РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.05.2019Справа № 910/14219/18
За позовом Приватного підприємства "Наша фарба"

до Дочірнього підприємства "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

про стягнення 251 312,17 грн.

суддя Мельник В.І.

за участю секретаря судового засідання Федорової О.В.

Представники сторін:

Від позивача Фесюнов О.В., представник

Від відповідача не з`явився

Суть спору:

Київський національний лінгвістичний університет подав на розгляд Господарського суду міста Києва позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю "Територіальне між господарче об`єднання "Ліко-Холдінг" про зобов`язання усунути перешкоди у користування земельною ділянкою.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням умов договору поставки № 34/2/1-14 від 21.04.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.2018 відкрито провадження у справі № 910/14219/18 та призначити підготовче засідання на 30.11.2018.

В судове засіданні 30.11.2018 представник позивача з?явився, надав суду усні пояснення.

В судове засіданні 30.11.2018 представник відповідача не з?явився.

Ухвалою суду від 30.11.2018 відкладено підготовче засідання на 25.01.2019.

04.12.2018 відділом діловодством суду від відповідача отримано відзив на позовну заяву.

25.01.2019 розгляд справи не відбувся, у зв`язку із перебуванням судді Мельника В.І. на лікарняному.

Ухвалою суду від 18.02.2019 розгляд справи призначено на 22.03.2019.

В підготовче судове засіданні 22.03.2019 представники сторін не з?явилися.

Ухвалою суду від 22.03.2019 призначено розгляд справ по суті на 12.04.2019.

10.04.2019 відділом діловодства суду від позивача отримано відповідь на відзив.

12.04.2019 розгляд справи не відбувся, у зв`язку із перебуванням судді Мельника В.І. на лікарняному.

У зв`язку з виходом судді Мельника В.І. з лікарняного, справа підлягає призначенню до розгляду.

Ухвалою суду від 23.04.2019 призначено розгляд справи по суті на 27.05.2019.

В судове засідання 27.05.2019 представник позивача з`явився, надав суду усні пояснення у справі та просив суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідач в судове засідання 27.05.2019 не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 27.05.2019 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом з`ясовано наступне

21.04.2017 між позивачем, як постачальником та відповідачем, як замовником, було укладено Договір поставки №34/2/1-14, відповідно до умов якого постачальник зобов`язався поставити та передати у власність замовника, а замовник прийняти та оплатити товар (надалі іменується «товар») - фарба для розмітки доріг, розчинник для фарб за ціною відповідно до умов даного Договору.

Відповідно до п. 1.1. Договору постачальник поставляє покуплю ДП «КОДУ» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України»), а покупець оплачує та приймає належної якості продукцію: фарба для розмітки доріг, розчинник для фарб.

Пунктом 1.2. Договору визначено, що кількість та ціна продукції що поставляється за цим Договором, визначається у видаткових накладних.

Позивач зазначив, що виконав взяті на себе зобов`язання за Договором та відповідно до видаткових накладних поставив замовнику товар на загальну суму 330216,30 грн., а ціна продукції визначалась у виписаних видаткових накладних від 03.05.2017 №РН- 0000237 та від 26.09.2017р. №РН 0000640.

Сторони відповідно до п. 3.1 Договору погодили, що загальна вартість товару за цим договором складається із вартості кожної партії товару, поставленої в межах строку дії цього договору, відповідно до видаткових накладних, доданих до договору.

Між сторонами 03.07.2018 підписано акт звірення взаєморозрахунків між ДП «Київське обласне дорожнє управління» ВАТ «ДАК Автомобільні дороги України» та Приватним підприємство «НАША ФАРБА» відповідно до якого сальдо складає 214992,22 грн.

13.09.2018 позивач надіслано претензію №13/09-01 відповідно до якої просив відповідача сплатити заборгованість в розмірі 214 992,22 грн. в 10 денний строк з моменту її отримання. Проте дана претензія за твердженням позивача залишилася без розгляду відповідачем ( отримана 17.09.2018).

Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог в зв`язку із їх необґрунтованістю.

Позивач мотивує звернення до суду тим, що ним добросовісно виконано взяті на себе зобов`язання за договором, проте відповідачем станом на час звернення до суду та під час розгляду справи не виконано взятих зобов`язань за договором.

Як визначено частинами 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 2 статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні -покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частиною 2 ст. 712 ЦК України також передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання, в силу ст. 525 ЦК України, не допускається.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, господарський суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості підлягає задоволенню, в розмірі 214992,22 грн.

Крім суми основної заборгованості позивач просить суд стягнути із відповідача в зв`язку із порушенням зобов`язання пеню в розмірі 939,15 грн., штраф в розмірі 6449,72 грн., 3% річних в розмірі 28930,58 грн.

Пунктами. 7.3.7 п.7.3 Договору №34/2/1-14 від 21.04.2017 року сторони погодили, що у випадку порушення строків оплати товару замовник на вимогу постачальника зобов`язаний сплатити останньому пеню в розмірі 0,001% від суми боргу, за кожен день прострочення та штраф в розмірі 0,001% (сплачується одноразово) від суми боргу.

Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частинами 1, 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно розрахунку позивача сума штрафу складає 6449,72 грн. та пені 939,15 грн. Розрахунок неустойки та штрафу відповідає матеріалам справи та умовам договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що дії відповідача є порушенням грошового зобов`язання, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Перевіривши розрахунок позивача 3% річних з простроченої суми суд вважає його обґрунтованим, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 28930,58 грн. - 3% річних підлягають задоволенню.

Позивач також відповідно до позовної заяви просив суд стягнути із відповідача 10 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Виходячи з аналізу ст. 126 Господарського процесуального кодексу України можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні п. 1 ст. 1 та ч. 1 ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

Витрати сторін, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених 129 ГПК України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення абоіншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Враховуючи вище зазначене, суд дійшов висновку про задоволення вимоги позивача про стягнення із відповідача 10 000 грн. витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 126, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,-

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити позовні вимоги.

2. Стягнути із Дочірнього підприємства «Київське обласне дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 11-А, ідентифікаційний номер 33096517) на користь Приватного підприємства «НАША ФАРБА» (03151, м. Київ, вул. Ушинського, 40, ідентифікаційний номер 36406564) основну заборгованість в розмірі 214992 (двісті чотирнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 22 коп., пеню в розмірі 939 (дев`ятсот тридцять дев`ять) грн.15 коп., штраф в розмірі 6449 (шість тисяч чотириста сорок дев`ять) грн. 3 % річних в розмірі 28930 (двадцять вісім тисяч дев`ятсот три тридцять) грн. 58 коп., судовий збір в розмірі 3301 (три тисячі триста одна) грн. 31 коп., витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн.

3. Видати наказ.

Це рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 29.05.2019

Суддя В.І. Мельник