номер провадження справи 33/30/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2019 Справа № 908/343/19

м.Запоріжжя Запорізької області

За позовом: Концерну Міські теплові мережі (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137; поштова адреса: 69065, м. Запоріжжя, вул. Щаслива, 2-А)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Консул ВЛ (69118, м. Запоріжжя, вул. Нагнибіди, буд. 15, кв. 2)

про стягнення суми

за зустрічним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Консул ВЛ (69118, м. Запоріжжя, вул. Нагнибіди, буд. 15, кв. 2)

до відповідача: Концерну Міські теплові мережі (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137; поштова адреса: 69065, м. Запоріжжя, вул. Щаслива, 2-А)

про визнання договору № 102189 від 01.04.2010 р., таким, що припинив свою дію з 01.04.2018 р.

Суддя Мірошниченко М.В.

Секретар судового засідання Хилько Ю.І.

За участю представників сторін:

від позивача (за первісним позовом): Гончаров В.І., довіреність № 519/20-19 від 26.03.2019 р.;

від відповідача (за первісним позовом): Кролик І.В., довіреність № 5 від 02.04.2019 р.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

В господарський суд Запорізької області надійшла позовна заява (вих. № 273 від 12.02.2019 р.) Концерну Міські теплові мережі до Товариства з обмеженою відповідальністю Консул ВЛ про стягнення заборгованості в сумі 10362,15 грн.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.02.2019 р. справу для розгляду розподілено судді Мірошниченко М.В.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 18.02.2019 р. вказану позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк протягом 10 днів з дня вручення ухвали суду для усунення недоліків позовної заяви, вказаних в ухвалі.

До господарського суду від Концерну Міські теплові мережі надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 04.03.2019 р. відкрито провадження у справі № 908/343/19 за правилами спрощеного позовного провадження, присвоєно справі номер провадження 33/30/19, судове засідання призначено на 02.04.2019 р.

28.03.2019 р. в господарський суд Запорізької області надійшла зустрічна позовна заява (вих. № б/н від 24.03.2019 р.) Товариства з обмеженою відповідальністю Консул ВЛ до Концерну Міські теплові мережі про визнання договору № 102189 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.04.2010 р., укладеного між Концерном Міські теплові мережі та Товариством з обмеженою відповідальністю Консул ВЛ таким, що припинив свою дію з 01.04.2018 р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 29.03.2019 р. суддею Мірошниченко М.В. прийнято зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Консул ВЛ до Концерну Міські теплові мережі про визнання договору № 102189 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.04.2010 р., укладеного між Концерном Міські теплові мережі та Товариством з обмеженою відповідальністю Консул ВЛ таким, що припинив свою дію з 01.04.2018 р. Об`єднано первісний позов Концерну Міські теплові мережі до Товариства з обмеженою відповідальністю Консул ВЛ про стягнення заборгованості в сумі 10362,15 грн. разом із зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Консул ВЛ до Концерну Міські теплові мережі про визнання договору № 102189 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.04.2010 р., укладеного між Концерном Міські теплові мережі та Товариством з обмеженою відповідальністю Консул ВЛ таким, що припинив свою дію з 01.04.2018 р. - в одне провадження в рамках справи № 908/343/19. Зустрічний позов призначений до розгляду разом із первісним позовом у судовому засіданні на 02.04.2019 р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 02.04.2019 р. судом здійснено перехід від спрощеного позовного провадження до розгляду справи № 908/343/19 за правилами загального позовного провадження, замінено судове засідання з розгляду справи по суті на перше підготовче судове засідання, відкладено підготовче засідання на 23.04.2019р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 23.04.2019р., підготовче провадження у справі № 908/343/19 закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 20.05.2019р.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського процесуального кодексу України під час судового розгляду справи здійснюється повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу Оберіг.

Первісні позовні вимоги мотивовані тим, що на виконання умов договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 102189 від 01.04.2010р., укладеного між сторонами, позивач за первісним позовом у період: лютий, березень 2017, жовтень 2017- лютий 2018, квітень 2018 відпустив відповідачу теплову енергію на загальну суму 10190,84 грн. Однак, відповідач свої обов`язки за договором належним чином не виконав, оплату за спожиту у спірному періоді теплову енергію в повному обсязі та у встановлений договором строк не здійснив, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 8256,40 грн. Крім того, за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за спірним договором позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 1176,80 грн., 3% річних 258,55 грн. та втрат від інфляції 670,40 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на ст.ст. 11, 15, 16, 509, 525, 526, 530, 625, 629 ЦК України, ст.ст. 2, 3, 193, 232, 275-277 ГК України, ЗУ Про теплопостачання № 2633-ІV від 02.06.2005р., Правила користування тепловою енергією, затверджені Постановою КМУ № 1198 від 03.10.2007р., умови договору, ст.ст. 4, 12, 27, 162-164, 171 Господарського процесуального кодексу України.

У відзиві на позовну заяву (вих.б/н від 24.03.2019р.) відповідач проти задоволення первісного позову заперечив, зазначив, що надіслані позивачем рахунки та акти приймання-передачі теплової енергії за лютий, березень 2017 р., жовтень 2017 р. - лютий 2018 р., квітень 2018 р. не відповідають умовам договору, оскільки при їх складенні позивач безпідставно використовував неузгоджені у двосторонньому порядку тарифи, залишаючи поза увагою тарифи, визначені сторонами у додатку № 5 до договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 102189 від 01.04.2010р.

В судовому засіданні 20.05.2019р. представник позивача за первісним позовом (Концерн Міські теплові мережі) підтримав позовні вимоги, просить первісний позов задовольнити.

У зустрічній позовній заяві ТОВ Консул ВЛ зазначило про наступне. Договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №102189 був укладений 01.04.2010 року, термін дії договору визначено у п. 10.1.: «з 01 квітня 2010 р. до 01 квітня 2011 р.» Відповідно до п.10.4. договору: «Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо жодна зі сторін за місяць до закінчення терміну дії даного договору, відповідно до вимог чинного Законодавства, не заявила про його розірвання». У такий спосіб, договір пролонгувався (продовжувався термін його дії) на кожний наступний рік з 01 квітня 2011 року до 01 квітня 2018 року. Відповідно до п.10.4. договору, ТОВ Консул ВЛ за місяць до закінчення терміну його дії, письмово повідомив Концерн Міські теплові мережі про заперечення проти пролонгації дії договору на 201 8 рік, та заявило про його розірвання з 01 квітня 2018 року. У зв`язку з тим, що до сьогоднішнього дня відповідач за зустрічним позовом не повідомив ТОВ Консул ВЛ про результати розгляду пропозиції (заяви) про розірвання договору, та згідно з ч. 4 ст. 188 ГКУ, позивач за зустрічним позовом передав спір на вирішення суду, просить визнати договір № 102189 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.04.2010р., укладений між сторонами таким, що припинив свою дію з 01.04.2018р. Зустрічний позов обґрунтовано ст.ст. 180, 188 ГК України та умовами договору №102189 від 01.04.2010.

У судовому засіданні представник ТОВ Консул ВЛ проти задоволення первісного позову заперечив, просить суд задовольнити зустрічні позовні вимоги.

Відповідач за зустрічним позовом (Концерн Міські теплові мережі) проти задоволення вимог зустрічної позовної заяви заперечив, вважає їх такими, що задоволенню не підлягають. Зазначив, що лист, на який у зустрічному позові посилається ТОВ Консул ВЛ, був розглянутий директором філії Концерну МТМ Дніпровського району, на адресу ТОВ Консул ВЛ направлено відповідь (лист за вих..№ 593/09 від 28.03.2018р.), у якій роз`яснено обставини з настанням яких, передбачено припинення договором чинності, а саме: взаємної згоди сторін, ухвалення рішення господарським судом, ліквідації однієї із сторін. Також у листі було зазначено, що Концерн МТМ відмовляє у розірванні договору, у зв`язку з відсутністю як правових так і технічних підстав для його розірвання. Отже, на думку відповідача за зустрічним позовом спірний договір є діючим.

У судовому засіданні 20.05.2019 р. справу розглянуто, прийнято та оголошено, на підставі ст.ст. 233, 240, 241 ГПК України, вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

01.04.2010р. між Концерном Міські теплові мережі (теплопостачальна організація, позивач за первісним позовом) та Товариством з обмеженою відповідальністю Консул ВЛ (споживач, відповідач за первісним позовом) був укладений договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 102189, відповідно до умов якого, позивач за первісним позовом зобов`язався відпустити теплову енергію в гарячій воді відповідачу за первісним позовом, а останній прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та в порядку, встановленими умовами договору та додатками до нього, що є його невід`ємними частинами (п. 1.1.).

Згідно з п. 3.2.6. договору відповідач за первісним позовом зобов`язався виконувати умови і порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором.

Пунктом 6.1 договору встановлено, що розрахунки за даним договором здійснюються в грошовій або в іншій формі, що не заперечує діючому законодавству, відповідно до встановлених органами місцевого самоврядування тарифів (цін) діючих на час розрахунків (Додаток № 5 до цього договору) та на підставі показань приладів комерційного обліку теплової енергії або даних, встановлених розрахунковим способом.

Відповідно до п. 6.2 договору, розрахунковим періодом є календарний місяць.

Підставою для розрахунків споживача з теплопостачальною організацією є рахунок та акт приймання-передачі (п. 6.3 договору).

Пунктом 6.4 договору визначено, що споживач зобов`язаний до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на розрахунковий рахунок теплопостачальної організації суму заборгованості за спожиту теплову енергію. Споживач має право робити передоплату.

Згідно з п. 6.6 договору при перерахуванні коштів за теплову енергію у платіжному документі споживач повинен зазначати район міста, номер та дату даного договору. За наявності заборгованості за даним договором теплопостачальна організація зараховує кошти, що надійшли від споживача, як погашення заборгованості за теплову енергію, відпущену у минулі періоди.

Споживач з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинен отримати від теплопостачальної організації за адресою: вул. Щаслива, буд. № 2А, документи за розрахунковий період: рахунок-фактуру; акт приймання-передачі теплової енергії;податкову накладну (платникам ПДВ) (п. 6.7 договору).

Пунктом 6.7.1 договору сторони узгодили, що отриманий акт споживач повинен підписати, оформити належним чином та повернути на адресу теплопостачальної організації на протязі п`яти днів з дати отримання.

У разі неотримання теплопостачальною організацією підписаного акту, або обґрунтованих заперечень в його підписанні, у термін, встановлений п. 6.7.1 договору, акт підписується теплопостачальною організацією з позначенням про відмову у підписанні його споживачем, та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому розрахунковий період. В разі наявності заперечень щодо даних, зазначених в акті, споживач зобов`язаний надати теплопостачальній організації нормативно обґрунтовані письмові заперечення до даного акту з додаванням відповідних документів та погодити з теплопостачальною організацією всі розбіжності у встановлений пунктом 6.7.1 договору строк. При отриманні заперечень в підписанні акту та доказів в обґрунтування заперечень до нього, теплопостачальна організація розглядає їх та надає відповідь про прийняття або відмову у прийнятті заперечень. При прийнятті заперечень до акту вносяться відповідні коригування в акті наступного місяця. У разі відмови у прийняті заперечень, теплопостачальна організація надає нормативно обґрунтовану відповідь та вважає акт прийнятим до розрахунку, якщо цей акт в місячний строк не буде оскаржений споживачем в господарському суді (п. 6.7.2 договору).

Відповідно до п.п. 10.1, 10.2, 10.4 договір діє з 01.04.2010р. до 01.04.2011р. Договір припиняє свою дію у випадках: взаємної згоди сторін про його припинення; прийняття відповідного рішення господарським судом; ліквідації однієї із сторін. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо жодна з сторін за місяць до закінчення терміну дії даного договору, відповідно до вимог чинного законодавства, не заявила про його розірвання.

Суперечки та розбіжності щодо виконання умов цього договору, щодо яких сторонами не буде досягнуто згоди, вирішуються у господарському суді Запорізької області (п.11.2. договору).

Як зазначає у позові позивач, на виконання договору № 102189 від 01.04.2010р. ним у період: лютий 2017р.-квітень 2018р. здійснювалось постачання теплової енергії на об`єкти відповідача, зазначені у додатку 1а до договору (нежитлові приміщення підвалу №106 і №107 (літера А-5) по бул. Гвардійському, 28). Факт постачання теплової енергії підтверджується рахунками, актами приймання-передачі теплової енергії за спірний період, рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювальних сезонів 2016-2017, 2017-2018 у м. Запоріжжя.

Матеріали справи містять акти приймання-передачі теплової енергії за спірний період на загальну суму 10190,84 грн., з відмітками про відмову споживача від їх підписання (лютий 2017р. на суму 2160,05 грн., березень 2017р. на суму 1099,60 грн., жовтень 2017р. на суму 215,44 грн., листопад 2017р. на суму 4057,12 грн., грудень 2017р. на суму 4151,92 грн., січень 2018р. на суму -3719,30 грн.(з мінусовим значенням), лютий 2018р. на суму 1957,73 грн., квітень 2018р. на суму 268,28 грн.) та виставлені теплопостачальною організацією рахунки на вказані в актах суми.

Судом встановлено, що на кожному з актів приймання-передачі теплової енергії (за спірний період) зазначено, що один примірник оформленого належним чином акту підлягає поверненню Теплопостачальній організації. У разі неповернення оформленого акту або ненадання письмових заперечень про підписання акту в установлені договором терміни акт вважається погодженим.

Відправлення теплопостачальною організацією на адресу споживача вказаних актів та рахунків підтверджується реєстрами відправки рекомендованої кореспонденції за спірний період, які містять відбитки штемпелю поштового відділення.

Матеріали справи містять докази подання споживачем заперечень щодо нарахувань по актам приймання-передачі теплової енергії за листопад 2017р. лютий 2018р., а також відповідь теплопостачальної організації про здійснення перерахунку нарахувань за фактично спожиту теплову енергію на послуги з централізованого опалення за період жовтень-грудень 2017р. Відповідний перерахунок теплопостачальною організацією здійснено, про що свідчать дані відображені в акті за січень 2018р.

Доказів подальшого оскарження даних відображених у рахунках і актах приймання-передачі теплової енергії за листопад 2017р. лютий 2018р. в порядку п. 6.7.2 договору та/або висловлення незгоди щодо цих даних, відповідачем за первісним позовом в матеріали справи не надано.

Таким чином, із матеріалів справи слідує, що позивач у період: лютий-березень 2017р., жовтень 2017р.-лютий 2018р., квітень 2018р. відпустив відповідачу теплову енергію на загальну суму 10190,84 грн.

Однак, зазначена в актах сума в установлений договором строк відповідачем за первісним позовом в повному обсязі не сплачена. За спірний період відповідачем здійснена оплата лише по актам: за лютий 2017р. в сумі 1934,44 грн. (01.09.2017 оплачено 934,44 грн.; 26.09.2017 оплачено 1000,00 грн.), залишок боргу за актом лютий 2017р. складає 225,61 грн. Інші акти приймання-передачі теплової за період: березень 2017р., жовтень 2017р.-лютий 2018р., квітень 2018р. залишені відповідачем без оплати.

Таким чином, заборгованість відповідача за зустрічним позовом перед позивачем за зустрічним позовом за поставлену у спірному періоді теплову енергію складає 8256,40 грн.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогічний припис містить п.п.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

Згідно з ст.ст. 11, 509 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.

Правовідносини сторін у даній справі виникли на підставі договору енергопостачання.

Відповідно до ст. ст. 1, 19 Закону України «Про теплопостачання», теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу. Вироблена теплова енергія постачається споживачу згідно з договором купівлі-продажу.

Згідно ч. 1 ст. 275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і підігріту воду (далі-енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст. 276 ГК України, розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що проводиться за фактично відпущену енергію.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Факт наявності у відповідача перед позивачем заборгованості за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 102189 від 01.04.2010р. в сумі 8256,40 грн. підтверджується матеріалами справи.

Твердження відповідача за первісним позовом про безпідставне застосування теплопостачальною організацією неузгоджених у двосторонньому порядку тарифів, при складенні актів та рахунків за спірний період, неврахуванні при їх складенні тарифів, визначених сторонами у додатку № 5 до договору, судом оцінюється критично, виходячи з наступного.

Згідно п. 1 додатку № 5 до договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 102189 від 01.04.2010р., розрахунки із споживачем за відпущену теплову енергію теплопостачальною організацією проводяться відповідно з тарифами, затвердженими рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради від 27.07.2009 року № 298.

При цьому, у п. 3 вказаного додатку сторони визначили, що у разі зміни тарифів на теплову енергію в період дії договору, споживач сплачує за спожиту теплову енергію за новими тарифами, затвердженими згідно діючого законодавства, з дати їх введення. Про зміну тарифів сеплопостачальна організація повідомляє споживача у письмовій формі або через засоби масової інформації

Необхідно зазначити, що рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради від 27.07.2009 року № 298 втратило чинність з 01.05.2010р., про що зазначено у рішенні Виконавчого комітету Запорізької міської ради від 28.04.2010 року № 192, яке оприлюднено 28.04.2010р.

Позивачем в судовому засіданні надані пояснення, що тарифи на теплову енергію Концерном «Міські теплові мережі» не встановлюються, а визначаються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП). Нормативні документи, якими відповідні тарифи встановлюються опубліковані на офіційному сайті Уряду та на сайті Концерну «Міські теплові мережі» і є загальнодоступними. З 2011 року по лютий 2017 року відповідачем за первісним позовом спожита теплова енергія оплачувалась за встановленими НКРЕКП тарифами згідно пред`явлених теплопостачальною організацією рахунків та актів приймання-передачі теплової енергії.

Згідно з положеннями законів України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» до повноважень Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП), належить, зокрема, встановлення тарифів на теплову енергію, тарифів на комунальні послуги суб`єктам природних монополій та суб`єктам господарювання на суміжних ринках у сфері теплопостачання, ліцензування діяльності яких здійснюється НКРЕКП, здійснення контролю за додержанням ліцензіатами законодавства у відповідній сфері регулювання та відповідних ліцензійних умов провадження господарської діяльності, надання роз`яснень з питань застосування нормативно-правових актів НКРЕКП.

З огляду на викладене, нарахування теплопостачальною організацією вартості відпущеної теплової енергії за затвердженими НКРЕКП тарифами, узгоджується з положеннями п. 3 додатку № 5 до договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 102189 від 01.04.2010р.

На підставі викладеного, вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 8256,40 грн. за поставлену у період: лютий-березень 2017р., жовтень 2017р.-лютий 2018р., квітень 2018р.. теплову енергію підлягає задоволенню.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Внаслідок прострочення відповідачем грошового зобов`язання позивачем заявлено до стягнення 3% річних в сумі 258,55 грн. нарахованих за загальний період: з 20.03.2017р. по 30.11.2018р. та втрати від інфляції в сумі 670,40 грн. за період: квітень 2017р. жовтень 2018р.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено правильність нарахування 3% річних, втрат від інфляції, та встановлено, що 3% річних та втрати від інфляції розраховано позивачем вірно.

Також позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 1176,80 грн. за загальний період: з 20.11.2017 по 20.11.2018р.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2.8. договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 102189 від 01.04.2010р. передбачено, що в разі несплати або несвоєчасної оплати споживачем за теплову енергію відповідно до терміну, встановленого у п. 6.3. цього договору, з наступного дня після закінчення терміну сплати споживачу нараховується пеня у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу (але не більше суми обумовленої чинним законодавством) за кожен день прострочення по день фактичної оплати.

Відповідно до вимог Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань № 543/96-ВР від 22.11.1996р. платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч.6 до ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Розрахунок пені відповідає вимогам закону та договору № 102189 від 01.04.2010р., розмір пені не перевищує подвійної облікової ставки НБУ та шестимісячний період нарахування.

Отже, первісний позов слід задовольнити в повному обсязі.

Розглянувши зустрічні позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Консул ВЛ про визнання договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 102189 від 01.04.2010р. таким, що припинив свою дію з 01.04.2018 р, суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення, з огляду на наступне.

За твердженням позивача за зустрічним позовом, в порядку п. 10.4 договору ТОВ Консул ВЛ листом за вих.03-02-18 від 27.02.2018р. звернулось до теплопостачальної організації з запереченнями проти пролонгації договору № 102189 від 01.04.2010р. на 2018 рік та заявило про необхідність розірвання вказаного договору.

Відповідач за зустрічним позовом вказує на те, що звернення ТОВ Консул ВЛ було ним розглянуто, надано відповідь за вих..№ 593/09 від 28.03.2018 у якій роз`яснено, що п.10.2 договору містить вичерпний перелік підстав для його припинення договору та повідомлено про відмову у розірванні договору, в зв`язку з відсутністю як правових так і технічних підстав для його розірвання. На підтвердження направлення відповіді на адресу споживача Концерном «Міські теплові мережі» надано в матеріали справи копію фіскального чеку від 29.03.2018 про відправлення кореспонденції ТОВ Консул ВЛ.

ТОВ Консул ВЛ зазначило, що відповідь на його звернення від теплопостачальної організації ним отримано не було, на підтвердження надано лист зі штемпелем поштового відділення.

Необхідно зазначити, що вказаний лист не містить відомості про підприємство - автора листа, про особу, що його склала (прізвище, посада, будь які дані) лише дату 20.04.2019 та підпис невідомої особи.

Відповідно до ст. 1 ЗУ Про теплопостачання, теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Пунктом 4 ст. 19 ЗУ Про теплопостачання передбачено, що теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу.

Основним обов`язком споживача теплової енергії є своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії (ст.24 ЗУ "Про теплопостачання").

Взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії визначаються Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою КМУ від 03.10.2007р. № 1198 (далі Правила № 1198) та "Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених постановою KMУ від 21.07.2005р. № 630 (далі Правила № 630). Вказані правила є обов`язковими для виконання усіма теплопостачальними організаціями незалежно від форми власності, споживачами, організаціями.

Відповідно до п. 4 Правил № 1198, користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією.

Частиною 2 ст. 275 ГК України передбачено, що відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Враховуючи викладене, наявність договірних відносин між сторонами у даному випадку є обов`язковою.

Нежитлові приміщення підвалу №106 і №107 (літера А-5), які займає ТОВ Консул ВЛ, розташовані у підвалі багатоквартирного житлового будинку по бул. Гвардійський, 28 у м. Запоріжжі і мають загальну систему опалення з житловим будинком.

Згідно пояснень Концерну «Міські теплові мережі», відпуск теплової енергії на нежитлові приміщення ТОВ Консул ВЛ здійснюється з початком опалювального сезону та пуском теплової енергії на житловий будинок по бул. Гвардійський, 28. Технічної можливості відключення будинкових стояків від опалення окремо від житлового будинку немає.

Доказів припинення користування об`єктами (нежитлові приміщення підвалу №106 і №107 (літера А-5) по бул. Гвардійському, 28) ТОВ Консул ВЛ в матеріали справи не надано.

Порядок зміни та розірвання господарських договорів визначений ст.188 ГК України, згідно з якої сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

В той же час, доказів звернення до суду з метою розірвання договору № 102189 від 01.04.2010р. в судовому порядку ТОВ Консул ВЛ в матеріали справи не надано.

Враховуючи, що споживання теплової енергії без договору не допускається, а доказів укладення іншого договору теплопостачання між сторонами не надано, з огляду на положення ГК України, Закону України «Про теплопостачання», Правил користування тепловою енергією, затвердженими Постановою КМУ від 03.10.2007р. № 1198 суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати договір № 102189 від 01.04.2010р. припиненим з 01.04.2018р.

При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу позивача за зустрічним позовом, що позовна вимога «про визнання договору припиненим не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, адже є вимогою про встановлення факту та не направлена на захист права (законного інтересу) позивача, а відтак не може бути самостійним предметом розгляду у господарському суді.

Так, статтею 20 Господарського кодексу України та статтею 16 Цивільного кодексу України визначені способи захисту прав і законних інтересів суб`єктів господарювання.

Відповідно до статті 20 Господарського кодексу України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Зазначеними правовими нормами не передбачено такого способу захисту права та інтересу, як визнання договору припиненим, а реалізація такого способу захисту, як зміна або припинення правовідношення може відбуватися шляхом розірвання договору.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 27.11.2018 по справі № 905/2260/17.

На підставі викладеного, у задоволенні зустрічного позову судом відмовляється.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на сторін, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з ТОВ Консул ВЛ на користь Концерну «Міські теплові мережі» підлягає стягненню сума 1921 грн. судового збору.

Крім того, у відповідності до ст. 129 ГПК України підлягають віднесенню на ТОВ Консул ВЛ понесені Концерном «Міські теплові мережі» поштові витрати в сумі 46,64 грн.

Так, відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки її до розгляду.

Згідно наданого позивачем фіскального чеку та накладної поштового відділення від 13.02.2019р., вартість здійсненого позивачем поштового відправлення (копії позовної заяви з доданими до неї документами на адресу відповідача), складає суму 46,64 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Концерну "Міські теплові мережі" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Консул ВЛ" задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Консул ВЛ" (69118, м. Запоріжжя, вул. Нагнибіди, буд. 15, кв. 2 код за ) на користь Концерну Міські теплові мережі (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137; фактична адреса: 69065, м. Запоріжжя, вул. Щаслива, 2-А, код за , п/р зі спеціальним режимом використання № НОМЕР_1 у Філії Запорізьке обласне управління ПАТ Державний ощадний банк України, МФО 313957) суму 8256 (вісім тисяч двісті п`ятдесят шість) грн. 40 коп. основного боргу за відпущену теплову енергію.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Консул ВЛ" (69118, м. Запоріжжя, вул. Нагнибіди, буд. 15, кв. 2 код за ) на користь Концерну Міські теплові мережі (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137; фактична адреса: 69065, м. Запоріжжя, вул. Щаслива, 2-А, код за , п/р № НОМЕР_2 у Філії Запорізьке обласне управління ПАТ Державний ощадний банк України, МФО 313957) суму 1176 (одна тисяча сто сімдесят шість) грн. 80 коп. пені, суму 670 (шістсот сімдесят) грн. 40 коп. втрат від інфляції, суму 258 (двісті п`ятдесят вісім) грн. 55 коп. 3% річних, суму 46 (сорок шість) грн. 64 коп. поштових витрат та суму 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Консул ВЛ" до Концерну "Міські теплові мережі" відмовити.

Відповідно ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено згідно з вимогами ст. 238 ГПК України та підписано « 29» травня 2019 р.

Суддя М.В. Мірошниченко