РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.05.2019Справа № 910/2828/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г. за участю секретаря судового засідання Дьогтяр О.О., розглянув матеріали господарської справи

за позовомдержавної установи «Харківський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України»
дотовариства з обмеженою відповідальністю «Техойл НК»
простягнення 376 479,52 грн.

Представники учасників справи: не з`явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державна установа «Харківський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» (далі - позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Техойл НК» (далі - відповідач) про стягнення 376 479,52 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач, всупереч умовам укладеного між сторонами Договору № 1403 від 14.03.2018, не виконав своїх зобов`язань щодо забезпечення пальним державної установи «Харківський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» згідно переданих та оплачених останнім талонів. Таким чином, за твердженням позивача, станом на момент звернення останнього з позовом до суду у відповідача існує заборгованість у загальному розмірі 376 479,52 грн., з яких: вартість недопоставленого пального - 320 408,11 грн., пеня - 33 642,84 грн. та штраф - 22 428,57 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.03.2019 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

22.03.2019 до загального відділу діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.03.2019 відкрито провадження у справі № 910/2828/19, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 23.04.2019.

18.04.2019 до загального відділу діловодства суду від позивача надійшло клопотання про приєднання письмових доказів до матеріалів справи, а також клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.04.2019 судове засідання у справі № 910/2828/19 відкладено на 21.05.2019.

17.05.2019 до загального відділу діловодства суду від позивача надійшли пояснення щодо нарахування пені та штрафу.

Представники позивача та відповідача, що належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання 21.05.2019 не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

При цьому, належне повідомлення позивача про час та місце розгляду справи підтверджується повідомленням про вручення судового відправлення № 268.

Належне повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання підтверджується наступним.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Ухвала господарського суду міста Києва від 11.03.2019 про відкриття провадження у справі, як і ухвала суду від 23.04.2019 (про відкладення судового засідання), були направленні відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення, що підтверджується відтиском печатки про відправлення на зворотній стороні таких ухвал, на адресу його місцезнаходження, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 01030, м. Київ, вул. Ярославів Вал, буд. 5-В.

За змістом ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, враховуючи, що ухвали суду направлялися відповідачу на зазначену в відомостях Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адресу місцезнаходження (реєстрації) останнього, а матеріали справи не містять доказів повідомлення іншої адреси перебування відповідача, то керуючись приписами ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України суд дійшов висновку, що ухвали суду по даній справі є такими, що були вручені відповідачу.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов у визначений у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України строк не скористався.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З огляду на наведене та керуючись вказаними приписами господарського процесуального закону, беручи до уваги відсутність будь-яких повідомлень сторін про причини неявки їх представників у судове засідання 21.05.2019, суд дійшові висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників учасників справи.

У судовому засіданні 21.05.2019 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового розгляду 21.05.2019 за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

14.03.2018 між державною установою «Харківський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» (замовником) та товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕХОЙЛ НК» (постачальником) було укладено Договір № 1403 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник у відповідності з цим договором зобов`язується поставити та передати у власність замовнику: код ДК 021 :2015 - 09130000-9 «Нафта і дистиляти» (Бензин А-95, дизельне паливо) (далі - Товар), а замовник зобов`язується прийняти й оплатити надані товари, в обсягах та на умовах встановлених цим договором.

Відпуск товарів здійснюється у мережі автозаправних станцій постачальника, перелік яких міститься у Додатку № 2, який є невід`ємною частиною цього договору (п. 1.2 Договору).

Пунктом 1.3 Договору визначено строк поставки товарів - до 31.12.2018.

Відповідно до п. 3.1 Договору (в редакції Додаткової угоди № 2 від 30.10.2018) кількість товару, що постачається за договором, на момент укладення договору складає: бензин А-95 - 43 080,00 літрів, дизельне паливо - 45 780,00 літрів.

Кількість кожної партії товару, що постачається за договором, визначається у письмовій заявці замовника (п. 3.2 Договору).

Пунктами 4.1, 4.2, 4.3, 4.4 Договору визначено, що невід`ємною умовою поставки товару має бути повідомлення замовника постачальнику на постачання товару в кількості та вартості узгодженої з замовником. Не пізніше 7 календарних днів після отримання повідомлення постачальник зобов`язаний передати замовнику талони (талони пластикові, паперові або паливні скетч-карти) на придбання замовленої кількості палива. Талони за цим договором не є спеціальним платіжним засобом (платіжною карткою) у розумінні Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» і призначенні виключно для підтвердження повноважень представників замовника на отримання товару за цим договором. Талони передаються на склад замовника за адресою - 61070, м. Харків, Помірки, згідно реквізитам, які надані замовником. Відпуск товару замовнику або його представникам здійснюється на АЗС в кількості номіналу пред`явленого талону цілодобово, включаючи вихідні та святкові дні.

Згідно з п. 5.1 Договору товари вважаються переданими постачальником і прийнятий замовником по кількості і якості з моменту фактичного отримання товарів згідно умов договору. Право власності переходить до замовника в момент отримання товарів за талонами відповідно до умов цього договору.

Ціна на товар указується в національній валюті України - гривні. Ціна за одиницю товару визначається Специфікацією, яка є Додатком № 1 до Договору № 1403 від 14.03.2018 р. Сума цього договору становить: 1 229 664,00 грн., у т.ч. ПДВ 204 940,67 грн. (п.п. 6.1, 6.2 Договору в редакції Додаткової угоди № 2 від 30.10.2018).

Відповідно до п.п. 7.1, 7.2 Договору розрахунки за товари здійснюються у безготівковій формі. Замовник здійснює оплату поставленого товару протягом 20 банківських днів з дати підписання накладної постачальником.

Пунктом 9.1 Договору визначено, що останній набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2018 року. В частині оплати - до повного виконання.

Судом встановлено, що відповідачем на виконання умов Договору було здійснено поставку талонів на загальну суму 1 229 644,00 грн., що підтверджується видатковими накладними № НКТ-000431 від 19.03.2018 на суму 103 200,00 грн., № НКТ-000668 від 10.04.2018 на суму 199 964,00 грн., № НКТ-000992 від 10.05.2018 на суму 103 200,00 грн., № НКТ-001174 від 22.05.2018 на суму 51 600,00 грн., № НКТ-001957 від 10.07.2018 на суму 180 600,00 грн., № НКТ-002196 від 23.07.2018 на суму 90 300,00 грн. № НКТ-003067 від 02.10.2018 на суму 97 580,00 грн. та № НКТ-003416 від 30.10.2018 на суму 403 200,00 грн.

Позивач, у свою чергу, отримав та оплатив талони в повному обсязі, що підтверджено платіжними дорученнями № 502 від 19.03.2018 на суму 103 200,00 грн., № 769 від 12.04.2018 на суму 199 964,00 грн., № 962 від 11.05.2018 на суму 103 200,00 грн., № 1163 від 01.06.2018 на суму 51 600,00 грн., № 1519 від 13.07.2018 на суму 180 600,00 грн., № 1583 від 24.07.2018 на суму 90 300,00 грн., № 2183 від 04.10.2018 на суму 97 580,00 грн. та № 2432 від 30.10.2018 на суму 403 200,00 грн.

За твердженням позивача, з жовтня 2018 року деякі АЗС відмовляли позивачу у відпуску товару за талонами, а з 15.11.2018 обмежили реалізацію талонів, виданих позивачу та дійсних до 31.05.2019, про що позивачем спільно з представниками АЗС складались відповідні акти, зокрема від 15.10.2018, 23.10.2018, 15.11.2018, 28.11.2018, 12.12.2018, 10.01.2019, 15.01.2019 та 31.01.2019.

26.11.2018 позивач звернувся до відповідача з листом № 1.4/7509, в якому повідомив про неможливість транспортних засобів позивача здійснювати заправку на АЗС м. Харкова та Харківської області по виданих талонах та просив термінового втручання в вирішенні даної проблеми.

Вказаний лист було отримано відповідачем 30.11.2018, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 675, копія якого наявна в матеріалах справи.

Проте, відповідач відповіді на вказаний лист не надав, у зв`язку з чим 05.02.2019 позивачем на адресу відповідача надіслано претензію №1.5/580 від 04.02.2019, в якій повідомлено про неможливість отримання оплаченого товару на загальну суму 319 544,11 грн., а саме бензину А-92 в кількості 9 270 літрів на суму 266 976,00 грн. та дизельного палива в кількості 2 060 літрів на суму 52 568,11 грн. та вимагав впродовж 5-ти днів з моменту отримання даної претензії сплатити (повернути) державній установі «Харківський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» грошових коштів у розмірі 319 544,11 грн.

Втім, вищевказана претензія була залишена відповідачем без відповіді та задоволення, що стало підставою звернення позивача з позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 320 408,11 грн., пені у розмірі 33 642,84 грн. та штрафу в розмірі 22 428,57 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 669 Цивільного кодексу України кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

З матеріалів справи вбачається, що починаючи з березня 2018 року відповідачем здійснювалась поетапна передача талонів на загальну суму 1 229 644,00 грн. та їх оплата позивачем, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними та платіжними дорученнями.

Згідно з ч. 1 ст. 670 Цивільного кодексу України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Згідно з ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Як встановлено судом, п.п. 1.3 Договору визначено строк поставки товарів - до 31.12.2018.

При цьому, п. 4.4 Договору визначено, що відпуск товару замовнику або його представникам здійснюється на АЗС в кількості номіналу пред`явленого талону цілодобово, включаючи вихідні та святкові дні.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Проте, за твердженням позивача, що підтверджується актами про відмову з відпуску палива від 15.10.2018, 23.10.2018, 15.11.2018, 28.11.2018, 12.12.2018, 10.01.2019, 15.01.2019 та 31.01.2019, а також неодноразовими зверненнями з листами та претензією, відповідачем було невчасно та не повній мірі поставлено дизельне паливо та бензин, внаслідок чого у останнього станом на момент розгляду спору існують невиконанні зобов`язання щодо поставки бензину А-95 - 9 300 літрів на суму 267 840,00 грн. та дизельного палива - 2 060 літрів на суму 52 568,11 грн., тобто на загальну суму 320 408,11 грн.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою та сьомою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Беручи до уваги зазначене та враховуючи, що відповідачем не надано суду жодних доказів належного виконання зобов`язання щодо передачі пального за придбаними талонами, не спростовано заявлених позовних вимог в цій частині та не надано доказів відсутності у останнього обов`язку щодо забезпечення відповідача пальним у вищевказаній кількості, суд дійшов висновку про обгрунтованість та доведеність позовних вимог в цій частині, що є підставою для їх задоволення на суму 320 408,11 грн.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення пені у розмірі 33 642,84 грн. та штрафу у розмірі 22 428,57 грн.

Приписами частини 1 статті 216 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом з ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 11.2 Договору за несвоєчасну поставку товару постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів постачальник додатково сплачує замовнику штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Таким чином, оскільки, як встановлено судом, відповідачем допущено порушення умов Договору в частині фактичного надання позивачу палива шляхом відпуску його на АЗС за талонами, здійснивши перерахунок пені, судом встановлено, що стягненню з відповідача підлягає пеня в розмірі 18 583,67 грн.

При цьому, розрахунок суми пені судом здійснено за період з 01.01.2019 по 27.02.2019, оскільки в п. 1.3 Договору сторонами погоджено, що строк поставки обумовленого сторонами товару (бензин А-95 та дизельне паливо) до 31.12.2018, а тому за висновком суду відповідач є таким що прострочив виконання взятого на себе зобов`язання з поставки товару з 01.01.2019.

Дослідивши здійснений позивачем розрахунок заявленої до стягнення суми штрафу, суд вважає його обґрунтованим, арифметично вірним та таким, що не суперечить нормам чинного законодавства, у зв`язку з чим вимоги в цій частині підлягаю задоволенню в повному обсязі, а саме у розмірі 22 428,57 грн.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 86 ГПК України).

Відповідачем відзиву на позовну заяву, контррозрахунку суми позовних вимог та будь-яких заперечень по суті позовних вимог не надано, доводів позивача у встановленому законом порядку не спростовано.

З огляду на вищезазначене, беручи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог державної установи «Харківський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України», з покладенням судового збору в цій частині на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги державної установи «Харківський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХОЙЛ НК» (01030, м. Київ, вул. Ярославів Вал, 5-В; ідентифікаційний код 41486736) на користь державної установи «Харківський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» (61070, м. Харків, Помірки; ідентифікаційний код 38493324) заборгованість в розмірі 320 408 (триста двадцять тисяч чотириста вісім) грн. 11 коп., пеню у розмірі 18 583 (вісімнадцять тисяч п`ятсот вісімдесят три) грн. 67 коп., штраф у розмірі 22 428 (двадцять дві тисячі чотириста двадцять вісім) грн. 57 коп. та судовий збір у сумі 5 421 (п`ять тисяч чотириста двадцять одна) грн. 30 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 29.05.2019.

Суддя О.Г. Удалова