ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"30" травня 2019 р. cправа № 903/191/19

Господарський суд Волинської області у складі судді Войціховського Віталія Антоновича, за участі секретаря судового засідання Сердюкової Аліни Олегівни

та за відсутності представників кредиторів, боржника та розпорядника майна у зв`язку з їх неявкою в судове засідання

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні Господарського суду Волинської області

заяву Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК", м. Київ

про визнання грошових вимог на суму 1 750 761,13 грн.

по справі за заявою ОСОБА_1 , с. Федорівка Володимир-Волинського району

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньагрохолдинг", с.Княгининок Луцького району

Встановив:

14 березня 2019 року від ОСОБА_1 до Господарського суду Волинської області надійшла заява №19-145 від 14.03.2019р. про порушення справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньагрохолдинг", котру ухвалою суду від 15.03.2019р. було залишено без руху та запропоновано кредитору впродовж 10 днів з дня вручення ухвали усунути встановлені при поданні заяви недоліки, а саме: надати суду докази сплати судового збору на суму 1440,00 грн.

На виконання вимог ухвали від 15.03.2019р., за підписом представника ініціюючого кредитора - адвоката Хрипти І.М. (угода-доручення (довіреність) для надання правової допомоги адвоката від 04.12.2017р.) надійшла до суду заява від 22.03.2019р. №19-154 про долучення доказів сплати судового збору в розмірі 1440,00 грн. (платіжна квитанція № 0.0..1 від 22.03.2019р.).

Ухвалою господарського суду від 26.03.2019р. відповідну заяву було прийнято до розгляду, підготовче засідання призначено на 08 квітня 2019 року, зобов`язано: кредитора надати суду додаткові докази в обґрунтування заяви; боржника надати суду відзив на заяву про порушення справи про банкрутство, інші документи.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 08.04.2019р. відкрито провадження у справі про банкрутство боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньагрохолдинг" (45630, Волинська область, Луцький район, с. Княгининок, вул. Бригадний двір, 19, ), введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника, введено процедуру розпорядження майном боржника строком на сто п`ятнадцять календарних днів до 02 серпня 2019 року, розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Новосельцева Володимира Петровича.

Також з врахуванням зазначеної ухвали суду відповідно до положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" 08 квітня 2019 року за №58698 на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України здійснено оприлюднення оголошення (повідомлення) про порушення Господарським судом Волинської області провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньагрохолдинг".

Після оприлюднення відповідного оголошення до розпорядника майна та до суду у встановленому порядку із заявою про визнання грошових вимог до боржника на загальну суму 1 750 761,13 грн. з врахуванням 3842,00 грн. понесених судових витрат звернулось Акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (заява від 03.05.2019р.).

Ухвалою суду від 08.05.2019р. заяву кредитора було призначено до розгляду в судовому засіданні.

30 травня 2019 року відділом документального забезпечення та контролю Господарського суду Волинської області було зареєстровано клопотання ОСОБА_2 від 29.05.2019р. №02-34/2046 про розгляд справи за його відсутності.

При цьому суд зазначає, що розпорядник майна Новосельцев В .П . повідомленням від 17.05.2019р. №02-34/2039 грошову вимогу АТ КБ "ПРИВАТБАНК" визнає частково на суму 653 340,94 грн. із включенням 3842,00 грн. понесених судових витрат до першої черги, 633 720,44 грн. до четвертої черги задоволення вимог та 15 778,50 грн. вимоги шостої черги.

30 травня 2019 року відділом документального забезпечення та контролю Господарського суду Волинської області було зареєстровано клопотання АТ КБ "ПРИВАТБАНК" від 29.05.2019р. про відкладення розгляду справи у зв`язку із участю представника у іншому судовому засіданні.

За наслідками розгляду в судовому засіданні клопотання АТ КБ "ПРИВАТБАНК" про відкладення розгляду справи з підстав, визначених стороною, судом прийнято рішення щодо його відхилення.

При цьому судом враховано, що статтею 202 Господарського процесуального кодексу України встановлено наслідки неявки в судове засідання учасників справи.

За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин (ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Тобто підставою для відкладення розгляду справи за клопотанням учасника справи є наявність для цього обґрунтованих причин.

Представником сторони у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 58 ГПК України).

Крім того, за змістом ч. 3 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України, юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Враховуючи викладене, кредитор не був позбавлений права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні іншого представника, - адвоката або здійснювати самопредставництво. При цьому судом враховується неподання заявником суду доказів, в підтвердження представництва інтересів АТ КБ "ПРИВАТБАНК" адвокатом Кузіним Є.В. в іншому судовому засіданні.

Розглянувши заяву АТ КБ "ПРИВАТБАНК" про визнання грошових вимог до боржника, господарський суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового визнання грошових вимог банку з врахуванням наступного:

Пунктом 1 статті 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі Закон про банкрутство) визначено, що конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Згідно п. 4 ст. 23 Закону про банкрутство особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

Відповідне правило не поширюється на вимоги кредиторів щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю громадян, сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування.

Згідно п. 2 ст. 25 Закону про банкрутство у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, у тому числі щодо яких були заперечення боржника і які не були внесені розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, а також ті, що визнані боржником та внесені розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, і вирішує питання про його затвердження.

Розглянувши заяву Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" на загальну суму 1 750 761,13 грн. з врахуванням 3842,00 грн. понесених судових витрат, суд встановив, що кредитором відповідну заяву подано в строки, встановлені Законом про банкрутство.

Згідно заяви АТ КБ "ПРИВАТБАНК" заявлена кредитором загальна сума вимог включає в себе:

- 495 772,61 грн. простроченої заборгованості за тілом кредиту;

- 648 084,27 грн. простроченої заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитними коштами;

- 56 022,25 грн. заборгованості по сплаті комісії за користування кредитом;

- 546 628,00 грн. пені;

- 412,00 грн. заборгованості за заявою/договором про розрахунково-касове обслуговування організації/підприємства/навчального закладу з видачі заробітної плати/стипендії з використанням платіжних карток;

- 3842,00 грн. понесених при поданні відповідної заяви до суду судових витрат.

За наслідками розгляду заяви АТ КБ "ПРИВАТБАНК" щодо визнання грошових вимог до боржника, стосовно заявленої кредитором вимоги щодо простроченої заборгованості за тілом кредиту в розмірі 495 772,61 грн., судом приймається рішення про визнання останньої відповідно на суму 495 772,61 грн., постановленої до стягнення з боржника у відповідності до рішення Господарського суду Волинської області 18.09.2017р. у справі №903/572/17.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

У відповідності до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

За змістом положень вказаних норм, правом на пред`явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

При цьому, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

У відповідності до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк його виконання.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), господарські зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону чи договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно приписів ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 230 ГК України штраф та пеня є одними з видів штрафних санкцій, які визнаються як господарські санкції у вигляді грошової суми, котру учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до п.6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Судом встановлено, що 18.09.2017р. рішенням Господарського суду Волинської області у справі №903/572/17 було постановлено стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньагрохолдинг" на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" 495 772,61 грн. заборгованості по кредиту, 128 349,32 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 15 778,50 грн. пені, 9598,51 грн. витрат по сплаті судового збору. Всього: 649 498,94 грн.

03.10.2017р. на примусове виконання рішення Господарського суду Волинської області від 18.09.2017р. у справі №903/572/17 було видано наказ №903/572/17-1.

За змістом ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства, зокрема, є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до п. п. 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їх рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа "Брумареску проти Румунії" п. 61)

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду.

Відповідно до ч. 4. ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив в законну силу.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Таким чином, позивач в зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору банківського обслуговування від 19.06.2014р. скористався правом звернення до суду із позовом про дострокове стягнення заборгованості і його позовні вимоги були задоволені повністю рішенням Господарського суду Волинської області 18.09.2017р. у справі №903/572/17.

Як вбачається з вищевказаного рішення, станом на 28.09.2016р. відповідач ТОВ "Волиньагрохолдинг" порушив умови кредитного договору і мав прострочену заборгованість на загальну суму 649 498,94 грн. з них 495 772,61 грн. заборгованості по кредиту, 128 349,32 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 15 778,50 грн. пені, 9598,51 грн. витрат по сплаті судового збору.

Таким чином, суд дійшов висновку, що звернувшись до суду з позовною заявою про дострокове погашення всієї заборгованості, позивач змінив строк виконання зобов`язання за договором банківського обслуговування від 19.06.2014р. Отже, після зміни строку виконання зобов`язання усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення та не підлягали виконанню.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року (№ 6-249цс15).

Таким чином, реалізувавши право на дострокове погашення всієї заборгованості (в даному випадку звернення до суду з позовом у справі №903/572/17), позивач припинив дію договору банківського обслуговування від 19.06.2014р. та втратив можливість нарахування і стягнення з відповідача відсотків за цим договором, оскільки, нарахування процентів за користування кредитними коштами, поза строком дії кредитного договору не передбачено.

Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 14.02.2018р. у справі №61 - 2404св18 та у постановах Рівненського апеляційного господарського суду від 22.05.2018р. у справі №903/675/17, від 18.06.2018р. у справі №903/74/18, постанові Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.05.2019р. у справі №903/802/18.

Крім того, згідно ухвали Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2019р. у справі №5017/1987/2012, відповідно до пункту 91 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17, плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У пункті 6.20. цієї постанови також зазначається, що термін "користування чужими грошовими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Таким чином, правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Також, у постанові Верховного Суду від 14.02.2018р. у справі №61 - 2404св18 визначено, що посилання заявника у касаційній скарзі на те, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з прийняттям судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, є безпідставними, оскільки наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

За приписами ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч.4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З моменту ухвалення вказаного рішення, яким вирішено спір сторін щодо боргових зобов`язань відповідача, правовідносини сторін перейшли в іншу площину виконання судового рішення. Ці правовідносини врегульовані спеціальним законом - Законом України "Про виконавче провадження".

Крім того, згідно положень абзацу 2 пункту 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. № 5, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, і не надає права на нарахування і отримання відсотків, пені, комісії за Кредитним договором (нарахування і отримання яких можливо лише у разі стягнення коштів за виконавчим написом нотаріуса, згідно положень абзацу 3 пункту 17 Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012р. № 5).

З огляду на викладене, заявлена позивачем вимога нарахованої суми відсотків за користування кредитними коштами згідно договору 648 084,27 грн., на думку суду, є підставною в частині:

- 128 349,32 грн. стягнутих згідно рішення Господарського суду Волинської області від 18.09.2017р. у справі №903/572/17 за період з 28.09.2016р. по 11.07.2017р.;

- 58 000,56 грн. нарахованих відсотків за користування кредитними коштами з 11.07.2017р. по 18.09.2017р. включно (по день прийняття судом рішення у справі №903/572/17 від 18.09.2017р.), а всього на суму 186 349,88 грн.

Відтак, суд вважає, що в визнані вимог на суму 461 734,39 грн. відсотків за користування кредитом за період з 19.09.2017р. по 08.04.2019р. слід відмовити, як безпідставно нарахованих, оскільки договір банківського обслуговування від 19.06.2014р. припинив свою дію внаслідок реалізації права позивача на дострокове погашення всієї заборгованості (в даному випадку звернення до суду з позовом у справі №903/572/17 та прийняття рішення від 18.09.2017р. у справі №903/572/17).

Стосовно заявленої кредитором вимоги по сплаті комісії за користування кредитом в розмірі 56 022,25 грн. за період з 01.10.2016р. по 08.04.2019р. суд засвідчує, що підставним буде нарахування комісії за період з 01.10.2016р. по 18.09.2017р. включно (по день прийняття судом рішення у справі №903/572/17 від 18.09.2017р.) в розмірі 45 115,29 грн.

Відтак, суд вважає, що в визнані вимог на суму 10 906,96 грн. по сплаті комісії за користування кредитом з 19.09.2017р. по 08.04.2019р. слід відмовити, як безпідставно нарахованої, оскільки договір банківського обслуговування від 19.06.2014р. припинив свою дію внаслідок реалізації права позивача на дострокове погашення всієї заборгованості (в даному випадку звернення до суду з позовом у справі №903/572/17 та прийняття рішення від 18.09.2017р. у справі №903/572/17).

Стосовно вимог кредитора в частині нарахування пені в розмірі 546 628,00 грн., суд зазначає, що підставною є пеня в розмірі:

- 15 778,50 грн. постановленої до стягнення з боржника у відповідності до рішення Господарського суду Волинської області від 18.09.2017р. у справі №903/572/17 за період з 01.10.2016р. по 11.07.2017р.;

- 49 558,42 грн. пені, нарахованої з 11.07.2017р. по 18.09.2017р. включно (по день прийняття судом рішення у справі №903/572/17 від 18.09.2017р.), а всього на суму 65 336,92 грн.

Відтак, суд вважає, що в визнані вимог на суму 481 291,08 грн. нарахованої пені з 19.09.2017р. по 08.04.2019р. слід відмовити, як безпідставно нарахованої, оскільки договір банківського обслуговування від 19.06.2014р. припинив свою дію внаслідок реалізації права позивача на дострокове погашення всієї заборгованості (в даному випадку звернення до суду з позовом у справі №903/572/17 та прийняття рішення від 18.09.2017р. у справі №903/572/17).

Стосовно вимог кредитора в частині нарахування заборгованості за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 412 грн., суд зазначає, що підставною є заборгованість в розмірі 309,00 грн., нарахована до прийняття рішення від 18.09.2017р. у справі №903/572/17. В задоволенні 103,00 грн. вимог кредитора слід відмовити.

При цьому, суд засвідчує, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, нарахованих на суму заборгованості встановлену рішенням Господарського суду Волинської області від 18.09.2017р. у справі №903/572/17.

З врахуванням викладеного, кредиторські вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до боржника визнаються судом у наступних розмірах:

- 3842,00 грн. - вимоги першої черги;

- 727 546,78 грн. - вимоги четвертої черги (495 772,61 грн. простроченої заборгованості за тілом кредиту + 186 349,88 грн. відсотків за користування кредитними коштами + 45 115,29 грн. комісії за користування кредитом + 309,00 грн. за розрахунково-касове обслуговування);

- 65 336,92 грн. - вимоги шостої черги (пеня), а всього 796 725,70 грн.

Судом засвідчується, що загальний розмір боргових зобов`язань Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Волиньагрохолдинг" підтверджений долученими кредитором до матеріалів заяви документами, а саме: заявою про відкриття поточного рахунку від 19.06.2014р., заявою про приєднання до умов правил надання банківських послух від 19.06.2014р., умовами та правилами надання банківських послуг, заявою/договором про розрахунково-касове обслуговування організації/підприємства/навчального закладу з видачі заробітної плати/стипендії з використанням платіжних карток, виписками по рахунках, розрахунками заборгованості.

Факт невиконання боржником зобов`язань за договором від 19.06.2014р., підтверджується, крім того:

- рішенням Господарського суду Волинської області від 18.09.2017р. у справі №903/572/17 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньагрохолдинг" на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" 495 772,61 грн. заборгованості по кредиту, 128 349,32 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 15 778,50 грн. пені, 9598,51 грн. витрат по сплаті судового збору.

Судом також враховано, що кредиторські вимоги були розглянуті розпорядником майна та частково включені до реєстру вимог кредиторів, що підтверджується повідомленням від 17.05.2019р. №02-34/2039.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону про банкрутство за результатами розгляду вимог кредиторів господарський суд виносить ухвалу, в якій зазначаються: розмір та перелік усіх визнаних судом вимог кредиторів, які вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів; розмір та перелік не визнаних судом вимог кредиторів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22-27 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст.ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Заяву Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" про визнання грошових вимог до боржника задовольнити частково.

2. Визнати у встановленому порядку доведені грошові вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньагрохолдинг" (45630, Волинська область, Луцький район, с. Княгининок, вул. Бригадний двір, 19, ) на суму 796 725,70 грн., які підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів у наступній черговості:

- 3842,00 грн. - вимоги першої черги;

- 727 546,78 грн. - вимоги четвертої черги;

- 65 336,92 грн. - вимоги шостої черги.

3. Примірник ухвали суду для відома направити:

- ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 );

- Товариству з обмеженою відповідальністю "Волиньагрохолдинг" (45630, Волинська область, Луцький район, с. Княгининок, вул. Бригадний двір, 19);

- Акціонерному товариству Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 30);

- Арбітражному керуючому Новосельцеву Володимиру Петровичу (АДРЕСА_3; ІНФОРМАЦІЯ_1).

Відповідно до ч.2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Відповідно до ст. ст. 253, 256, 257 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У той же час згідно підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвала підписана 31.05.2019р.

Суддя В. А. Войціховський