ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2019 р. Справа №7/86-1298

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів: Хабіб М.І.

Якімець Г.Г.

за участю представників сторін від:

позивача - Фольчик А.С., Стасишин Б.І.;

відповідача-1 - Демкович Ю.Й.;

відповідача-2 - не з`явився;

третьої особи з боку відповідача - не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аско", м. Тернопіль б/н б/д (вх..№ЗАГС 0105/738/19 від 25.02.2019)

на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 04.02.2019 (суддя М.С. Стадник)

про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Тернопільської області від 09.04.2012

у справі №7/86-1298

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аско", м. Тернопіль

до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Автотехсервіс", м. Тернопіль

до відповідача-2 виконавчого комітету Тернопільської міської ради, м. Тернопіль

за участю третьої особи, яка не

заявляє самостійних вимог на предмет

спору на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Міське бюро технічної інвентаризації", м. Тернопіль

про визнання права власності на будівлю автозаправної станції під літерою "А" загальною площею 39,8 кв.м. по вул . Микулинецька, 40 в м. Тернополі

ВСТАНОВИВ:

Суть спору.

ТОВ «Аско» звернулось до Господарського суду Тернопільської області із заявою про перегляд рішення Господарського суду Тернопільської області від 09.04.2012 у справі №7/86-1298 за нововиявленими обставинами, скасування даного рішення та ухвалення нового, яким позов задовольнити.

Заява мотивована тим, що при ухваленні вказаного рішення від 09.04.2012 судом було враховано те, що між позивачем - ТОВ «Аско», в особі директора ОСОБА_6, та відповідачем-1 - АТЗТ «Автотехсервіс», в особі директора Богайчука Б.І. , укладено договір про спільну діяльність від 01.09.1998, відповідно до якого сторони зобов`язуються шляхом об`єднання майна і зусиль спільно діяти у сфері розробки, будівництва, запуску та експлуатації автозаправної станції (АЗС) за адресою м. Тернопіль, вул. Микулинецька, 40, а саме: ТОВ «Аско» зобов`язується передати право користування земельною ділянкою по вул. Микулинецькій, 40 та проектну документацію на АЗС. Частка у спільній діяльності складає - 10 %; АТЗТ «Автотехсервіс» зобов`язується провести будівництво АЗС шляхом здійснення фінансування усіх робіт, необхідних для експлуатації АЗС, оформити документи для прийняття в експлуатацію АЗС, надати обладнання для АЗС, організувати роботу АЗС, найм персоналу, забезпечувати постачання паливо - мастильних матеріалів та інше, частка у спільній діяльності складає - 90 %; керівництво сумісної діяльності та ведення спільних справ доручається АТЗТ «Автотехсервіс»; відповідно до п. 4.5 договору побудоване спільне майно (автозаправна станція) протягом 30 календарних днів з моменту підписання акту вводу майна в експлуатацію переходить на баланс АТЗТ «Автотехсервіс», а згідно з додатком до договору АТЗТ «Автотехсервіс» сплачує ТОВ «Аско» частку, яка складає 10%, і майно залишається за АТЗТ «Автотехсервіс», а його частка складає 100%.

Однак, факт фальсифікації зазначених доказів встановлено ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 31.05.2018 у справі №607/5641/18, яка залишена без змін ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 14.11.2018, згідно з якою колишнього директора ТОВ «Аско» ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364-1 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Ухвалою встановлено факт фальшивості доказів, а саме договору про спільну діяльність від 01.09.1998, укладеного між позивачем (ТОВ «Аско» в особі директора Флексея О.П.) та відповідачем-1 (АТЗТ «Автотехсервіс» в особі директора Богайчука Б.І.). Один із екземплярів такого договору зберігається у TOB «Аско», інші договори про спільну діяльність щодо будівництва АЗС по вул. Микулинецька. 40, в тому числі, договір від 01.09.1998 з іншим змістом посадовими особами TOB «Аско» не укладався, не підписувався та печаткою товариства не скріплявся.

Окрім цього заявник звертає увагу, що цією ж ухвалою також встановлено такі обставини:

- директором ТОВ «Аско» ОСОБА_4 , який був обізнаний, що договір про спільну діяльність від 01.09.1998 не затверджений загальними зборами TOB «Аско», не зареєстрований у передбаченому чинним на той час законодавством порядку, в силу чого, не був діючим, підписав та скріпив печаткою товариства чисті аркуші формату A4, які в подальшому були використали невстановленими особами АТЗТ «Автотехсервіс» для оформлення непередбаченого договором про спільну діяльність від 01.09.1998 додатку №1, за умовами якого АТЗТ «Автотехсервіс» сплачує TOB «Аско» частку, яка складає 10% і майно залишається за АТЗТ «Автотехсервіс». Також, на виконання даного договору та додатку, директором ТОВ «Аско» ОСОБА_4 направлено листа на ім`я міського голови м. Тернополя про те, що TOB «Аско» не заперечує проти видачі рішення про оформлення за АТЗТ «Автотехсервіс» права власності на спорудження автозаправної станції загальною площею 39,8 кв. м. за адресою вул. Микулинецька, 40;

- виконавчим комітетом Тернопільської міської ради 29.01.2003 прийнято рішення №88 «Про оформлення права власності на приміщення будівля та споруди», яким вирішено оформити право власності на спірне майно за ТОВ «Аско», однак ОСОБА_4 не вчинив жодних дій, спрямованих на реалізацію вказаного рішення виконавчого комітету, не звернувся в TOB «Міське бюро технічної інвентаризації» для оформлення відповідних документів та видачі свідоцтва на право власності на приміщення вказаної заправки та його реєстрацію в єдиному реєстрі;

- такими діями директор товариства ОСОБА_4 надав можливість посадовим особам АТЗТ «Автотехсервіс» оформити на підставі недіючого договору про спільну діяльність та додатку №1 до нього право власності на будівлю автозаправної станції в м. Тернополі по вул. Микулинецькій, 40, при цьому, використовуючи підроблений витяг із неіснуючого рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №88 від 29.01.2003 «Про оформлення права власності на приміщення, будівлі та споруди», яким вирішено оформити право власності вже за АТЗТ «Автотехсервіс» та видати свідоцтво.

Враховуючи вищенаведене та факт фальсифікації доказів, які стали підставою для прийняття рішення про відмову у позові, підтверджують, що спірне майно набуте TOB «Аско» внаслідок господарської діяльності, а тому, відповідно до ст. 26 Закону України «Про власність» (чинний на момент виникнення спірних правовідносин), є об`єктом його права власності, у зв`язку чим позов підлягає до задоволення.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 04.02.2019 відмовлено у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду від 09.04.2012.

Ухвала суду мотивована тим, що факти, встановлені ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 31.05.2018 у справі №607/5641/18 не є нововиявленими обставинами в розумінні ст. 320 ГПК України, оскільки правомірність укладення договору про спільну діяльність з його невід`ємним додатком не був предметом спору у даній справі, а був одним із доказів, на підставі якого виконавчим комітетом Тернопільської міської ради прийнято рішення №88 від 29.01.2003, а тому спір щодо нього є окремим предметом позову. Окрім цього ухвала суду обґрунтована також тим, що станом на дату прийняття даної ухвали, позивачем не надано доказів визнання недійсними в судовому порядку укладеного господарського договору про спільну діяльність від 01.09.1998 з його додатком та рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №88 від 29.01.2003 «Про оформлення права власності на приміщення, будівлі та споруди» в редакції рішення №976 від 13.06.2012 «Про внесення змін в п. 2 рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №88 від 29.01.2003», яким оформлено право власності за ПрАТ «Автотехсервіс» на будівлю автозаправної станції загальною площею 39,8 кв.м., за адресою вул. Микулинецька, 40 у м. Тернополі, а тому такі є чинними.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.

Заявник подала апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і задовольнити заяву про перегляд рішення Господарського суду Тернопільської області від 09.04.2012 за нововиявленими обставинами. У своїй апеляційній скарзі заявник зазначає, що місцевим господарським судом порушено норми матеріального та процесуального права. Так, скаржник покликається на такі обставини: - спірна будівля побудована на земельній ділянці, що перебувала у постійному користуванні ТОВ «Аско» на підставі державного акту на право постійного користування землею; - на вказаній земельній ділянці на підставі дозвільних документів (рішення виконавчого комітету №841 від 18.10.1995 «Про дозвіл на будівництво організаціям та підприємствам міста»); ТОВ «Аско» збудовано автозаправну станцію потужністю 375 заправок на добу в кількості 2 блок-пунктів, яку прийнято в експлуатацію на підставі акта державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого об`єкта від 22.07.1998 (замовник будівництва - ТОВ «Аско», експлуатуюча організація - АТЗТ «Автотехсервіс»), затвердженого рішенням виконавчого комітету №947 від 17.08.1998 «Про затвердження акту приймальної комісії»; - у подальшому відбулася реконструкція згаданої автозаправної станції та на підставі поданої заяви ТОВ «Аско» рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №88 від 29.01.2003 «Про оформлення права власності на приміщення, будівлі та споруди» вирішено оформити право власності на будівлю автозаправної станції загальною площею 39.8 кв.м. по вул. Микулинецькій, 40 в м. Тернополі за ТОВ «Аско», про що видати свідоцтво.

Заявник стверджує, що незважаючи на вищевикладені обставини місцевим господарським судом відмовлено у задоволенні позову про визнання права власності на спірну автозаправну станцію, з покликанням на те, що таке право власності оформлене за АТЗТ «Автотехсервіс». Єдиною підставою для прийняття вказаного рішення було те, що згідно п.4.5, укладеного між ТОВ «Аско» та АТЗТ «Автотехсервіс» договору про спільну діяльність від 01.09.1998, побудоване спільне майно (автозаправна станція) протягом 30 календарних днів з моменту підписання акту вводу майна в експлуатацію переходить на баланс АТЗТ «Автотехсервіс», а згідно з додатком до договору АТЗТ «Автотехсервіс» сплачує ТОВ «Аско» частку, яка складає 10%, і майно залишається за АТЗТ «Автотехсервіс», а його частка складає 100%.

Водночас факт фальсифікації договору про спільну діяльність від 01.09.1998 в редакції, у якій наявний вищезазначений п.4.5 та додатку №1 до договору встановлено ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 31.05.2018 у справі №607/5641/18, яка залишена без змін ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 14.11.2018, проте місцевий господарський суд безпідставно залишив цю обставину поза увагою.

Окрім цього скаржник зазначає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права. Так, апелянт вказує на те, що суддею Стадник М.С. безпідставно не задоволено подану позивачем заяву про відвід. Вказана заява мотивована тим, що на даний час здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні стосовно зникнення документів, що мають важливе доказове значення щодо підроблення документів АТЗТ «Автотехсервіс» у спорі між ТОВ «Аско» та АТЗТ «Автотехсервіс». Одним із фігурантів цього кримінального провадження є син судді Стадник М.С. - працівник прокуратури Стадник В.О., що підтверджується ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 09.11.2018 у справі №607/19940/18.

Відзиву та інших клопотань, заяв в порядку ст.207 ГПК України сторонами заявлено не було.

Фактичні обставини справи.

Як підтверджується матеріалами справи, в 2010 році ТОВ «Аско» звернулося до Господарського суду Тернопільської області із позовом до Акціонерного товариства закритого типу «Автотехсервіс» (перетворене на ПрАТ «Автотехсервіс») про визнання за ним права власності на будівлю АЗС під літерою «А» загальною площею 39.8 кв.м. по вул. Микулинецька, 40 в м. Тернополі. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався, зокрема, на рішення виконавчого комітету № 841 від 18.10.1995 «Про дозвіл на будівництво організаціям та підприємствам», згідно з п.3 якого дозволено ТОВ «Аско» будівництво автозаправної станції на закріпленій території за адресою вул. Микулинецька, 40; дозвіл на виконання робіт від 12.11.1997, виданий ТОВ «Аско» інспекцією ДАБК м. Тернополя; акт державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта автозаправної станції потужністю 375 заправок на добу в кількості 3 блок-пунктів від 22.07.1998 (замовник будівництва - ТОВ «Аско», експлуатуюча організація - АТЗТ «Автотехсервіс»); рішення виконавчого комітету від 17.08.1998 № 947 «Про затвердження акту технічної комісії», яким затверджено акт державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта автозаправної станції потужністю 375 заправок на добу в кількості 3 блок-пунктів від 22.07.1998.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 09.04.2012 у справі № 7/86-1298, яке залишено без змін постановами Львівського апеляційного господарського суду від 26.07.2012 та Вищого господарського суду України від 13.11.2012, відмовлено в задоволенні позову.

При прийнятті рішення про відмову в позові суд виходив з того, що ТОВ «АСКО» не надало доказів на підтвердження свого права власності на АЗС, натомість матеріалами справи підтверджено, що влаштування контейнерної заправки та реконструкція АЗС на вул. Микулинецька, 40 здійснювалися за кошти АТЗТ «Автотехсервіс» на земельній ділянці за погодженням власника землі (міської ради, яка делегувала повноваження в галузі будівництва виконавчому комітету) та землекористувача - ТОВ « Аско».

Таких висновків суд дійшов на підставі наступних доказів, а саме:

- копії договору про спільну діяльність, укладеного 01.09.1998 ТОВ «Аско» в особі директора ОСОБА_6 (сторона -1), та АТЗТ «Автотехсервіс» в особі директора Богайчука Б.І.(сторона - 2), відповідно до якого сторони зобов`язуються шляхом об`єднання майна і зусиль спільно діяти у сфері розробки, будівництва, запуску та експлуатації автозаправної станції (АЗС) за адресою м. Тернопіль, вул. Микулинецька,40, а саме: сторона-1 зобов`язується передати право користування земельною ділянкою по вул. Микулинецькій,40 та проектну документацію на АЗС, частка у спільній діяльності складає -10%; сторона - 2 зобов`язується провести будівництво АЗС шляхом здійснення фінансування усіх робіт, необхідних для експлуатації АЗС, оформити документи для прийняття в експлуатацію АЗС, надати обладнання для АЗС, організувати роботу АЗС, найм персоналу, забезпечувати постачання паливно - мастильних матеріалів та інше, частка у спільній діяльності складає - 90%; керівництво сумісної діяльності та ведення спільних справ доручається стороні-2 ; відповідно до п.4.5 договору побудоване спільне майно (автозаправочна станція) протягом 30 календарних днів з моменту підписання акту вводу майна в експлуатацію переходить на баланс АТЗТ «Автотехсервіс», договір підписаний та скріплений печатками товариств;

- додатку до договору про спільну діяльність від 01.09.1998, згідно з яким сторона -2 сплачує стороні-1 частку, яка складає 10% і майно залишається за стороною-2, і його частка складає -100%. Додаток підписаний від ТОВ «Аско» директором ОСОБА_4, а від АТЗТ «Автотехсервіс» Богайчуком Б.І., підписи яких засвідчені печатками товариств;

- листа директора ТОВ «Аско» Флекей О. П. від листопада 1999 №115/99, адресованого голові міської ради про те, що товариство не заперечує проти реконструкції існуючої АЗС по вул. Микулинецькій,40 під стаціонарну з підземним розміщенням резервуарів силами, коштами та засобами АТЗТ «Автотехсервіс»;

- рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 13.01.2000 №12 «Про надання дозволу на реконструкцію автозаправної станції», відповідно до якого дозволено АТЗТ «Автотехсервіс» провести реконструкцію автозаправної станції в межах закріпленої земельної ділянки за адресою вул. Микулинецька,40 та зобов`язано проектну документацію на реконструкцію АЗС погодити в управлінні містобудування та архітектури, отримати в інспекції державного архітектурно - будівельного контролю дозвіл на виконання робіт, та після завершення робіт здати об`єкт в експлуатацію ;

- розпорядження міського голови від 06.03.2000 №206 «Про затвердження акту обстеження земельної ділянки», яким затверджено акт обстеження земельної ділянки під реконструкцію існуючої АЗС на стаціонарну АЗС потужністю 250 заправок на добу;

- дозволу на виконання будівельних робіт від 12.06.2000, виданого АТЗТ «Автотехсервіс» інспекцією на виконання робіт по реконструкції існуючої АЗС відповідно до затвердженої 27.03.2000 проектної документації;

- договору довгострокової оренди від 30.09.2000, укладеного ТОВ «Аско» в особі директора ОСОБА_4 (орендодавець) та АТЗТ «Автотехсервіс» в особі директора Богайчука Б.І.(орендар), відповідно до якого орендодавець передає для облаштування АЗС майданчик площею 1000кв.м. по вул . Микулинецькій, 40 та не втручається в господарську діяльність орендаря, а орендар зобов`язується сплачувати щомісячно до 5 числа місяця за звітним 2280 грн. орендної плати, строк дії договору до 30.09.2010;

- акту державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію від червня 2001 - реконструкція існуючої автозаправної станції потужністю 250 заправок на добу, складається з операторської з магазином супутніх товарів, загальна площа-39,8кв.м. (забудовник АТЗТ «Автотехсервіс») ;

- рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 08.08.2001 №1002 «Про затвердження акту державної технічної комісії», яким затверджено акт державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта автозаправної станції потужністю 250 заправок на добу, по вул. Микулинецькій, 40 здійснену АТЗТ «Автотехсервіс» (інд. код 23588912) на підставі рішення виконавчого комітету від 13.01.2000 №12;

- довідки АТЗТ «Автотехсервіс» від 18.11.2002 №89 про те, що балансова вартість АЗС по вул. Микулинецькій,40 складає 50324,33 грн.;

- довідки Тернопільського обласного управління статистики №22-12 про включення до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України Акціонерного товариства закритого типу «Автотехсервіс».

Ці докази та нотаріально посвідчені пояснення колишніх керівників ТОВ «Аско» ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , стали підставою для відхилення доводів та доказів позивача та для відмови у задоволенні позову.

Розгляд справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанції здійснювався неодноразово.

Останнім процесуальним документом, прийнятим у межах цієї справи, є постанова Львівського апеляційного господарського суду від 15.02.2015, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 19.05.2015, у якій зазначено, що доводи скаржника про фальсифікацію договору про спільну діяльність від 01.09.1998, які ґрунтуються на висновку експерта за результатами проведення судово-технічної експертизи документів від 26.11.2014 №1202/14-22 в межах досудового розслідування, не можуть бути обов`язковими для господарського суду, а відтак нововиявленою обставиною з огляду на те, що в силу ст. 35 ГПК України (в редакції Господарського процесуального кодексу України, яка діяла на момент прийняття постанови) лише вирок суду у кримінальній справі, що набрав законної сили, є обов`язковим для господарського суду при вирішенні спору з питань, чи мали місце певні події та ким вони вчинені, а не висновок експерта, наданий на стадії досудового розслідування.

Предметом даного апеляційного провадження є ухвала Господарського суду Тернопільської області від 04.02.2019, якою відмовлено у задоволенні заяви про перегляд рішення Господарського суду Тернопільської області від 09.04.2012 у справі №7/86-1298 за нововиявленими обставинами, яким відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Аско» до ПрАТ «Автотехсервіс» (правонаступником якого є ТОВ «Автотехсервіс»), до виконавчого комітету Тернопільської міської ради за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору стороні відповідача: ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності на будівлю автозаправної станції під літерою «А» загальною площею 39.8 кв.м. по вул.Микулинецька ,40 в м. Тернополі .

Оцінка суду.

Відповідно до статті 320 ГПК України, господарський суд може переглянути прийняте ним судове рішення, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами.

Підставами для перегляду судових рішень господарського суду за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення; 3) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення; 4) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду; 5) встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

До нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору або розгляду справи про банкрутство. Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися господарським судом у процесі розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що нововиявлена обставина - це юридичний факт, передбачений нормами права, який тягне виникнення, зміну або припинення правовідносин; юридичний факт, що має істотне значення для правильного вирішення конкретної справи. Якби нововиявлена обставина була відома суду під час ухвалення судового акта, то вона обов`язково вплинула би на остаточні висновки суду; юридичний факт, наявний на момент звернення заявника до суду з позовом і під час розгляду справи судом; юридичний факт, який не міг бути відомим ані особі, яка заявила про це в подальшому, ані суду, що розглядав справу.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Як підтверджується матеріалами справи, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 31.05.2018 у справі №607/5641/18, яка залишена без змін ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 14.11.2018, встановлені такі обставини:

- директором ТОВ «Аско» ОСОБА_4 , який був обізнаний, що договір про спільну діяльність від 01.09.1998 не затверджений загальними зборами TOB «Аско», не зареєстрований у передбаченому чинним на той час законодавством порядку, в силу чого, не був діючим, підписав та скріпив печаткою товариства чисті аркуші формату A4, які в подальшому були використали невстановленими особами АТЗТ «Автотехсервіс» для оформлення непередбаченого договором про спільну діяльність від 01.09.1998 додатку №1, за умовами якого АТЗТ «Автотехсервіс» сплачує TOB «Аско» частку, яка складає 10% і майно залишається за АТЗТ «Автотехсервіс». Також, на виконання даного договору та додатку, директором ТОВ «Аско» ОСОБА_4 направлено листа на ім`я міського голови м. Тернополя про те, що TOB «Аско» не заперечує проти видачі рішення про оформлення за АТЗТ «Автотехсервіс» права власності на спорудження автозаправної станції загальною площею 39,8 кв. м. за адресою вул. Микулинецька, 40;

- виконавчим комітетом Тернопільської міської ради 29.01.2003 прийнято рішення №88 «Про оформлення права власності на приміщення будівля та споруди», яким вирішено оформити право власності на спірне майно за ТОВ «Аско», однак ОСОБА_4 не вчинив жодних дій, спрямованих на реалізацію вказаного рішення виконавчого комітету, не звернувся в TOB «Міське бюро технічної інвентаризації» для оформлення відповідних документів та видачі свідоцтва на право власності на приміщення вказаної заправки та його реєстрацію в єдиному реєстрі;

- такими діями директор товариства ОСОБА_4 надав можливість посадовим особам АТЗТ «Автотехсервіс» оформити на підставі недіючого договору про спільну діяльність та додатку №1 до нього право власності на будівлю автозаправної станції в м. Тернополі по вул. Микулинецькій, 40, при цьому, використовуючи підроблений витяг із неіснуючого рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №88 від 29.01.2003 «Про оформлення права власності на приміщення, будівлі та споруди», яким вирішено оформити право власності вже за АТЗТ «Автотехсервіс» та видати свідоцтво.

За викладених обставин, колегія суддів погоджується з твердженнями апелянта про те, що ухвала Тернопільського міськрайонного суду від 31.05.2018 у справі №607/5641/18, яка залишена без змін ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 14.11.2018, є нововиявленою обставиною в розумінні ст. 320 ГПК України, оскільки має місце наявність сукупності трьох ознак, а саме:

- на момент прийняття рішення від 09.04.2012 існував факт фальсифікації вищезгаданого договору про спільну діяльність від 01.09.1998, відповідно до п.4.5 якого спірна автозаправна станція перейшла на баланс АТЗТ «Автотехсервіс» та додатку №1 до нього; факт підписання листа директором товариства ОСОБА_4 на ім`я міського голови м. Тернополя про те, що TOB «Аско» не заперечує проти видачі рішення про оформлення за АТЗТ «Автотехсервіс» права власності на спорудження автозаправної станції;

- факт фальсифікації договору та подальших вчинених дій директором ОСОБА_4 в інтересах АТЗТ «Автотехсервіс» не могли бути відомі на момент розгляду справи, оскільки вирок (ухвала про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності) у справі, якою встановлено згадані факти ухвалено лише 31.05.2018;

- вказані ново виявлені обставини є істотними для розгляду справи, оскільки відмова у задоволенні позовних вимог ґрунтувалась на переході права власності до відповідача-1 - АТЗТ «Автотехсервіс» на підставі згаданого сфальсифікованого договору про спільну діяльність та додатку №1 до нього, а також незаконних дій директора ТОВ «Аско» ОСОБА_4 .

Щодо покликань місцевого господарського суду на те, що факти, встановлені ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 31.05.2018 у справі №607/5641/18 не є нововиявленими обставинами в розумінні ст. 320 ГПК України, оскільки правомірність укладення договору про спільну діяльність з його невід`ємним додатком не був предметом спору у даній справі, а також те, що станом на дату прийняття даної ухвали, позивачем не надано доказів визнання недійсними в судовому порядку укладеного господарського договору про спільну діяльність від 01.09.1998 з його додатком та рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №88 від 29.01.2003 «Про оформлення права власності на приміщення, будівлі та споруди» в редакції рішення №976 від 13.06.2012 «Про внесення змін в п. 2 рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №88 від 29.01.2003», яким оформлено право власності за ПрАТ «Автотехсервіс» на будівлю автозаправної станції загальною площею 39,8 кв.м., за адресою вул. Микулинецька, 40 у м. Тернополі , то суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами є винятковим інститутом у господарському судочинстві та застосовується у тому випадку, коли нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. У спірній ситуації вищезазначений договір про спільну діяльність з додатком №1 був доказом того, що право власності перейшло до відповідача-1 у визначеному законом порядку на підставі договору та заяви уповноваженої особи - директора товариства «Аско» ОСОБА_4

Проте, враховуючи вищезазначену ухвалу про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності, однак якою встановлено факт фальсифікації договору про спільну діяльність від 01.09.1998 та додатку №1 до нього, а також похідні дії директора товариства, такі обставини є поставою для перегляду рішення за нововиявленими обставинами.

При цьому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Відповідно до ст.75 ГПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З аналізу зазначеної норми випливає, що обставини, які встановлені ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 31.05.2018 у справі №607/5641/18 щодо дійсності договору про спільну діяльність від 01.09.1998 та додатку №1 до нього, є обов`язковими для господарського суду з огляду на те, що узаконення права власності за АТЗТ «Автотехсервіс» відбулося на підставі такого договору та саме такі існуючі на момент прийняття рішення обставини слугували відмові у задоволенні позову ТОВ «Аско» про визнання права власності на спірне майно.

Таким чином, суд апеляційної інстанції керуючись нормами ст. 325 ГПК України, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Предметом позову у даній справі є визнання права власності на будівлю автозаправочної станції під літерою «А» загальною площею 39.8 кв.м. по вул.Микулинецька, 40 в м.Тернополі за товариством з обмеженою відповідальністю «Аско» на підставі ст.392 ЦК України.

Згідно з п.п. 1, 2 ст. 2 Закону України «Про власність» (який діяв на момент прийняття спірного рішення виконавчого комітету, ст.86 ЦК України (в редакції закону від 18.07.63) право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном, яке охороняється законом;

Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом, третейським судом (ст.49 Закону).

Об`єктами права власності господарського товариства (товариства з обмеженою відповідальністю), що є юридичною особою, є грошові та майнові внески його членів, а також майно, набуте внаслідок господарської діяльності, та інше майно, придбане на підставах, не заборонених законом (ст.26 Закону).

Відповідно до ст.10 Закону України «Про підприємства в Україні» від 27.03.91 (втратив чинність з 1 січня 2004 року згідно з Господарським кодексом України від 16 січня 2003 року N 436-IV), майно підприємства становлять основні фонди та оборотні кошти, а також інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі підприємства;

Згідно з пп. 6.1 п.6 Тимчасового положення, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.02 № 7/5 (в редакції наказу від 03.06.02 № 45/5, далі Тимчасове положення), таке оформлення провадиться з видачею органами місцевого самоврядування свідоцтва про право власності за заявою про оформлення права власності на нерухоме майно - фізичним особам та юридичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об`єкти нерухомого майна за наявності акта про право власності на землю або рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети та за наявності акта комісії про прийняття об`єкта і введення його в експлуатацію; - власникам спільних будівель, які на законних підставах зробили перебудову, прибудову, унаслідок чого змінилися належні їм частки.

Згідно з пп. 10 п. «б» статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження (повноваження органів виконавчої влади, надані органам місцевого самоврядування законом, визначення терміну наведене у ст.1 даного закону) щодо обліку та реєстрації відповідно до закону об`єктів нерухомого майна незалежно від форм власності (оформлення права власності).

Право власності фізичних та юридичних осіб на закінчене будівництвом нерухоме майно, яке прийняте в експлуатацію у встановленому законодавством порядку, згідно п.п. 1.3-1.6 Тимчасового положення, підлягають обов`язковій державній реєстрації, яке здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації (БТІ) за місцезнаходженням об`єктів нерухомого майна у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць на підставі правовстановлюючих документів зазначених в Додатку № 2 до Тимчасового положення, до яких згідно п.п. 6,10 Додатку відносяться: свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане органом місцевого самоврядування та рішення судів, третейських судів про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна та про встановлення факту права власності на об`єкти нерухомого майна.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішення виконавчого комітету №841 від 18.10.1995 «Про дозвіл на будівництво організаціям та підприємствам» ТОВ «Аско» дозволено будівництво автозаправної станції на закріпленій території за адресою вул.Микуленецькій,40.

12.11.1997 Інспекцією державного архітектурно - будівельного контролю м.Тернополя видано ТОВ «Аско» дозвіл на виконання робіт згідно проектної документації ПМП «Інвіста», а 22.07.1998 актом державної технічної комісії прийнято в експлуатацію закінчений будівництвом об`єкт автозаправної станції потужністю 375 заправок на добу в кількості 3 блок-пунктів (замовник будівництва ТОВ «Аско», експлуатуюча організація АТЗТ «Автотехсервіс»).

Рішенням виконавчого комітету від 17.08.1998 №947 «Про затвердження акту технічної комісії» затверджено акт державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта автозаправочної станції потужністю 375 заправок на добу в кількості 3 блок-пунктів ТОВ «Аско».

З наведеного апеляційний суд вважає помилковим висновок в рішенні суду, яке переглядається, про те, що збудована і прийнята в експлуатацію у 1998 році автозаправна станція потужністю 375 заправок на добу в кількості 3 блок-пунктів, відноситься до типу контейнерних АЗС, термін використання яких згідно постанови Кабінету Міністрів України від 21.11.99 за №1319 встановлено до 01.01.2000, оскільки нормами діючого законодавства не передбачалося введення в експлуатацію АЗС контейнерного типу, яке не відноситься до нерухомого майна.

Таким чином, факт введення АЗС в експлуатацію свідчить про те, що дане майно містило ознаки нерухомого, а відповідно АЗС була стаціонарною, а не контейнерного типу. Вказане також підтверджується визначеним в технічних умовах ДАІ (а.с.13, т.1) та акті прийняття в експлуатацію від 22.07.1998 переліком проведення обов`язкових робіт, з якого вбачається, що об`єкт був нерухомим. Крім цього, АЗС внесено в генеральний план з будівлями в інвентарній справі ТОВ «Аско», виготовленої 30.11.1999.

З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка, на якій розташоване спірна АЗС, перебуває в постійному користуванні на підставі державного акту від 08.02.1994 №87 у ОП «Тернопільська СТО і ремонту автомашин №2», правонаступником якої є ТОВ «Аско» (а.с.13-14, т.1), що встановлено рішеннями Господарського суду Тернопільської області від 26.10.2009 у справі №6/88-1627, від 11.04.2013 у справі №6/7/921/39/13.

Таким чином, на реконструкцію існуючої АЗС міг отримати лише власник (користувач) земельної ділянки, яким є ТОВ «Аско», або інша особа, яка отримала дозвіл такого власника (користувача), проте, докази надання такого дозволу ТОВ «Аско» в матеріалах справи відсутні. Інших реконструкцій чи нових будівництв цієї та інших АЗС на території земельної ділянки за адресою вул. Микулинецькій,40 (постійний користувач тільки ТОВ «Аско») не відбувалось.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.01.2003 виконавчим комітетом Тернопільської міської ради прийнято рішення №88 на підставі заяви директора ТОВ «Аско» ОСОБА_4 від 19.12.2002 про оформлення права власності на реконструйовану АЗС потужністю 250 заправок на добу за ТОВ «Аско» (а.с.34-35, т.1).

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що єдиним законним власником будівлі, збудованої на підставі дозволу на будівництво, наданого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №941 від 18.10.1995 та прийнятої в експлуатацію актом державної комісії, затвердженим рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 17.08.1998 №947, є ТОВ «Аско», що підтверджується наявними в матеріалах справи вищезазначеними доказами.

Відповідно до ст.ст. 316, 328, 392 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст.317).

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Вказана стаття знаходиться у главі 29 Цивільного кодексу України (захист права власності) та підлягає застосуванню у випадку, коли існуючий документ, який підтверджував право власності, позивачем було втрачено, або у випадку, коли у позивача, що набув право власності за встановлених законодавством підстав, існує спір про право з іншою особою; спір про право означає, що ця інша особа має власні майнові претензії на предмет спору та висловлює чи виражає їх своїми словами чи діями.

Необхідно зазначити, що за загальним правилом судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне право власності, набуте раніше на законних підставах, у випадках, коли це право не визнається, заперечується або оспорюється. Тобто, положення ст. 392 ЦК України спрямовані на захист існуючого, наявного права, що виникло у позивача за передбачених законодавством підстав і підтверджується належними та допустимими доказами, однак не встановлюють способу його набуття, як цього вимагає позивач у справі.

Умовами задоволення позову про визнання права власності на майно є наявність у позивача доказів на підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Такими доказами можуть бути правовстановлюючі документи, а також будь-які інші докази, що підтверджують приналежність позивачеві спірного майна. Отже, до предмета доказування за позовом про визнання права власності входить встановлення цивільно-правових підстав набуття позивачем права власності на спірне майно.

Таким чином, враховуючи наявність преюдиційної обставини щодо фальсифікації вищезгаданого договору про спільну діяльність та додатку №1, незаконності всіх похідних дій вчинених в межах цього договору директором ТОВ «Аско» ОСОБА_4 з метою оформлення за відповідачем-1 права власності на автозаправну станцію, а також відсутність у позивача правовстановлюючого документа на спірне майно та оспорення іншою особою (ТОВ «Автотехсервіс») права власності на це майно, що випливає із наявності різних за своїм змістом рішень органу місцевого самоврядування, апеляційний суд дійшов висновку про наявність в спірному випадку між позивачем та відповідачем спору в межах статті 392 Цивільного кодексу України та відповідно правових підстав для визнання права власності за позивачем на підставі вказаної норми закону.

Суд апеляційної інстанції зазначає також таке.

Відповідно до ст. 277 ГПК України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, зокрема, якщо в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими.

Скаржник в апеляційній скарзі покликається на порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, а саме прийняття ухвали суддею Стадник М.С. про відмову у задоволенні заяви про відвід.

Як підтверджується матеріалами справи, вказана заява мотивована тим, що на даний час здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні стосовно зникнення документів, що мають важливе доказове значення щодо підроблення документів АТЗТ «Автотехсервіс» у спорі між ТОВ «Аско» та АТЗТ «Автотехсервіс». Одним з осіб, імена яких згадуються у вказаному кримінальному провадженні, що можуть бути причетними до зникнення згаданих документів, є син судді Стадник М.С. - працівник прокуратури Стадник В.О., що підтверджується ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 09.11.2018 у справі №607/19940/18.

Ухвала Господарського суду Тернопільської області від 20.12.2018 про визнання необґрунтованого заявленого відводу мотивована тим, що ТОВ «Аско» порушено строки встановлені ст. 39 ГПК України для заявлення відводу, а також те, що заявником не надано доказів, що підтверджують упередженість судді.

Відповідно до ст. 35 ГПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Суд апеляційної інстанції вважає покликання місцевого господарського суду на рішення Європейського суду з прав людини «Білуха проти України» лише формальними, адже, у цьому рішення окрім того, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного», також наголошено і наступне: «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими».

За таких обставин та враховуючи те, що підставою для відводу позивач вважає те, що у кримінальному провадженні згадується ім`я сина головуючого судді Стадник М.С., який може бути причетний до зникнення документів позивача у справі - ТОВ «Аско», у позивача можуть мати місце об`єктивно обґрунтовані побоювання у неупередженості судді.

Тобто, суд у кожній конкретній ситуації, з урахуванням Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27.07.2006, з метою уникнення будь-яких сумнівів у сторін та інших учасників судового процесу щодо неупередженості суду та забезпечення довіри до судової влади в Україні, повинен надати оцінку обставинам, зазначеним у поданій заяві.

На переконання суду апеляційної інстанції, факт відсутності доказів наявності вини та вироку у вищезгаданому кримінальному провадженні немає значення, а вирішальним є те, що сторона має обґрунтовані сумніви у неупередженості та безсторонності судді.

А відтак, апеляційний господарський суд дійшов висновку про порушення норм процесуального права місцевим господарським судом в частині відмови у задоволенні заяви про відвід.

Відповідно ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 04.02.2019 скасувати, задовольнити заяву про перегляд рішення Господарського суду Тернопільської області від 09.04.2012 у справі №7/86-1298 за нововиявленими обставинами, скасувати дане рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням вище, апеляційний господарський суд дійшов висновку про стягнення з відповідача-1 на користь позивача судового збору за розгляд заяви в суді першої інстанції у сумі 754, 88 грн та розгляд апеляційної скарги у розмірі 1 921 грн.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 74, 129, 269, 270, 277, 282-284, 320, 321, 325 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аско» задовольнити.

2. Ухвалу Господарського Тернопільської області від 04.02.2019 скасувати.

3. Задовольнити заяву ТОВ «Аско» про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Тернопільської області від 09.04.2012.

4. Прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю «Аско» право власності на будівлю автозаправної станції під літерою «А» загальною площею 39.8 кв.м. по вул.Микулинецькій,40 в м. Тернополі.

5. Стягнути з ТОВ «Автотехсервіс» (46003, м.Тернопіль, вул. За Рудкою,33; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Аско» (46006, м.Тернопіль, вул.Микулинецька,40; ) 754, 88 грн судового збору за розгляд заяви в суді першої інстанції та 1 921 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Господарському суду Тернопільської області видати наказ на виконання даної постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо або через Західний апеляційний господарський суд до Верховного Суду (п.17.5 Перехідних положень ГПК України).

Справу повернути до місцевого господарського суду.

Повний текст постанови складено 28.05.2019.

Головуючий (суддя-доповідач) О.І. Матущак

Судді М.І. Хабіб

Г.Г. Якімець