УХВАЛА

м. Київ

04.06.2019Справа № 910/6964/19

Суддя господарського суду міста Києва Ломака В.С., розглянувши заяву Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (01014, місто Київ, бульвар Дружби Народів, будинок 38) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Синоптик-Центр» (03110, місто Київ, вулиця Солом`янська, будинок 16) про видачу судового наказу за вимогою про стягнення заборгованості за договором оренди № 45 від 01.12.2013 у розмірі 21 678, 00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулось до господарського суду міста Києва з заявою про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Синоптик-Центр» заборгованості за договором оренди № 45 від 01.12.2013 у розмірі 21 678, 00 грн.

Розглянувши подану Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» заяву про видачу судового наказу, суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні, враховуючи наступне.

Так, підстави та порядок видачі судового наказу врегульовано положеннями Розділу ІІ Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 статті 147 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За загальним правилом, при розгляді вимог в порядку наказного провадження суд не розглядає обґрунтованість заявлених вимог заявлених стягувачем по суті (пункт 7 частини 1 статті 155 Господарського процесуального кодексу України).

Разом з тим, виходячи з положень пункту 5 частини 1 статті 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Така підстава для відмови у видачі судового наказу свідчить про наявність у суду обов`язку здійснити певний аналіз обґрунтованості вимог заявника на предмет наявності/порушення його права, щодо спливу позовної давності, в тому числі щодо наявності прострочення виконання зобов`язання боржником (зокрема, з метою визначення періоду, який знаходиться в межах позовної давності).

Однак, такі повноваження суду в межах наказного провадження є обмеженими, враховуючи функціональне призначення інституту наказного провадження та принцип пропорційності господарського судочинства (стаття 15 Господарського процесуального кодексу України).

Так, у випадку встановлення судом обставин, які свідчать про заявлення вимог поза межами позовної давності навіть щодо частини періоду нарахування в межах певного виду вимог (в даному випадку - вимог про стягнення суми основного боргу), - мають місце обставини, які свідчать про відсутність безспірності вимог (що є обов`язковим критерієм при здійсненні наказного провадження) та наявності обставин (пункт 5 частина 1 статті 152 Господарського процесуального кодексу України), імперативним наслідком яких є відмова суду у видачі судового наказу.

З доданих до заяви документів вбачається, що між заявником (Орендодавець) та боржником (Орендар) було укладено Договір оренди № 45 від 01.12.2013, відповідно до пункту 1.1. якого Орендодавець передає, а Орендар приймає у тимчасове платне користування частину нежитлових приміщень, загальною площею 124,8 м.кв., а саме на 2 поверсі площею 42, 40 м.кв.; на цокольному поверсі площею 82,40 м.кв., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Івана Клименка АДРЕСА_1 . 23.

Згідно з актом приймання-передачі від 01.12.2013 заявник передав вищевказане нежитлове приміщення в оренду боржнику.

За умовами пункту 4.1. Договору строк оренди обчислюється з дати підписання сторонами Акта приймання-передачі об`єкта оренди та становить 35 календарних місяців.

Відповідно до пункту 5.4. Договору починаючи з другого місяця користування об`єктом оренди орендна плата сплачується Орендарем на поточний рахунок Орендодавця, вказаний в розділі 10 цього Договору, не пізніше 10 числа поточного місяця на підставі даного Договору. По закінченні кожного розрахункового місяця сторонами підписується двосторонній акт наданих послуг.

Як вбачається з наданої заявником довідки, за боржником значиться заборгованість по орендній платі за грудень 2014 року в сумі 10 839, 00 грн., та за січень 2015 року в сумі 10 839, 00 грн.

Положеннями статті 256 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У зобов`язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов`язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов`язання мало бути виконане.

Якщо договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобов`язань, що з нього виникають, позовна давність обчислюється окремо стосовно кожного з таких строків. Позовна давність за позовами, пов`язаними з простроченням почасових платежів (проценти за користування кредитом, орендна плата тощо), обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Отже, у разі неналежного виконання боржником як орендарем зобов`язань по сплаті орендної плати, позовна давність за вимогами кредитора про стягнення орендної плати, оплата якої відповідно до умов Договору визначена періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

При цьому, право заявника як орендодавця вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, у зв`язку з чим, початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення, а саме з 11 числа кожного місяця.

Судом встановлено, що з моменту виникнення у Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» права вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «Синоптик-Центр» щодо стягнення суми основного боргу за грудень 2014 року - січень 2015 року пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги (враховуючи строки здійснення боржником оплати за орендну плату, встановлені у пункті 5.4. договору оренди № 45 від 01.12.2013, та дату звернення заявника до суду із даною заявою - 27.05.2019 року).

З огляду на викладене, оскільки з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви в цій частині у відповідності до пункту 5 частини 1 статті 152 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, суд зазначає, що згідно з частиною 2 статті 91 Господарського процесуального кодексу України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Відповідно до п. 5.27 Національного стандарту України ДСТУ 4163-2003 «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації», затвердженого Наказом Держспоживстандарту України № 55 від 07.04.2003 відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Разом з цим, як вбачається з додатків до заяви про видачу наказу, заявником в якості «доказів» до заяви додано ксерокопії документів які, не є ані оригіналами документів, ані засвідченими у встановленому законом порядку копіями документів (відмітка не містить назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчила копії, її прізвища та ініціалів, дати засвідчення копій).

Відповідно до частини 2 статті 152 Господарського процесуального кодексу України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до положень частини 2 статті 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись статтями 148, пунктом 5 частини 1 статті 152 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,-

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» у задоволенні заяви про видачу судового наказу за вимогою про стягнення до Товариства з обмеженою відповідальністю «Синоптик-Центр» заборгованості за договором оренди № 45 від 01.12.2013 у розмірі 21 678, 00 грн.

2. Ухвала набирає законної сили негайно після її прийняття та відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України та підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її складання.

Суддя В.С. Ломака