ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2019 р. Справа№ 911/2127/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Чорної Л.В.

Разіної Т.І.

без повідомлення (виклику) учасників справи

перевіривши матеріали апеляційної скарги Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області

на рішення господарського суду Київської області

від 12.02.2019 (повний текст рішення складено 22.02.2019)

у справі №911/2127/18 (суддя Заєць Д.Г.)

за позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КП Білоцерківський ДБК"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача:

1. Державна служба України з надзвичайних ситуацій;

2. Київська обласна державна адміністрація

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області звернулося до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КП Білоцерківський ДБК" про стягнення коштів у сумі 143910,00 грн. по незавершеному будівництву за бюджетною програмою "Забезпечення житлом громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи".

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на невиконанням відповідачем умов Угоди б/н від 10.09.1997 щодо будівництва житлового будинку у зв`язку із чим позивач просить стягнути з відповідача кошти по незавершеному будівництву за бюджетною програмою "Забезпечення житлом громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи" у сумі 143910,00 грн.

У відзиві на позов відповідач проти позову заперечував та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на не доведення позивачем належними доказами наявність договірних відносин між позивачем та відповідачем, неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, а також розмір позовних вимог. Крім того, відповідач звертав увагу на те, що ТОВ "КП Білоцерківський ДБК" було створено 23.12.2010 шляхом перетворення Колективного підприємства "Білоцерківський домобудівельний комбінат", водночас позивач, у відповідності до ст.ст. 105, 107 Цивільного кодексу України, з вимогами щодо виконання зобов`язань до особи, яка припиняється - КП "Білоцерківський ДБК" не звертався.

Рішенням господарського суду Київської області від 12.02.2019 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що в процесі розгляду справи судом не встановлено, а позивачем не доведено порушення відповідачем будь-яких цивільних, господарських та інших прав і інтересів позивача; відповідно, у суду, в даному випадку, відсутні підстави вважати порушеним право позивача, що надавало б йому підстави для захисту цього права у встановленому чинним законодавством порядку.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Київської області від 12.02.2019 у справі №911/2127/18. Прийняти нове рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КП Білоцерківський ДБК" на користь Головного управління ДСНС України у Київській області кошти в сумі 143910,00 грн. по незавершеному будівництву за бюджетною програмою "Забезпечення житлом громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи". Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КП Білоцерківський ДБК" на користь Головного управління ДСНС України у Київській області судовий збір.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі скаржником викладено обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, аналогічні тим, які викладено в позовній заяві.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.03.2019 апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Чорної Л.В., Разіної Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області на рішення господарського суду Київської області від 12.02.2019 у справі №911/2127/18. Постановлено, що апеляційний перегляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

15.04.2019 через канцелярію суду апеляційної інстанції від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення суду є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 ГПК України розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як стверджує Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області в позовній заяві та апеляційній скарзі, 10.09.1997 між Міністерством надзвичайних ситуацій України (правонаступником якого є Державна служба України з надзвичайних ситуацій), Київською обласною державною адміністрацією, Колективним підприємством "Білоцерківський ДБК" укладено Угоду (далі - Угода), згідно умов п.1.1 якої, Міністерство, Адміністрація, КП "Білоцерківський ДБК" згідно з протоколом від 05.05.1997 та графіком фінансування приймають на себе зобов`язання щодо забезпечення звершення будівництва першої черги (143 квартири) 263-квартирного житлового будинку по вул. Строкова, 5 у м. Фастові Київської області, для забезпечення житлом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до Розділу 2 Угоди, звершення будівництва першої черги (143 квартири) 263-квартирного житлового будинку по вул. Строкова, 5 у м. Фастові Київської області виконується за рахунок коштів змішаного фінансування. Змішане фінансування забезпечується за рахунок таких джерел: кошти громадян-дольовиків з будівництва житлового будинку в розмірі 15% від загальної вартості будівництва об`єкту; кошти Чорнобильського фонду у розмірі 85% від загальної вартості будівництва об`єкта згідно з графіком фінансування.

Кошти Чорнобильського фонду для фінансування завершення будівництва згаданого об`єкта виділяються Міністерством цільовим призначенням Адміністрації, згідно з графіком фінансування, який додається.

Адміністрація здійснює фінансування об`єкту шляхом оплати обсягів виконаних робіт, які пред`явлені до оплати генеральним підрядником - КП "Білоцерківський ДБК".

Взаєморозрахунки між КП "Білоцерківський ДБК" та субпідрядними організаціями виконуються відповідно до укладених угод субпідряда на підставі актів виконаних обсягів робіт.

Згідно п. 3.1. Угоди, Міністерство зобов`язується забезпечити виділення коштів Адміністрації цільовим призначенням на фінансування завершення будівництва першої черги (143 квартири) 263-квартирного житлового будинку в розмірі 85% від вартості будівництва згідно з графіком, що додається.

У відповідності до п.3.2. Угоди, адміністрація зобов`язується забезпечити своєчасне фінансування об`єкту за рахунок цільових коштів Міністерства шляхом перерахування їх на розрахунковий рахунок генеральної підрядної організації КП "Білоцерківський ДБК" на підставі актів виконаних робіт.

Згідно п. 3.3. Угоди, КП "Білоцерківський ДБК" зобов`язується забезпечити виконання будівельно-монтажних робіт відповідно до проекту; кошти, які надійшли використати лише за цільовим призначенням на виконання обсягів будівельно-монтажних робіт по цьому об`єкту; своєчасно проводити взаєморозрахунки з субпідрядними організаціями, які виконують обсяги робіт на підставі угод субпідряду; після звершення будівництва забезпечити здачу житлового будинку в експлуатацію; щомісяця звітувати перед Адміністрацією, а також, в разі потреби перед Міністерством про цільове використання наданих коштів.

Відповідно до п. 5.3. Угоди, ця Угода набуває чинності з моменту її підписання всіма сторонами і діє до звершення будівництва першої черги (143 квартири) 263-квартирного житлового будинку по вул. Строкова, 5 у м. Фастові Київської області .

Також позивач стверджує, що в грудні 1997 року Київська обласна державна адміністрація перерахувала кошти в сумі 550000,00 грн. КП "Білоцерківський ДБК", що підтверджується актом Головного контрольно-ревізійного управління України б/н від 05.03.1999.

На думку позивача Міністерство та Адміністрація повністю виконали свої зобов`язання відповідно до п.п. 3.1., 3.2. Угоди від 10.09.1997.

При цьому, позивач посилається на лист Виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області від 19.06.2006 №6-21-1022, надісланий на адресу Головного управління МНС України в Київській області, в якому повідомлено про те, що по вул. Строкова, 5 у м. Фастові Київської області проведено будівництво і вкладені кошти управлінням у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації в сумі 55000,00 грн. згідно Угоди від 10.09.1997 по будівництву першого пускового комплексу (71 квартира) 143-квартирного будинку. Також в листі зазначено про те, що документально підтверджено надання постраждалим від наслідків Чорнобильської катастрофи житла вартістю 406090,00 грн. Зазначено, що залишок коштів в сумі 143910,00 грн. вкладено у будівництво другого пускового комплексу. Цим же листом повідомлено, що недобудований об`єкт знаходиться на балансі Фастівської міської ради і після завершення будівництва житлову площу на суму 143910,00 грн. буде передано Головному управлінню МНС України в Київській області.

Позивач зазначає, що вартість незавершеного будівництва на суму 143910,00 грн., яку планувалось передати Київській обласній державній адміністрації, було передано Головному управлінню МНС України в Київській області (правонаступником, якого є Головне управління ДСНС України у Київській області) згідно доручення Кабінету Міністрів України від 09.05.2006 №20609/1/1-06, телеграми заступника Міністра України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Болварі Т.Й. від 16.06.2006 №03-7514/26 за бюджетною програмою "Забезпечення житлом громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи" (КПКВ 3201200) на підставі акту прийому-передачі існуючої на 01.04.2006 заборгованості від 14.06.2006.

Також позивач вказує, що 26.05.2008 Фастівською міською радою було направлено Київській обласній державній адміністрації лист №6-20-960 щодо надання фінансової допомоги по незавершеному будівництву другої черги 143-квартирного житлового будинку ОГЗ "Дзвони Чорнобиля в м. Фастів" - співфінансування для завершення робіт з будівництва будинку (зазначений лист в матеріалах справи відсутній).

В позовній заяві Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області зазначає про лист КП "Білоцерківський ДБК" від 20.01.2012 №3/05-2, в якому повідомлено, зокрема про те, що будинок у Київській обл., м. Фастів, вул. Строкова, 5 після закінчення будівництва передано на баланс ГООГЗ "Дзвони Чорнобиля", (вказаний лист в матеріалах справи відсутній).

Листом Виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області від 15.05.2013 №06-22/1359 повідомлено Головне управління МНС України в Київській області, що будівництво квартир для осіб, що постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС було здійснено на підставі угоди, укладеної у вересні 1997 року між Міністерством з надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи та КП "Білоцерківський ДБК". На підставі зазначеної угоди побудовано перший пусковий комплекс і цокольний поверх другого пускового комплексу. У листі також зазначено, що рішенням суду незавершений будівництвом будинок (другий пусковий комплекс) було передано об`єднанню забудовників "Дзвони Чорнобиля" і в подальшому добудовано КП "Білоцерківський ДБК". Цим же листом виконавчий комітет Фастівської міської ради Київської області зазначив, що не має відношення, відповідно до договірних умов, визначених в угоді, щодо співфінансування об`єкта будівництва.

Позивач стверджує, що листом №205 від 05.08.2013 ГООГЗ "Дзвони Чорнобиля" повідомило, що станом на 05.08.2013 будинок за адресою: Київська обл., м. Фастів, вул. Строкова, 5, II черга (72 квартири) дійсно знаходиться на балансі ГООГЗ "Дзвони Чорнобиля", однак, вартість незавершеного будівництва на суму 143910,00 грн. на рахунок ГООГЗ "Дзвони Чорнобиля" перерахована не була. Цим же листом повідомлено, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05.09.2006 у справі №2-1173/06 за позовом члена ГООГЗ "Дзвони Чорнобиля" до виконкому Фастівської міськради, ГООГЗ "Дзвони Чорнобиля" та МНС України про визнання права власності на будівельні матеріали було задоволено. Разом з тим МНС України письмово просило розглянути даний судовий позов без його представника, заперечень проти задоволення позову не мало (зазначений лист подано суду в неякісній, нечитабельній, належним чином не засвідченій копії, а оригінал для його засвідчення позивачем подано не було, тому суд позбавлений можливості дослідити текст даного листа).

На думку позивача КП "Білоцерківський ДБК" в порушення п. 3.3. Угоди взятих на себе зобов`язань не виконало; неодноразові звернення до сторін, які мали відношення до будівництва житлового будинку по вул. Строкова, 5, у м. Фастові Київської області не підтверджують заборгованість та можливість повернення коштів, а тому, посилаючись на ст.ст. 837, 858, 841, 852 Цивільного кодексу України позивач звернувся до господарського суду із даним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 Цивільного кодексу України закріплено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, згідно з яким кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, визнання наявності або відсутності прав.

Дана норма кореспондується з положенням статті 20 Господарського кодексу України, якою визначено способи захисту прав і законних інтересів суб`єктів господарювання.

Виходячи зі змісту частини першої ст.1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд порушує провадження у справі за позовами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

У відповідності до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами (ч. 2 ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Статтями 76, 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно приписів ст. 91 Господарського процесуального кодексу України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем в процесі розгляду справи у відповідності до ч. 3 ст. 13 та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України не надано суду жодних належних та допустимих доказів, що підтверджують факт наявності договірних відносин саме між ним та відповідачем, факт невиконання відповідачем своїх обов`язків у таких договірних відносинах. Крім того, позивачем не обґрунтовано з посиланням на відповідні належні докази правової природи, походження, виникнення та розмір суми боргу. Не надано первинних документів, що підтверджують суму заборгованості у розмірі 143910,00 грн. Матеріали справи не містять договорів та угод зі всіма додатками про будівництво житлового будинку 1 та 2 черг у м. Фастові по вул. Строкова, 5, квитанцій, платіжних доручень про перерахування коштів забудовнику, актів приймання-передачі житла, незавершеного будівництва як, і не надано доказів на спростування обставин, повідомлених відповідачем.

Колегією суддів встановлено, що ухвалою місцевого господарського суду від 01.10.2018 у справі №911/2127/18 про залишення позовної заяви Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області без руху зобов`язано позивача усунути недоліки позовної заяви, зокрема, надати належним чином засвідчені копії (для долучення до матеріалів справи) доданих до позовної заяви.

Ухвалою суду від 22.10.2018 про відкриття провадження у справі позивача зобов`язано надати оригінали всіх доданих до позовної заяви документів для огляду в судовому засіданні та належним чином засвідчені копії для долучення до матеріалів справи.

Проте, витребувані матеріали позивачем не надано суду. При цьому в судовому засіданні 13.11.2018 представник позивача повідомив суд, що ним було належним чином засвідчено тільки ті документи, які є у нього в наявності і які він мав можливість звірити з оригіналом, всіх інших документів, доданих до позовної заяви в копіях, позивач в оригіналі не має, а тому й не має змоги подати їх належним чином засвідчені копії.

Ухвалою місцевого господарського суду від 11.12.2018 задоволено клопотання позивача про витребування у третьої особи - Київської обласної державної адміністрації Угоди від 10.09.1997, витребувано у Київської обласної державної адміністрації оригінал для огляду у судовому засіданні та належним чином завірену копію для долучення до матеріалів справи Угоди від 10.09.1997.

Проте, третя особа - Київська обласна державна адміністрація у судові засідання в суді першої інстанції не з`являлась, витребувані ухвалою суду документи не надала.

У відповідності до ст. 7 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Дана норма кореспондується зі ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення передбачають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

У відповідності до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Таким чином саме позивач мав довести суду обставини щодо невиконання відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань щодо незавершення будівництва за бюджетною програмою і обов`язку повернути суму, яка була сплачена позивачем за таке будівництво, а також розмір заборгованості, що підлягає сплаті.

Натомість позивачем в процесі розгляду справи в суді першої інстанції не надано суду жодних належних та допустимих доказів, що підтверджують факт наявності договірних відносин саме між ним та відповідачем, факт невиконання відповідачем своїх обов`язків у таких договірних відносинах.

Не надано вказаних доказів і суду апеляційної інстанції.

Крім того, як вірно зазначив суд першої інстанції, позивачем не обґрунтовано з посиланням на відповідні належні докази правової природи, походження, виникнення та розмір суми боргу; не надано первинних документів, що підтверджують суму заборгованості у розмірі 143910,00 грн.; матеріали справи не містять договорів та угод зі всіма додатками про будівництво житлового будинку 1 та 2 черг у м. Фастові по вул. Строкова, 5, квитанцій, платіжних доручень про перерахування коштів забудовнику, актів приймання-передачі житла, незавершеного будівництва як, і не надано доказів на спростування обставин, повідомлених відповідачем.

Також в судовому засіданні в суді першої інстанції 22.01.2019 представник позивача вказав, що в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення спору по суті.

Отже, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що в тому обсязі доказової бази, яка надана позивачем під час розгляду даної справи, суд не вбачає законних підстав для задоволення вимог про стягнення заборгованості в розмірі 143910,00 грн., оскільки встановити факт здійснення господарської операції за відсутності первинної документації, оригіналів договорів про будівництво житла, актів прийому-передачі житла, актів виконаних робіт, суду не видається можливим, отже, документами, наданими позивачем, не доведено наявність заборгованості.

З огляду на викладене, враховуючи неможливість документально обґрунтовано встановити обставини справи, з врахуванням недоведеності наявності заборгованості відповідача перед позивачем, розміру заборгованості, наявності порушеного права чи охоронюваного законом інтересу позивача, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Вищевикладені обставини справи спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, та на які він посилається як на підставу скасування рішення суду, а тому відхиляються судом.

За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування, зміни чи визнання нечинним оскаржуваного рішення суду не вбачається.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області залишити без задоволення, рішення господарського суду Київської області від 12.02.2019 у справі №911/2127/18 - без змін.

Матеріали справи №911/2127/18 повернути до господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Л.В. Чорна

Т.І. Разіна