РІШЕННЯ

Іменем України

28 травня 2019 року справа № 927/361/19

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Демидової М.О., за участю секретаря судового засідання Гринчук О.К., розглянувши матеріали справи за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01601

до Приватного підприємства "Спеціальна Енергетична Компанія", вул. Любецька, буд. 60-А, м. Чернігів, Чернігівська область, 14021

про стягнення 29399 грн. 63 коп.

Представники сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: не прибув;

в с т а н о в и в:

Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подано позов до Приватного підприємства "Спеціальна Енергетична Компанія" про стягнення пені у сумі 15894 грн. 63 коп., 3% річних у сумі 1750 грн. 31 коп. та інфляційних втрат у сумі 11754 грн.70 коп., що утворилась внаслідок неналежного виконання умов укладеного договору купівлі-продажу природного газу № 3271/15-КП-39 від 24.12.2014.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань, що виникли на підставі договору №3271/15-КП-39 купівлі-продажу природного газу від 24.12.2014.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 06.05.2019 відкрите спрощене позовне провадження у справі № 927/361/19, розгляд справи по суті призначено на 28.05.2019.

Сторони явки своїх повноважникі у судове засідання не забезпечили, про час та місце судового засідання судом повідомлені належним чином, що підтверджено поштовими повідомленнями про вручення поштового відправлення №690 від 06.05.2019 - відповідачу, №432 від 06.05.2019 - позивачу, та відомостями з реєстру Укрпошти.

Від відповідача заяв та клопотань на адресу суду не надійшло.

Від позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника позивача №14/4-1565в від 24.05.2019. У поданій заяві позивач просить суд визнати поважною причину неявки представника Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у судове засідання та розглядати справу №927/359/19 за відсутності представника позивача за наявними у матеріалах справи доказами. Вищезазначене обгрунтовує великою завантаженістю працівників юридичного департаменту НАК "Нафтогаз України". Позивачем позовні вимоги підтримані у повному обсязі.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому норми вказаної статті зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Зважаючи на приписи ст. 202 Господарського процесуального кодексу України та наявну у справі заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, суд здійснював розгляд справи у судовому засіданні 28.05.2019 за відсутності позивача (його представника) та відповідача.

Частиною 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно ч.8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позиції по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 №226 «Деякі питання Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія» Нафтогаз України» ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України» перейменовано у Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

24.12.2014 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Приватним підприємством "Спеціальна Енергетична Компанія"(покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу №3271/15-КП-39, відповідно до умов пункту 1.1 якого продавець зобов`язується передати у покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно із УКТ ЗЕД 27 11 21 00 00, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах договору. (а.с. 12-17).

Газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємтсвами, організаціями та іншими суб?єктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ) (п. 1.2 договору).

Пунктом 2.1 договору визначено, що продавець передає покупцеві з 01.01.2015 по 31.12.2015 газ обсягом до 35 тис. куб. м., у тому числі за місяцях кварталів (тис.куб.м): січень - 5; лютий - 5; березень - 4; І кв. - 14.; квітень -3; тавень -1; червень -1; ІІ кв. - 5; липень - 1; серпень - 1; вересень -2; ІІІ кв. - 4; жовтень -3; литопад - 4; грудень - 5; ІV кв. - 12.

Відповідно до п. 3.3 договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Пунктом 3.4 договору передбачено, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов`язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов?язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати у письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Кількість газу, яка подається покупцеві, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу покупця (п. 4.1 договору).

Згідно із п. 5.1 договору ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування установлюються уповноваженим державою владою України органом.

Відповідно до п. 5.2 договору ціна за 1000 куб.м. газу становить 5900 грн. 00 коп. без урахуванням податку на додану вартість, збору у вигляду цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транпортування, розподіл та постачання природного газу, крім того: - збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%; - податок на додану вартість за ставкою -20%. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 366,70 грн., крім того ПДВ - 20% - 73,34 грн., всього з ПДВ - 440,04 грн. До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 6384,70 грн., крім того ПДВ - 20% - 1276,94 грн., всього з ПДВ - 7661 грн. 64 коп.

У разі зміни уповноваженим органом ціни ціни на газ та/або тарифів на його транспортування, розподіл і постачання вони є обов`яковими для сторін за договором з моменту введення їх в дію (п. 5.3 договору).

Відповідно до п. 5.5 договору загальна сума вартості природного газу за договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Сторонами у справі укладені додаткові угоди №1 від 27.02.2015, №2 від 30.03.2015, №3 від 15.04.2015, №4 від 25.05.2015, №5 від 12.06.2015, №6 від 27.07.2015, №11 від 25.11.2015, відповідно до яких сторонами змінювався п. 5.2 "Ціна газу" договору купівлі-продажу природного газу №3271/15-КП-39 від 24.12.2014, №7 від 30.07.2015, №10 від 02.11.2015 - змінювався п. 6.3 договору «Порядок та умови проведення розрахунків», №8 від 21.10.2015 - змінювався п. 5 договору « Ціна газу», №9 від 22.10.2015- змінювався п. 5.2 "Ціна газу" та п. 3.4 «Порядок та умови передачі газу». (а.с. 18-29),

Відповідно до п.6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 6.2 договору передбачено, що у випадку невиконання покупцем вимог, передбачених у п. 6.1 договору, продавець має право обмежити передачу газу покупцеві або припинити передачу газу до повного погашення заборгованості запереданий газ за договором.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу природний газ на загальну суму 65423 грн. 40 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2015 на суму 19146 грн. 44 коп., від 28.02.2015 на суму 7691 грн. 26 коп., від 31.03.2015 на суму 10041 грн. 61 коп., від 30.04.2015 на суму 4195 грн. 31 коп., від 31.10.2015 на суму 2965 грн. 47 коп., від 30.11.2015 на суму 7154 грн. 02 коп., від 31.12.2015 на суму 14229 грн. 29 коп. (а.с. 35-41), підписаними повноважними представниками сторін та скріпленими печатками.

Відповідач у справі не спростовує те, що позивач свої зобов`язання з поставки природнього газу виконав у повному обсязі.

Відповідач здійснив оплату газу у повному обсязі (остаточний розрахунок за газ, переданий у січні 2014 - грудні 2015 року, здійснений 23.05.2016), що також позивачем відображено у відповідному розрахунку до стягуваних сум, який доданий до позовної заяви.

Крім того, за повідомленням позивача, відповідач розрахувався за переданий у період з січня 2015 по грудень 2015 року природний газ лише 23.05.2016, що підтверджується узагальненою карткою "Операції за договором " 3271/15-КП-39", підприємство "Спеціальна енергетична компанія ПП" (а.с. 43).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач послався на те, що відповідач оплату за переданий природній газ здійснював несвоєчасно та не виконав зобов?язання у визначений договором строк, чим порушив умови господарського зобов?язання, зокрема вимоги п. 6.1 договору, внаслідок чого позивач звернувся до суду з даним позовом.

Пунктом 9.3 договору передбачено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років.

Відповідно до п. 7.2 договору у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

З посиланням на п. 7.2 договору позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню за період прострочення обов`язку з оплати поставленого газу за період з 17.02.2015 по 22.05.2016 на суму 5468 грн. 54 коп., з 17.03.2015 по 22.05.2016 на суму 2278 грн. 30 коп., 15.04.2015 по 22.05.2016 на суму 2886 грн. 48 коп., з 15.05.2015 по 22.05.2015 на суму 1155 грн. 84 коп., з 17.11.2015 по 22.05.2016 на суму 630 грн. 97 коп., з 15.12.2015 по 22.05.2016 на суму 1340 грн. 12 коп., з 15.01.2016 по 22.05.2016 на суму 2134 грн. 39 коп., що загалом складає 15894 грн. 63 коп., що позивач обґрунтовує наявним у позовній заяві розрахунком. (а.с. 30-34).

На підставі приписів ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних за період прострочення платежу з 17.02.2015 по 22.05.2016 на суму 724 грн 85 коп., з 17.03.2015 по 22.05.2016 на суму 273 грн. 48 коп., 15.04.2015 по 22.05.2016 на суму 333 грн. 11 коп., з 15.05.2015 по 22.05.2015 на суму 128 грн. 83 коп., з 17.11.2015 по 22.05.2016 на суму 45 грн. 73 коп., з 15.12.2015 по 22.05.2016 на суму 93 грн. 85 коп., з 15.01.2016 по 22.05.2016 на суму 150 грн. 46 коп., що загалом складає 1750 грн. 31 коп., а також інфляційні нарахування за період з 01.03.2015 по 30.04.2016 на смуму 7405 грн. 65 коп., з 01.04.2015 по 30.04.2016 на суму 1935 грн. 24 коп., з 01.05.2015 по 30.04.2016 на суму 983 грн. 16 коп., з 01.06.2015 по 30.04.2016 на суму 311 грн. 60 коп., з 01.12.2015 по 30.04.2016 на суму 171 грн. 68 коп., з 01.01.2016 по 30.04.2016 на суму 361 грн. 56 коп., з 01.02.2016 по 30.04.2016 на суму 585 грн. 80 коп., що загалом складає 11754 грн. 70 коп., відповідний розрахунок наявний уц матеріалах справи (а.с. 30-34).

Заперечень на позов відповідач у встановлений судом строк не надав.

Встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані матеріали, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Спір між сторонами даної справи виник у зв`язку з простроченням виконання відповідачем зобов`язань з оплати одержаного за договором купівлі-продажу природного газу №3271/15-КП-39 від 24.12.2014.

Договір купівлі-продажу природного газу №3271/15-КП-39 від 24.12.2014, що укладений сторонами у даній справі, за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За правилами статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджено факт поставки обумовленого договором природнього газу за актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2015 на суму 19146 грн. 44 коп., від 28.02.2015 на суму 7691 грн. 26 коп., від 31.03.2015 на суму 10041 грн. 61 коп., від 30.04.2015 на суму 4195 грн. 31 коп., від 31.10.2015 на суму 2965 грн. 47 коп., від 30.11.2015 на суму 7154 грн. 02 коп., від 31.12.2015 на суму 14229 грн. 29 коп.

Вказані обставини відповідачем у справі не спростовано.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як встановлено ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, у тому числі сплата неустойки (штрафу, пені) та відшкодування збитків.

Судом встановлено, що відповідачем оплата за спожитий газ здійснювалась з порушенням строків, визначених п. 6.1 договору, що також підтверджено позивачем у позовній заяві та не спростовано відповідачем.

Внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором на підставі пункту 7.2 та з урахуванням п. 9.3 позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню за період прострочення обов`язку з оплати поставленого газу за період з 17.02.2015 по 22.05.2016 на суму 5468 грн. 54 коп., з 17.03.2015 по 22.05.2016 на суму 2278 грн. 30 коп., 15.04.2015 по 22.05.2016 на суму 2886 грн. 48 коп., з 15.05.2015 по 22.05.2015 на суму 1155 грн. 84 коп., з 17.11.2015 по 22.05.2016 на суму 630 грн. 97 коп., з 15.12.2015 по 22.05.2016 на суму 1340 грн. 12 коп., з 15.01.2016 по 22.05.2016 на суму 2134 грн. 39 коп., що загалом складає 15894 грн. 63 коп.

Згідно із ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі. Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У відповідності зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних за період прострочення платежу з 17.02.2015 по 22.05.2016 на суму 724 грн. 85 коп., з 17.03.2015 по 22.05.2016 на суму 273 грн. 48 коп., 15.04.2015 по 22.05.2016 на суму 333 грн. 11 коп., з 15.05.2015 по 22.05.2015 на суму 128 грн. 83 коп., з 17.11.2015 по 22.05.2016 на суму 45 грн. 73 коп., з 15.12.2015 по 22.05.2016 на суму 93 грн. 85 коп., з 15.01.2016 по 22.05.2016 на суму 150 грн. 46 коп., що загалом складає 1750 грн. 31 коп., а також інфляційні нарахування за період з 01.03.2015 по 30.04.2016 на смуму 7405 грн. 65 коп., з 01.04.2015 по 30.04.2016 на суму 1935 грн. 24 коп., з 01.05.2015 по 30.04.2016 на суму 983 грн. 16 коп., з 01.06.2015 по 30.04.2016 на смуму 311 грн. 60 коп., з 01.12.2015 по 30.04.2016 на суму 171 грн. 68 коп., з 01.01.2016 по 30.04.2016 на суму 361 грн. 56 коп., з 01.02.2016 по 30.04.2016 на суму 585 грн. 80 коп., що загалом складає 11754 грн. 70 коп.

Суд вважає за необхідне зауважити, що, 30.11.2016 року набув чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" , яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Статтею 1 Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" передбачено, що врегулюванню підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед постачальником природного газу за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, через вжиття заходів, спрямованих на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року.

Частина 1 ст. 7 Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" передбачає, що на реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ станом на 1 липня 2016 року неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями договору про реструктуризацію заборгованості.

Аналіз приписів частини 1 статті 5 та частини 1 статті 7 Закону дозволяє дійти висновку проте, що кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 01.07.2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, не погашена станом на 31.12.2016 року, підлягає реструктуризації; суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, які нараховано на заборгованість за спожитий природний газ станом на 01.07.2016 року, при реструктуризації не враховуються, оскільки підлягають списанню за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями договору про реструктуризацію заборгованості.

При цьому, частиною 3 статті 7 Закону визначено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Частиною першою статті 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Пунктом 14 Порядку передбачено перелік даних, що зазначаються в Реєстрі щодо підприємств, які беруть участь в процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а, зокрема, дані про обсяг нарахувань зі сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

Отже, частина 3 статті 7 Закону про врегулювання заборгованості за спожитий природний газ є нормою прямої дії, а відтак, її застосування до споживачів не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов поряд з їх обов`язком щодо погашення заборгованості за спожитий природний газ у строк до набрання чинності 30.11.2016 цим Законом. При цьому виконання даної норми не залежить від факту включення підприємства-споживача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, оскільки в силу частини 1 статті 58 Конституції України зазначений Закон не має зворотної дії в часі, не поширюється на правовідносини з розрахунків за поставлений природний газ, які проведено до набрання ним чинності, а визначає порядок врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, що не була погашена боржниками станом на 30.11.2016.

Аналогічна правова позиція щодо застосування частини 3 статті 7 Закону викладена у постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі №927/1152/16, від 15.03.2018 у справі №904/10736/16, від 03.04.2018 у справі №904/11325/16, від 02.05.2018 у справі №914/102/17, від 15.05.2018 у справі №908/3126/16, від 30.05.2018 у справі №908/2055/17, від 14.01.2019 у справі №904/1615/18.

З матеріалів справи вбачається, що пеня, інфляційні втрати та 3% річних позивачем нараховані на заборгованість за поставлений природний газ, що використовувався відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб?єктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ) (п. 1.2 договору).

Заборгованість за поставлений природний газ за договором купівлі-продажу природного газу №3271/15-КП-39 від 24.12.2014, на яку позивачем нарахована пеня, інфляційні втрати та 3% річних, погашена відповідачем 23.05.2016, тобто до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії" від 03.11.2016 № 1730-VIII (30.11.2016).

Враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення пені у сумі 15894 грн. 63 коп., 3% річних у сумі 1750 грн. 31 коп. та інфляційних втрат у сумі 11754 грн.70 коп., що утворилась внаслідок неналежного виконання умов укладеного договору купівлі-продажу природного газу № 3271/15-КП-39 від 24.12.2014 та додаткових угод до нього лише у 2019 році, а з 30.11.2016 вступив в дію Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії" № 1730-VIII від 03.11.2016 і відповідачем була у повному обсязі сплачена заборгованість за поставлений природний газ на дату набрання чинності вказаного Закону, суд доходить висновку про те, що у позивача були відсутні правові підстави щодо стягнення з відповідача пені у сумі 15894 грн. 63 коп., 3% річних у сумі 1750 грн. 31 коп. та інфляційних втрат у сумі 11754 грн.70 коп. за неналежне виконання умов договору купівлі-продажу природного газу № 3271/15-КП-39 від 24.12.2014 та додаткових угод до нього, оскільки, виходячи зі змісту ч.3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" № 1730-VIII від 03.11.2016, на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до 30.11.2016, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані - підлягають списанню з 30.11.2016.

За таких обставин суд доходить висновку про те, що позовні вимоги позивача є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Судовий збір покладається судом на позивача відповідно до приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1. У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

2. Судові витрати покласти на позивача.

В судовому засіданні 28.05.2019 оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.п. 17.5 п.17 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення підписаний 03.06.2019.

Суддя М.О. Демидова