ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2019 року м.Дніпро Справа № 904/4858/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Верхогляд Т.А.( доповідача),

суддів: Чередка А.Є., Паруснікова Ю.Б.

секретар судового засідання Мудрак О.М.

представники сторін:

від позивача: Кушнір С.В., довіреність №12/А/Б від 09.11.2018 р., адвокат;

представник відповідача не з"явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОРТПЛЮС" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2019 року (повний текст складено 21.01.2019 року) у справі №904/4858/18 ( суддя Кеся Н.Б.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕДНА-АГРО", м.Монастирище Черкаська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОРТПЛЮС", м. Дніпро

про стягнення 3 027 281,53 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2019 року у справі №904/4858/18 позов задоволено у повному обсязі.

Стягнуто Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОРТПЛЮС" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕДНА-АГРО" основний борг за поставлений товар в сумі 2 481 935,67 грн., суму пені за весь час прострочення грошового зобов`язання в розмірі 58 750,48 грн., 20% штрафу в розмірі 496 387,13 грн., 30 відсотків річних від простроченої суми в розмірі 48 958,73 грн., судовий збір у розмірі 45 409,22 грн. та судові витрати на професійну правничу допомогу адвокатського бюро (адвоката) у розмірі 32 050,00 грн.

Додатковим рішенням 25.01.2019 року було стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕДНА-АГРО" на користь Державного бюджету України суму судового збору в розмірі 881,26 грн.

Рішення мотивовано порушенням відповідачем умов договору поставки ЗЗР в кредит 2018 №029-ФП від 23.02.2018 року в частині оплати отриманого товару, наявністю заборгованості в розмірі 2 481 935,67 грн., правом позивача стягнути пеню за неналежне виконання відповідачем зобов`язання в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка передбачена п.7.3 договору.

Посилаючись на приписи ст.ст.193, 265 Господарського кодексу України щодо необхідності належно виконувати зобов`язання, передбачені договором, та посилаючись на положення п.7.5 договору, суд вважав також обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення штрафу в розмірі 20% від загальної суми заборгованості.

Проведені позивачем нарахування визнані судом вірними.

Також суд, на спростування доводів відповідача, зазначив, що оскільки договір між сторонами не визнано недійсним, а факт передачі товару та його часткова сплати не спростовані відповідачем, в силу ст. 204 Цивільного кодексу України договір поставки ЗЗР в кредит 2018 №029-ФП від 23.02.2018 року є чинним.

Не погодившись з рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі TОB "ФОРТПЛЮС" вважає рішення ухваленим з порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що суд керувався одними доказами та відмовив відповідачу у збиранні інших доказів, що призвело до неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Апелянт зазначає, що особисто керівник Товариства відповідача та будь- яка інша уповноважена особа, договір в редакції, що надана суду позивачем, не підписували, у зв`язку із чим він є не укладеним. Позивачу було відомо, що в ТОВ "ФОРТПЛЮС" відбувалися зміни (зміни адреси, керівників, засновників) внаслідок спроб рейдерських захоплень підприємства. Позивач скористався даною ситуацією, виготовивши іншу редакцію договору, ніж та, що підписана насправді сторонами, збільшивши в своїй редакції штрафні санкції, змінивши строки поставки та строки оплати. Справжню редакції укладеного між сторонами договору відповідач надати не може, оскільки більша частина документів, в тому числі і цей договір, зникла під час рейдерського захоплення підприємства.

З метою доведення викладених у відзиві обставин, а саме факту того, що спірний договір в редакції, що надав позивач, насправді не укладався між сторонами, відповідач звертався до суду першої інстанції з клопотанням про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Вважає, що суд безпідставно відмовив в її призначенні, позбавивши відповідача можливості довести ті обставини, на які він посилався у своєму відзиві, а саме довести факт того, що спірний договір не укладався.

Просить рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2019 року по справі № 904/4858/18 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач спростовує доводи апелянта, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим.

Зазначає, що відповідач просить суд застосовувати норми процесуального та матеріального права, які не підлягають до застосування у даній справі, помилково та/або навмисно повідомляє у апеляційній скарзі хибні та неправдиві дані, як на підстави для скасування рішення.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2019 року у справі № 904/4858/18 залишити без змін.

Під час розгляду апеляційної скарги апелянтом заявлялись клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Ухвалами Центрального апеляційного господарського суду від 12.04.2019 року та від 22.04.2019 року в задоволені заявлених клопотань було відмовлено.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

23.02.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "СЕДНА-АГРО" (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФОРТПЛЮС" (далі - покупець) року укладений договір поставки ЗЗР в кредит 2018 №029-ФП (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язався продати та поставити покупцеві засоби захисту рослин (далі-товар), а покупець зобов`язався приймати зазначений товар і оплачувати його вартість згідно встановленого цим договором порядку. Поставка товару здійснюється за рахунок постачальника згідно замовлень покупця, за умови наявності товару на складі постачальника. Замовлення можуть подаватися покупцем шляхом надіслання постачальнику відповідних повідомлень телефонним зв`язком, електронною поштою, факсом або поштою (п. 1.1 договору) (том 1 а.с.26-28).

Асортимент, номенклатура, кількість, ціна, строки оплати та характеристики товару визначаються сторонами на підставі замовлення покупця та виходячи з наявності товару на складі постачальника й вказуються у відповідній специфікації та видаткових накладних, які складають невід`ємну частину цього договору (п. 1.2 договору).

Відповідно до п.п. 2.2.1 договору покупець зобов`язався оплатити товар в строки та на умовах, передбачених договором та/ або специфікацією (додатковими угодами, якщо вони були укладені) до нього шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника.

Ціна товару та/або його окремої партії визначається та вказується в специфікаціях до цього договору та/або видаткових накладних на дату їх складення, що є його невід`ємними частинами. Сторони встановлюють та вказують ціну товару (та/або кожної партії товару) у національній валюті України гривні, а також визначають її грошовий еквівалент в іноземній валюті, доларах США та/або євро про, що зазначають в специфікаціях (п. 3.1 договору).

Покупець зобов`язаний здійснити оплату за товар у строки (терміни) встановлені в специфікаціях до цього договору (п. 4.1 договору).

Відповідно до п. 5.1 договору поставка товару здійснюється на умовах DAP склад покупця за адресою: Донецька область, Слав`янський район, с.Сидорове, вул.Першотравнева, 26, відповідно до Правил МТП з використання термінів для внутрішньої та міжнародної торгівлі "ІНКОТЕРМС 2010", які застосовуються сторонами з урахуванням особливостей, пов`язаних з внутрішньодержавним характером цього договору, а також тих особливостей, які випливають з умов цього договору.

27.02.2018 року між позивачем та відповідачем підписано специфікацію №001 ( том 1 а.с. 29), в якій сторони узгодили загальну вартість товару, яка складає 3 309 247,56 грн. з ПДВ та строки оплати. Так, погоджено, що покупець зобов`язаний оплатити загальну вартість товару, що вказана в даній специфікації в наступні строки (терміни) та в такому порядку:

- в строк до 27.02.2018 року грошові кошти в сумі 827 311,89 грн., що складає 25% від загальної вартості товару, що вказана в цій специфікації;

- в строк до 30.09.2018 року грошові кошти в сумі 2 481 936,67 грн., що складає наступні 75% від загальної вартості товару, що вказана в цій специфікації (що наростаючим підсумком складає 100% вартості товару по цій специфікації, а саме: 3 309 247,56 грн. з урахуванням ПДВ).

Судом першої інстанції встановлено і відповідачем не заперечується, що на виконання умов договору постачальник здійснив поставку товару на загальну суму 3 309 247,56 грн., що підтверджується видатковою накладною №1051 від 28.03.2018 року, підписаною представниками обох сторін та скріпленою печатками підприємств, довіреністю №27 на отримання ТМЦ від 28.03.2018 року, копії яких наявні в матеріалах справи (том 1 а.с. 30-31).

Встановлено судом і не заперечується відповідачем, що зобов`язання по повній та своєчасній оплаті отриманого товару здійснено відповідачем частково, в розмірі 827 311,89 грн., що підтверджується банківською випискою та платіжним дорученням №132 від 28.02.2018 року (том 1 а.с.32-33).

Таким чином заборгованість визначена позивачем вірно - в сумі 2 481 935,67 грн.

Відповідно до ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Аналогічні вимоги передбачено ст.193 Господарського кодексу України.

Положеннями ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язання встановлений строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до ст. ст. 549, 551 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або iнше майно, якi боржник повинен передати кредиторовi у разi порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у вiдсотках вiд суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме i нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмiр встановлюється договором або актом цивiльного законодавства.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» платники грошових коштiв сплачують на користь одержувачiв цих коштiв за прострочку платежу пеню в розмiрi, що встановлюється за згодою сторiн.

Колегією суддів становлено, що спірним питанням сторін є питання щодо розміру нарахування штрафних санкцій.

Так, відповідно до наданої позивачем копії договору, яка є належним та допустимим доказом по справі (оригінал договору досліджено колегією суддів у судовому засіданні), встановлено наступне:

Відповідно до п.4.1 договору у разі прострочення строків оплати товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період нарахування пені, від суми заборгованості за кожен день прострочки і до повного виконання стороною своїх зобов`язань та припиняється в день виконання винною стороною зобов`язань за договором, забезпечених санкцією (п.7.3 договору).

Пунктом 7.5 договору передбачено, що в разі порушення покупцем строків (термінів) оплати за товар (його партію), більш ніж десять календарних днів - Покупець додатково до пені визначеної в п. 7.3 сплачує постачальнику штраф в розмірі 20% (двадцять відсотків) від загальної суми заборгованості.

Відповідно до ст.204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Докази того, що вказаний договір визнано судом недійсним, або докази того, що він оспорюється будь-якою з сторін, матеріали справи не містять.

Доводи відповідача щодо причин, з яких він не може надати суду свій екземпляр договору, про погодження сторонами іншого розміру штрафних санкцій колегією суддів не приймаються як обґрунтовані в силу наступного:

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і надання доказів належить сторонам. При цьому певні факти та обставини слід доводити допустимими та належними доказами, які суд оцінює відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки такі докази відповідачем не надані, його доводи слід визнати безпідставними.

Відповідно до ст.255 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду про відмову в призначенні експертизи апеляційному оскарженню не підлягають.

Відповідно до ч.3 вказаної норми заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

У даній справі апелянт в апеляційній скарзі зазначав на безпідставну відмову суду першої інстанції в задоволенні клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи.

Колегія суддів щодо цього вважає необхідним зазначити, що виходячи з предмету спору стягнення заборгованості та штрафних санкцій за неналежне виконання зобов`язання, за умови часткового виконання зобов`язання відповідачем, підтвердження ним у судовому засіданні факту отримання товару на зазначену позивачем суму, не входить в предмет доказування у даній справі.

Отже, клопотання відповідача про призначення експертизи відхилено судом першої інстанції правомірно.

Колегією суддів становлено, що спірним питанням сторін є питання щодо розміру нарахування штрафних санкцій.

Так, відповідно до наданої позивачем копії договору, яка є належним та допустимим доказом по справі (оригінал договору досліджено колегією суддів у судовому засіданні), встановлено наступне:

Згідно з розрахунком позивача сума пені складає 58 750,48 грн., яка нарахована за період з 30.09.2018 року по 23.10.2018 року. Період прострочення платежу визначено судом правильно, правильно застосовано розмір облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочки.

Згідно з розрахунком позивача сума штрафу в розмірі 20% складає 496 387,13 грн.

На підставі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 7.6 договору передбачено, що відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України за порушення грошового зобов`язання покупець зобов`язується сплатити постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки та 30% річних від простроченої (неоплаченої) суми.

Згідно з розрахунком позивача 30% річних від простроченої (неоплаченої) суми складає 48 958,73 грн. за період з 30.09.2018 року по 23.10.2018 року.

Висновок суду першої інстанції що нараховані позивачем 30% річних та інфляційні втрати відповідають вимогам чинного законодавства колегія суддів вважає обґрунтованим.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Під час розгляду апеляційної скарги відповідач доказів погашення заборгованості не надав, висновки оскаржуваного рішення не спростував, тому апеляційна скарга є не доведеною.

Щодо витрат позивача на послуги адвоката в розмірі 32 050,00 грн., заперечень щодо вказаного стягнення апелянт не заявляв.

З урахуванням викладеного, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що позовна вимога позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості у розмірі основного боргу за поставлений товар в сумі 2 481 935,67 грн., пені за весь час прострочення грошового зобов`язання в розмірі 58 750,48 грн., 20% штрафу в розмірі 496 387,13 грн., 30 відсотків річних від простроченої суми в розмірі 48 958,73 грн., судових витрати на професійну правничу допомогу адвокатського бюро (адвоката) у розмірі 32 050,00 грн. підлягає задоволенню.

Оскільки підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні, в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, судові витрати за її розгляд слід покласти на скаржника згідно ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2019 року у справі №904/4858/18 залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги на рішення суду покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "ФОРТПЛЮС".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 06.06.2019 року.

Головуючий суддя: Т.А.Верхогляд

Суддя: А.Є. Чередко

Суддя: Ю.Б. Парусніков