ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2019 р. Справа №909/729/17

Місто Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бонк Т.Б.

суддів Бойко С.М.

Якімець Г.Г.

секретар судового засідання Борщ І.О.

за участю представників:

від позивача П`ятецький С.В. (представник),

від відповідача, третьої особи не з`явилися.

одержавши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова мережа "Фаворит" від 16 січня 2019 року № 18 (з урахуванням заяви про доповнення апеляційної скарги)

на рішення Господарського суду Івано - Франківської області від 21.12.2018, суддя Фанда О.М., повний текст складено 02.01.2019,

у справі №909/729/17

за позовом: Національного банку України, вул. Інститутська, 9, м. Київ, 01601,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова мережа "Фаворит", вул. Промислова, 29, м. Івано-Франківськ, 76018,

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство "Комерційний Банк "Фінансова ініціатива", вул. Щорса, буд. 7/9, м. Київ, 03150,

про звернення стягнення на предмет іпотеки

ВСТАНОВИВ:

короткий зміст вимог позову та рішення суду першої інстанції:

Національний банк України (далі позивач, НБУ) звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова мережа "Фаворит" (далі відповідач, ТОВ "Торгова мережа "Фаворит") про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням позичальником (третьою особою по справі) ПАТ "КБ "Фінансова ініціатива умов Кредитного договору №12/09/5 від 13.05.2014 року з додатковими угодами до нього. З урахування вказаного боргу та на підставі укладеного договору про іпотеку від 23.06.2014 року просить суд в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки. В позовній заяві позивач просить суд встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", за початковою ціною 2 616 300 грн 00к., яка визначена на підставі висновку суб`єкта оціночної діяльності ТОВ "Консалтингова компанія "Увекон".

Рішенням Господарського суду Івано - Франківської області від 21.12.2018 у справі №909/729/17 позов задоволено. В рахунок погашення заборгованості Публічного акціонерного товариства КБ "Фінансова ініціатива" (м. Київ, вул. Щорса, буд 7/9, код 33299878) за Кредитним договором № 12/09/5 від 13.05.2014р. (з усіма змінами та доповненнями до нього) перед Національним банком України (вул. Інститутська, 9, м. Київ, 01601, ) в загальній сумі заборгованості - 2 135 893 013 грн 70к. (два мільярда сто тридцять п`ять мільйонів вісімсот дев`яносто три тисячі тринадцять гривень сімдесят копійки), яка складається із заборгованості за кредитом - 2 000 000 000 грн 00к. (два мільярди гривень), заборгованості за процентами 135 863 013 грн 70к. (сто тридцять п`ять мільйонів вісімсот шістдесят три тисячі тринадцять гривень сімдесят копійки), штраф 30 000 грн 00к. (тридцять тисяч) звернуто стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 23.06.2014 року, укладеного між Національним банком України та ТОВ "Торгова Мережа Фаворит", що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черкасовою Н.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1649 на наступне майно: вбудоване нежитлове приміщення загальною площею 469,3 кв.м., що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м.Нікополь, АДРЕСА_1 , яке належить ТОВ Торгова мережа Фаворит на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 18.02.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Максименко О.В., зареєстрованого в реєстрі за №277 та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 16. Вирішено встановити спосіб реалізації шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, встановлений Законом України "Про виконавче провадження".

Оскаржуване рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що вимоги Національного банку України про сплату заборгованості за Кредитним договором були залишені без виконання як третьою особою по справі, так і відповідачем. У зв`язку з невиконанням ПАТ "КБ "Фінансова ініціатива" зобов`язань за Кредитним договором №12/09/5 від 13.05.14 позивач по справі наділений правом звернути стягнення на предмет іпотеки по Іпотечному договору від 23.06.2014р., укладеному між Національним банком України (Іпотекодержатель) та ТОВ "Торгова мережа "Фаворит".

Суд першої інстанції звернув увагу, що поданий позивачем експертний висновок щодо визначення ринкової ціни об`єкта іпотеки, судом до уваги не беруться, оскільки термін дії звіту про оцінку закінчився станом на момент розгляду справи. За наявності розбіжностей щодо визначення початкової ціни продажу майна, суд дійшов висновку провести реалізацію іпотечного майна шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, встановлений Законом України "Про виконавче провадження", без визначення у резолютивній частині рішенні суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:

в апеляційній скарзі відповідач просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнутого судового збору з відповідача, оскільки вважає, що звернення стягнення на предмет іпотеки тісно супроводжується визначенням початкової ціни майна, відтак, для задоволення позову судом позивач повинен довести ту початкову ціну, яку зазначив у позовних вимогах. Скаржник також зазначає, що станом на момент розгляду справи термін дії Звіту про оцінку закінчився. Скаржник вважає, що фактично задоволивши позов у частині звернення стягнення на предмет іпотеки та відкинувши необхідність визначення вартості майна на стадії судового розгляду, суд перекваліфікував позовну вимогу з матеріально-правової у нематеріально-правову, що призвело до невірного розподілу судових витрат.

Апеляційний суд в ухвалі Західного апеляційного господарського суду від 08.02.2019 зазначив, що апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що для задоволення судом позову позивач повинен довести ту початкову ціну, яку зазначив у позовних вимогах, покликається на те, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо спростування оцінок майна наданих позивачем, звертає увагу на те, що термін звіту про оцінку закінчився, зазначає, що ним долучено рецензію на зазначений звіт, цитує висновок зазначеної рецензії; апелянт обґрунтовує вимогу апеляційної скарги не арифметичною помилкою суду першої інстанції при розрахунку судового збору чи помилковим зазначенням розміру судового збору, та не обмежується доводами виключно щодо стягнутого судового збору чи покликанням лише на норми законодавства, які регулюють відносини у сфері стягнення та сплати судового збору, а покликається на обставини справи по суті спору, досліджені судом докази, та зазначає про неправильну, неповну оцінку окремих доказів судом першої інстанції по суті справи з покликанням на ст.ст. 74, 76, 77, 79 ГПК України. В даному випадку перегляд рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутого судового збору неможливий без дослідження обставин справи та доказів, встановлення та оцінка яких вплине на визначення характеру позову. Розмір (ставка) судового збору безпосередньо пов`язаний з позовними вимогами, а відтак і з предметом та підставою позову, що у свою чергу зумовлює необхідність перевірки обставин справи, враховуючи доводи скаржника з покликанням на обставини справи та докази.

25.03.2019 на адресу апеляційного суду надійшов відзив Національного банку України на апеляційну скаргу, надісланий у встановлений судом строк.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги з тих мотивів, що сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо така вартість майна змінилася.

Позивач звертає увагу на те, що до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Зазначає, що відповідно до п.6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справи «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.3012 вимога заставодержателя про звернення стягнення на предмет застави оплачується судовим збором як вимога немайнового характеру, якщо така вимога пред`явлена після вирішення вимоги про виконання основного зобов`язання (стягнення заборгованості тощо). Вимога заставодержателя про звернення стягнення на предмет застави, пред`явлена до звернення до суду з вимогою про виконання основного зобов`язання, оплачується судовими збором як вимога майнового характеру. При цьому ціна позову визначається розміром виконання, на яке претендує заставодержатель за рахунок заставленого майна. Відтак, при поданні позову Національний банк України керувався чинною на той момент нормою законодавства у ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

27.03.2019 скаржником подано заяву про доповнення до апеляційної скарги у порядку ст.266 ГПК України, у якій скаржник просить прийняти зазначену заяву до розгляду та долучити до матеріалів справи, поновити строк на подання заяви про доповнення до апеляційної скарги та визнати причини пропуску строку поважними. При цьому, зазначає, що необхідність подання такої заяви зумовлена постановленням апеляційним судом ухвали про відкриття провадження у справі, та новими доводами скаржника стосовно того, що у даному випадку дослідженню повинні підлягати усі обставини справи.

Відтак, у поданій заяві скаржник просить скасувати рішення Господарського суду Івано - Франківської області від 21.12.2018 повністю та винести нове рішення суду, яким у позові відмовити.

Апеляційний суд дійшов висновку про поновлення пропущеного строку на подання заяви про доповнення апеляційної скарги та про прийняття зазначеної заяви до розгляду разом з поданою апеляційною скаргою.

Крім того, 28.03.2019 на адресу апеляційного суду від скаржника надійшло письмове клопотання про зупинення провадження у справі, в якому скаржник просить зупинити провадження у даній справі №909/729/17 за апеляційною скаргою ТОВ "Торгова мережа "Фаворит" від 16 січня 2019 року на рішення Господарського суду Івано - Франківської області від 21.12.2018 до набрання законної сили судовим рішенням по справі № 910/348/19, що розглядається в Господарському суді м.Києва за позовом Компанії «М.С. Європа Транс Холдінгз Лімітед» до НБУ, ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива», ТОВ «Торговий дім «Транс магістраль» про визнання відсутнім права вимоги та стягнення 3 248 805 739,09 грн.

Подану заяву обґрунтовує тим, що у справі № 910/348/19 може бути визнано відсутнім право вимоги у НБУ за Кредитними договорами, зокрема за Кредитним договором від 13.05.2014, досліджуватиметься питання заміни кредитора у Кредитних договорах, у тому числі за спірним договором. Вважає, що зазначені господарські справи є пов`язаними, і розгляд даної справи є неможливим до набрання законної сили рішенням суду у справі № 910/348/19, зважаючи також на те, що Договір іпотеки є похідним зобов`язанням від кредитного договору.

28.05.2019р. подано письмові заперечення Національного банку України щодо клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.

Апеляційний суд приходить до наступного висновку при розгляді заяви про зупинення провадження у справі.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупинення провадження у справі це тимчасове й повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, що не можуть бути з`ясовані та встановлені у даному процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи відповідно, апеляційного перегляду.

З огляду на викладене, розгляд справи № 910/348/19 не є перешкодою для перевірки суттєвих обставин, які встановлені судом першої інстанції у даній справі при її перегляді в апеляційному порядку, а обставини даної справи надають можливість розглянути даний спір, незалежно від розгляду справи № 910/348/19.

Необґрунтоване зупинення провадження у даній справі призводить до затягування строків розгляду справи і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що свідчить про порушення положень частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.

Аналогічні висновки зроблено Верховним Судом у Постанові від 03.04.2019 справі №909/621/17.

Відтак, апеляційний суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання скаржника ТОВ «Торгова мережа «Фаворит» про зупинення провадження у справі.

Крім того, 17.05.2019 року ТОВ «Торгова мережа «Фаворит» подано клопотання про призначення судової оціночно будівельної експертизи для встановлення ринкової вартості нежитлового вбудованого приміщення.

Апеляційний суд, враховуючи думку представників сторін, дійшов висновку про відмову в задоволенні зазначеного клопотання з підстав відсутності умов, передбачених ст. 99 України, для призначення експертизи, а також недоведеності заявником необхідності проведення даної експертизи у даній справі.

У судове засідання не з`явився представник відповідача та третьої особи, хоча учасники справи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Від відповідача неодноразово надходили клопотання про відкладення справи, 29.05.2019 року представник відповідача також подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з запізненням на поїзд.

Згідно ч.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи встановлені строки розгляду справи, те, що явка представників сторін не визнавалася судом обов`язковою у даній справі, апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності представника відповідача та третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, на підставі наявних у справі доказів.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну правову оцінку доводам та запереченням сторін, які містяться в апеляційній скарзі, доповненні до апеляційної скарги, відзиві на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з огляду на наступне.

Згідно встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин, і визначених відповідно до них правовідносин, вбачається, що :

13 травня 2014 року між Національним банком України (по договору - кредитор/по справі - позивач) та Публічним акціонерним товариством "КБ "Фінансова ініціатива" (по договору - позичальник/ по справі - третя особа) укладено Кредитний договір №12/09/5 з Додатковими угодами до нього, а саме: №1 від 28.05.2014 року, №2 від 04.06.2014 року, №3 від 01.12.2014 року, №4 від 23.12.2014 року, №5 від 26.02.2015 року (надалі - Кредитний договір).

Відповідно до п.1.1. Кредитного договору кредитор надає позичальнику кредит на суму 2000 000 000 гривень на строк з 13.05.2014 року до 30.12.2016 року шляхом збільшення ліміту за відкритою кредитною лінією відповідно до кредитного договору від 16.02.2009 №12/09.

Процентна ставка за користування кредитом не підлягає коригуванню, її розмір встановлюється на рівні подвійної облікової ставки Національного банку України та становить 19,0% річних.

Додатковим договором №1 від 28.05.2014 року до Кредитного договору визначено розмір процентної ставки за користування кредитом на рівні півтори облікової ставки Національного банку України та становить 14,25 річних. Процентна ставка за кредитом протягом дії Кредитного договору не підлягає коригуванню.

Згідно до п.1.3 Кредитного договору для нарахування процентів строк користування кредитом, згідно з умовами цього Кредитного договору починається з дня надходження коштів на кореспонденський рахунок позичальника і закінчується в день, який передує даті повернення коштів.

Позичальник нараховує та сплачує нараховані проценти за користування кредитом щомісячно в останній робочий день поточного місяця та одночасно з кінцевим строком погашення кредиту (п.1.4).

Пунктом 2.1.1. та 2.3.2. Кредитного договору передбачено, що після підписання цього кредитного договору кредитор зобов`язується перерахувати на рахунок позичальника кошти відповідно до п. 1.1. цього Кредитного договору, а позичальник в свою чергу зобов`язався своєчасно та в повному обсязі виконувати зобов`язання відповідно до умов кредитного договору в тому числі повернення кредитору суму кредиту у терміни, визначені кредитним договором та проценти за користування кредитом.

На виконання вказаного пункту Кредитного договору позивачем перераховано кошти, про що свідчить долучена до матеріалів справи копія меморіального ордеру.

23 червня 2014 року, з метою забезпечення виконання основного зобов`язання, що випливає із зазначеного Кредитного договору №12/09/5 від 13.05.2014 року, між Національним банком України (по договору - іпотекодержатель/по справі - позивач) та ТОВ "Торгова мережа "Фаворит" (по договору - іпотекодавець/по справі - відповідач) укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черкасовою Н.Б.

Згідно з пунктом 5 вказаного вище договору, іпотекодавець передав іпотекодержателю в іпотеку належне йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 18.02.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Максименко О.В. та зареєстрованого в реєстрі за №277 та зареєстрованого в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 16) об`єкт нерухомості - вбудоване нежитлове приміщення загальною площею 469,3 кв.м., що розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул.Шевченка, 277.

За змістом договору, ринкова вартість предмету іпотеки, згідно Висновку про вартість об`єкту оцінки, станом на 03.06.2014 року складає 2 699 643 грн 00к.

Згідно п.14.8.1. Договору іпотеки іпотекодержатель має право з метою задоволення свої вимог звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов`язань передбачених кредитним договором, вони не будуть виконанні.

Відповідно до п. 14.8.2 договору іпотеки іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання якого-небудь із зобов`язань за кредитним договором.

Пунктом 14.9 Договору іпотеки визначено, що у разі звернення стягнення на предмет іпотеки за умовами цього договору іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок предмета іпотеки свої вимоги у повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, включаючи проценти та інші платежі, відшкодування збитків, неустойки, витрати на утримання предмета іпотеки , а також на здійснення забезпечених іпотекою вимог.

06 квітня 2017 року позивачем на адресу відповідача та третьої особи направлено вимоги (№18-0013/25198 від 05.04.2017, №18-0013/25207 від 05.04.2017) про сплату заборгованості за Кредитним договором.

Однак, зазначена вимога про сплату заборгованості ні третьою особою, ні відповідачем не виконані, доказів на спростування зазначеного не подано.

Предметом позову є вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 23.06.2014 року, укладеного між Національним банком України та ТОВ "Торгова Мережа Фаворит" на наступне майно: вбудоване нежитлове приміщення загальною площею 469,3кв.м., що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м.Нікополь, вул. Шевченка, 227, яке належить ТОВ Торгова мережа Фаворит на праві власності в рахунок погашення заборгованості Публічного акціонерного товариства КБ "Фінансова ініціатива" за Кредитним договором № 12/09/5 від 13.05.2014р. (з усіма змінами та доповненнями до нього) перед Національним банком України в загальній сумі заборгованості 2 135 893 013 грн 70к. (два мільярда сто тридцять п`ять мільйонів вісімсот дев`яносто три тисячі тринадцять гривень сімдесят копійки), яка складається із заборгованості за кредитом - 2 000 000 000 грн 00к. (два мільярди гривень), заборгованості за процентами 135 863 013 грн 70к. (сто тридцять п`ять мільйонів вісімсот шістдесят три тисячі тринадцять гривень сімдесят копійки), штраф 30 000 грн 00к. (тридцять тисяч).

Позивач просить встановити спосіб реалізації шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, встановлений Законом України "Про виконавче провадження" за початковою ціною 2 616 300 грн. (без ПДВ).

У спірному випадку між сторонами виникли договірні зобов`язання на підставі кредитного договору та договору іпотеки.

У силу ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковий для виконання сторонами.

У контексті ст.9 Цивільного кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

За своєю правовою природою Договір №12/09/5 від 13.05.2014 року (зі змінами і доповненнями) є кредитним договором, згідно якого та з урахуванням приписів ст. 1054 Цивільного Кодексу України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ст.1049 цього ж кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Разом з тим, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ст.1048 Цивільного кодексу України).

Відповідно до умов Кредитного договору процентна ставка за користування кредитом не підлягає коригуванню, її розмір встановлюється на рівні подвійної облікової ставки Національного банку України та становить 19,0% річних.

Додатковим договором №1 від 28.05.2014 року до Кредитного договору визначено розмір процентної ставки за користування кредитом на рівні півтори облікової ставки Національного банку України та становить 14,25 річних. Процентна ставка за кредитом протягом дії Кредитного договору не підлягає коригуванню.

Статтею 1050 Цивільного кодексу України встановлені наслідки порушення договору, зокрема, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до підпункту 2.3.2 п.2.3 Кредитного договору позичальник зобов`язався своєчасно та в повному обсязі виконувати зобов`язання відповідно до умов кредитного договору в тому числі повернення кредитору суму кредиту у терміни, визначені кредитним договором та проценти за користування кредитом.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання із порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця (ч. 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України).

Як встановлено, в порушення вказаних норм чинного законодавства та умов Кредитного договору №12/09/5 від 13.05.14 позичальник ПАТ "КБ "Фінансова ініціатива" не повернув у встановлені договорами строки кредит та відсотки за його користування, внаслідок чого в останнього станом на 16.05.2017 року виникла заборгованість за вказаним Кредитним договором, зокрема : 2 000 000 000 грн 00к. - заборгованість за кредитом, 135 863 013 грн 70к. - заборгованість по процентах.

Доказів сплати позичальником зазначеної заборгованості не надано.

Стаття 549 Цивільного кодексу України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Так, підпунктом 2.3.16 п.2.3 Кредитного договору сторонами домовлено, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань, передбачених цим договором позичальник зобов`язується сплатити кредитору штраф у сумі 30 000 грн 00к.

Відповідачем не подано суду доказів вчасного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором.

Апеляційний суд погоджується, що у зв`язку з невиконанням Кредитного договору у відповідача виникла заборгованість у загальній сумі - 2 135 893 013 грн 70к. (два мільярда сто тридцять п`ять мільйонів вісімсот дев`яносто три тисячі тринадцять гривень сімдесят копійки).

Статтею 589 ЦК України встановлено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Частинами 1 та 3 ст. 575 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.

Закон України "Про іпотеку" є спеціальним законом, який регулює відносини у сфері застави нерухомого майна - іпотеки.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно статті 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення.

Статтею 33 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги за основним зобов`язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки збитків, завданих порушенням основного зобов`язання чи умов іпотечного договору.

Пунктом 14.9 Договору іпотеки визначено, що у разі звернення стягнення на предмет іпотеки за умовами цього договору іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок предмета іпотеки свої вимоги у повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, включаючи проценти та інші платежі, відшкодування збитків, неустойки, витрати на утримання предмета іпотеки, а також на здійснення забезпечених іпотекою вимог.

За змістом ст. 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

Як встановлено, 06 квітня 2017 року позивачем направлено на адреси відповідача та третьої особи вимоги (№18-0013/25198 від 05.04.2017, №18-0013/25207 від 05.04.2017) про сплату заборгованості за Кредитним договором та попереджено про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі не сплати боргу, що підтверджується фіскальними документами, описами вкладеннями, копії яких долучені до матеріалів справи.

Однак, вимоги Національного банку України були залишені без виконання як третьою особою по справі, так і відповідачем.

Таким чином, у зв`язку з не виконанням ПАТ "КБ "Фінансова ініціатива" зобов`язань за Кредитним договором №12/09/5 від 13.05.14, позивач по справі наділений правом звернути стягнення на предмет іпотеки по Іпотечному договору від 23.06.2014р., укладеному між Національним банком України (Іпотекодержатель) та ТОВ "Торгова мережа "Фаворит" (відповідач по справі), посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черкасовою Н.Б., 23.06.2014р. зареєстрованого за №1652.

Частиною 1 ст.39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до умов Договору про іпотеку від 23.06.14 визначено, що ринкова вартість предмету іпотеки складає 2 699 643 грн.

Долучений позивачем до позову експертний висновок суб`єкта оціночної діяльності ТОВ "Консалтингова компанія "Увекон", щодо визначення ринкової ціни об`єкта іпотеки містить висновок про ринкову вартість об`єкта іпотеки станом на 24.03.2017р. - 2 616 300грн. (а.с. 75-100 Т.1). Строк дії Звіту 12 місяців.

Крім того, термін дії Звіту про оцінку (висновок суб`єкта оціночної діяльності ТОВ "Консалтингова компанія "Увекон" станом на 24.03.2017 року) закінчився станом на момент розгляду справи.

Судом першої інстанції з метою визначення ринкової ціни об`єкта іпотеки за клопотанням відповідача (скаржника) призначалась судова інженерно технічна експертиза, однак експертиза проведена не була у зв`язку з ненаданням/незабезпеченням доступу відповідачем до об`єкта дослідження на вимогу експерта.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про врахування позиції Великої Палати Верховного суду у Постанові від 21.03.2018 року (справа №235/3619/15-ц), а саме згідно до Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", ринкова вартість - вартість, за яку можливе відчуження об`єкта оцінки на ринку подібного майна на дату оцінки за угодою, укладеною між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу. Тобто, максимальна сума грошей, яку погодиться заплатити покупець і мінімальна сума грошей, яку погодиться отримати продавець на відкритому конкурентному активному ринку, якщо продаж не є терміновим.

Виходячи зі змісту поняття "ціна", як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України "Про іпотеку" можна зробити висновок, що у розумінні норми статті 39 Закону України "Про іпотеку" встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Разом з тим відповідно до статей 19 (Закон № 1404-VIII), 57 Закону України "Про виконавче провадження" сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася.

Згідно ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За наведеного та за наявності розбіжностей щодо визначення початкової ціни продажу майн, суд першої інстанції дійшов висновку про проведення реалізації іпотечного майна шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, встановлений Законом України "Про виконавче провадження", тобто без визначення у резолютивній частині рішенні суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, враховуючи невиконання боржником своїх кредитних зобов`язань, без визначення початкової ціни предмета іпотеки.

Щодо доводів апеляційної скарги про скасування оскаржуваного рішення суду в частині стягнення судового збору.

Предметом позову є вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 23.06.2014 року шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, встановленої Законом України "Про виконавче провадження" за початковою ціною 2 616 300 грн. (без ПДВ).

Така початкова ціна продажу позивачем була зазначена на момент подання позову з урахуванням даних Звіту про оцінку майна.

Вимога заставодержателя про звернення стягнення на предмет застави оплачується судовим збором як вимога немайнового характеру, якщо така вимога пред`явлена після вирішення вимоги про виконання основного зобов`язання (стягнення заборгованості тощо). Вимога заставодержателя про звернення стягнення на предмет застави, пред`явлена до звернення до суду з вимогою про виконання основного зобов`язання, оплачується судовими збором як вимога майнового характеру. При цьому ціна позову визначається розміром виконання, на яке претендує заставодержатель за рахунок заставленого майна.

Докази звернення позивача до суду з вимогою про виконання основного зобов`язання, зокрема, про стягнення заборгованості за кредитним договором, та наявності такого рішення суду у справі відсутні.

Відтак, дії позивача при поданні даного позову до суду та сплаті судового збору як за позов майнового характеру - оцінюються апеляційним судом як відповідні вимогам закону. Строк дії Звіту про оцінку спливає незалежно від будь-яких обставин чи дій учасників справи.

Крім того, судом першої інстанції відповідачу було забезпечено право на проведення судової експертизи стосовно спірного майна, проте у зв`язку з бездіяльністю відповідача така проведена не була, також слід звернути уваги, що у зв`язку з такими діями було збільшено строк розгляду справи в суді першої інстанції, а саме експертизу було призначено судом першої інстанції в період строку дії поданого позивачем Звіту - 19.09.2017р. за заявою відповідача.

Апеляційний суд зазначає, що у даному випадку сама вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки пред`явлена до вирішення вимоги про виконання основного зобов`язання (стягнення заборгованості тощо) пов`язана безпосередньо з предметом іпотеки, незважаючи на спосіб подальшого розпорядження предметом іпотеки іпотекодержателем (набуття у власність, продаж тощо). Слід звернути увагу, що сторонами в договорі визначена більша ціна предмету іпотеки, аніж та, яка визначена у Звіті про оцінку, розмір якої не спростовано відповідачем. Така вимога при поданні позову до суду мала майновий характер та не втратила такого при прийнятті судом першої інстанції оскаржуваного рішення суду.

У пункті 8.13. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №907/9/17 викладено висновок про застосування норм права, який полягає у тому, що зміст заявленої вимоги про звернення стягнення на майно ґрунтується на наявності грошових вимог позивача до відповідача на підставі окремого договору, наслідком задоволення таких вимог та виконання судового рішення є припинення грошових вимог позивача. Отже, позовні вимоги про звернення стягнення на заставлене майно мають вартісну оцінку, носять майновий характер і розмір ставок судового збору за їх подання визначається за вимогами статті 4 Закону України «Про судовий збір», виходячи з розміру грошових вимог позивача, на задоволення яких спрямовано позов.

Аналогічну правову позицію зазначено у Постанові Верховного Суду від 25 березня 2019 року, справа № 917/1668/17.

Таким чином, з зазначеного вбачається, що навіть за тих обставин, що судом першої інстанції не було зазначено початкову ціну продажу спірного майна, позивачем фактично заявлено позову вимогу на задоволення своїх правомірних грошових вимог до позивача в такій частині існуючого грошового боргу, тобто в межах існуючої заборгованості.

Зважаючи на наведені обставини апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції за доводами апелянта стосовно скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Івано - Франківської області від 21.12.2018 у справі №909/729/17 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.1 ст.74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Пунктами 1,2 ст.86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова мережа "Фаворит" від 16 січня 2019 року № 18 (з урахуванням заяви про доповнення апеляційної скарги) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Івано - Франківської області від 21.12.2018 у справі №909/729/17 залишити без змін.

3. Судовий збір за перегляд справи в суді апеляційної інстанції залишити за скаржником.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів відповідно до ст.ст. 286 - 289 ГПК України.

Головуючий (суддя-доповідач): Т.Б. Бонк

Судді С.М. Бойко

Г.Г. Якімець

Повний текст постанови складено 30.05.2019р.