору товар вважається переданим покупцеві після підписання сторонами видаткової накладної. Право власності на відвантажений товар переходить з моменту підписання видаткової накладної.

7.3.5. Між сторонами 06.07.2018р. підписано специфікацію №1 (додаток №1 до договору купівлі-продажу №06071Р1 від 06.07.18), в якій сторони погодили найменування, загальну кількість та вартість товару (а.с.11).

7.4. На виконання умов договору купівлі-продажу №06071Р1 від 06.07.18р. позивач виставив відповідачу для оплати рахунок-фактуру №АП-0000060 від 09.07.18р. на загальну суму 156699,00 грн. (а.с.12).

7.5. Згідно виставленого рахунку, відповідач сплатив позивачу в якості попередньої оплати 78349,50 грн., що підтверджується платіжним дорученням №304 від 12.07.18р. (а.с.16).

7.6. Продавець в свою чергу здійснив поставку товару на суму 156699,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №АП-0000050 від 09.07.18р. та товарно-транспортною накладною №АП-000050 від 09.07.18р. (а.с.13-14).

7.7. Відповідач у повному обсязі не виконав свою частину зобов`язань, що визначена договором - не провів остаточний розрахунок за отриманий товар.

7.8. Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, за останнім утворилась заборгованість перед позивачем за поставлений товар на підставі договору купівлі-продажу №0607Р1 від 06.07.18р. у розмірі 78349,50 грн. (156699,00 грн. - 78349,50 грн.).

7.9. За неналежне виконання зобов`язань відповідачем, позивач нарахував останньому пеню, штраф, інфляційні втрати а також 3% річних.

7.10. З метою захисту порушеного права, позивач звернувся до господарського суду Житомирської області з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості, яка виникла на підставі договору купівлі-продажу №0607Р1 від 06.07.18р., у розмірі 78349,50 грн. основного боргу, а також 54844,65 грн. пені, 23504,85 грн. штрафу, 4230,87 грн. інфляційних та 877,51 грн. 3% річних.

7.11. За результатами розгляду обставин у справі, правильності здійснення нарахування сум штрафних санкцій пені, інфляційних втрат та 3% річних, суд першої інстанції задоволив позовні вимоги частково: 78349,50 грн. - сума основного боргу, 10722,08 грн. - сума пені, 23504,85 грн. - сума штрафу, 877,51 грн. - сума 3% річних та 4197,69 грн. - інфляційні втрати.

В позові в частині стягнення 44122,57 грн. пені, 33,18 грн. інфляційних позивачу відмовлено як необґрунтовано заявлених.

8. Висновок апеляційного суду за результатами розгляду скарги, прийняття чи відхилення доводів апеляційної скарги.

8.1. Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши обґрунтування апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції у даній справі без змін з наступного.

8.2. За змістом статті 15 Цивільного кодексу України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.

8.3. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

8.4. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

8.5. Для визначення предмета позову як способу захисту права чи інтересу важливим є перелік способів захисту цивільного права та інтересу, наведений у статті 16 Цивільного кодексу України, за змістом якої способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, тощо. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. (аналогічна правова позиція (п.п.8.2.-8.5. цієї постанови) викладена у постанові Верховного Суду №912/876/17 від 29.11.2018 року.

8.6. Як зазначалося апеляційним господарським судом у цій постанові (п.7.3.) між сторонами укладений договір.

8.7. Відповідно до ч.1 статті 626 Цивільного кодексу (ЦК) України договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

8.8. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

8.9. Приписами ч.ч.1,2 ст.193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання, в тому числі підприємці, повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до Закону, інших правових актів, договору. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони.

8.10. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

8.11. За своєю правовою природою правовідносини, що склалися між позивачем та відповідачем, є правовідносинами купівлі-продажу, згідно яких у відповідача, внаслідок передання йому позивачем товару (макуха соняшника) на загальну суму 156699,00 грн., виник кореспондуючий обов`язок оплатити його.

8.11.1. Згідно ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

8.11.2. Як передбачено ст.692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

8.12. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

8.13. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

8.14. Як вже зазначено вище у даній постанові, у пункті 2.3 договору сторони погодили, що остаточний розрахунок за товар за цим договором проводиться протягом 14 календарних днів з моменту поставки товару на склад.

Незважаючи на умови договору, відповідач не здійснив відповідних розрахунків у повному обсязі за отриманий товар в установлені договором строки.

8.15. Матеріалами справи підтверджено, що у відповідача станом на день розгляду справи існує прострочення в оплаті отриманого від позивача товару на загальну суму 78349,50 грн.

8.16. За таких обставин, вимоги позивача в частині стягнення основного боргу в сумі 78349,50грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

8.17. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 54844,65 грн. та штрафу в сумі 23504,85 грн., нарахованих на підставі п. 6.6 договору купівлі-продажу №0607Р1 від 06.07.18р.

8.17.1. Згідно п.3 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

8.17.2. Частиною 3 ст.549 ЦК України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

8.17.3. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

8.17.4. Наведені норми свідчать, що за порушення грошового зобов`язання боржник на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити неустойку (штраф, пеню).

8.17.5. Пунктом 6.6 договору передбачено, що покупець за порушення обов`язку, визначеного п.2.3 договору за вимогою постачальника зобов`язаний сплатити останньому пеню у розмірі 0,5% від простроченої суми за кожен день прострочення. У випадку прострочення строків оплати більше ніж на 10 (десять) днів, покупець у кожному випадку сплачує постачальнику штраф у розмірі 30% від суми боргу, яка існувала на одинадцятий день прострочення.

8.18. Судом першої інстанції встановлено, що відповідач допустив прострочення платежу, визначеного п.6.6 договору, у зв`язку з чим позивач отримав право нарахування штрафу, як це визначено умовами договору.

8.18.1. Перевіривши розрахунок штрафу (а.с.6), суд вважає його обґрунтованим, оскільки штраф у розмірі 23504,85 грн. нарахований відповідно до умов договору купівлі-продажу №0607Р1 від 06.07.18р. та вимог чинного законодавства України.

8.19. Що стосується стягнення 54844,65 грн. пені, слід зазначити наступне.

8.19.1. Згідно ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочу платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

8.19.2. Відповідно до статті 3 зазначеного Закону, розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

8.19.3. Проте визначаючи порядок нарахування пені за невиконання зобов`язання за договором купівлі-продажу, позивач не врахував вимоги Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та необґрунтовано здійснив розрахунок пені.

8.19.4. Згідно розрахунку, здійсненого господарським судом, розмір пені за період з 24.07.18р. по 10.12.18р., який є правомірним та підлягає задоволенню, складає 10722,08 грн.; вимоги в частині стягнення 44122,57 грн. пені необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

8.20. Також позивач просив стягнути з відповідача за порушення виконання грошового зобов`язання відповідно до ст.625 ГПК України 877,51 грн. 3% річних та 4230,87 грн. інфляційних.

8.20.1. Як унормовано приписами ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

8.20.2. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

8.20.3. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

8.20.4. Судом першої інстанції встановлено, що позивач у розрахунку вказав індекс інфляції за листопад 2018 року - 101,7%, в той час, коли індекс інфляції за даний місяць становив 101,4%, у зв`язку з чим невірно провів нарахування інфляційних.

8.20.5. Здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" перерахунок інфляційних втрат суд першої інстанції вважає, що розмір інфляційних за період вересень-листопад 2018 року становить 4197,16 грн.

8.20.6. В іншій частині позовних вимог про стягнення 33,18 грн. інфляційних слід відмовити, оскільки розрахунок здійснений з порушенням чинного законодавства України та застосовано невірний розмір сукупного індексу інфляції.

8.20.7. 3% річних у розмірі 877,51 грн. нараховані позивачем обґрунтовано та підлягають задоволенню.

8.21. Згідно зі ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

8.22. Відповідно ст.ст. 13, 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

8.23. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.1 ст. 76 ГПК України).

8.24. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 ГПК України).

8.25. Апеляційний господарський суд приходить до висновку, що за таких обставин, позовні вимоги позивача є частково обґрунтовані, заявлені відповідно до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, наявними в матеріалах справи, та підлягають задоволенню на суму 117651,63 грн., з яких: 78349,50 грн. - основний борг, 10722,08 грн. - пеня, 23504,85 грн. - штраф, 877,51 грн. - 3% річних та 4197,69 грн. інфляційні втрати.

Суд першої інстанції правомірно відмовив позивачу в позові в частині стягнення 44122,57 грн. пені, 33,18 грн. інфляційних як необґрунтовано заявлених.

8.26. Доводи, які відповідач наводить у апеляційній скарзі, а саме, що не може бути застосована подвійна відповідальність за одне і те ж порушення, оскільки суперечить ст.61 Конституції України, апеляційний господарський суд відхиляє.

8.27. Одночасне стягнення з відповідача, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України.

8.29. В силу ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності.

У межах одного виду відповідальності можуть застосовуватися різні види санкцій.

Таким чином, в даному випадку не йдеться про притягнення особи до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як форм її сплати, що було узгоджено позивачем та відповідачем при укладенні Договору. (Аналогічна правова позиція відображена у постанові Верховного суду від 02 квітня 2019 року по справі 917/194/18 а також у справах №911/2813/17, №911/1351/17, 911/1967/17, №903/647/17).

8.30. Інших обґрунтованих доводів, підтверджених письмовими доказами, апеляційна скарга не містить.

8.31. Північно-західний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції - господарський суд Житомирської області - ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

8.32. За таких обставин апеляційну скаргу приватного підприємства "Слободище" слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Житомирської області від 11 березня 2019 року у справі №906/1143/18 - без змін.

9. Повноваження суду апеляційної інстанції.

9.1. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

9.2. З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи, викладені апелянтом у апеляційній скарзі є необґрунтованими, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення.

9.3. У відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

10. Розподіл судових витрат.

10.1. Як вбачається із матеріалів справи Приватне підприємство "Слободище" за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Житомирської області від 11.03.2019 року у справі №906/1143/18 сплатило судовий збір у розмірі 3640,66 грн. в порядку та розмірі, визначеному Законом України "Про судовий збір".

10.2. За змістом статті 129 ГПК України за результатами розгляду апеляційної скарги здійснюється розподіл судових витрат.

10.3. Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Слободище" від 03.04.19р. залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Житомирської області від 11 березня 2019 року у справі №906/1143/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Справу №906/1143/18 повернути господарському суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "03" червня 2019 р.

Головуючий суддя Юрчук М.І.

Суддя Крейбух О.Г.

Суддя Миханюк М.В.