ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2019 Справа № 914/2298/17

Господарський суд Львівської області у складі судді Мазовіти А.Б. за участю секретаря судового засідання Айзенбарт А.І., розглянув матеріали позовної заяви

за позовом: Дрогобицької міської ради, м. Дрогобич, Львівська область

до відповідача-1: Публічного акціонерного товариства «Дрогобицький завод автомобільних кранів», м. Дрогобич, Львівська область

до відповідача-2: фізичної особи-підприємця Соломчака Ярослава Петровича, м. Дрогобич, Львівська область

до відповідача-3: фізичної особи-підприємця Добрянського Ігоря Леонідовича, м. Дрогобич, Львівська область

про: припинення права ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів» на постійне користування земельною ділянкою, скасування акта про надання в користування земельної ділянки, визнання недійсним договору суперфіцію від 15.06.2015 та зобов`язання вчинити дії

за участю представників:

від позивача: Чукла С.П. - представник

від відповідача-1: не з`явився

від відповідача-2: Піцикевич В.В. - представник

від відповідача-3: не з`явився

Готен І.П. - слухач

Обставини розгляду справи.

07.11.2017 на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Дрогобицької міської ради, м. Дрогобич, Львівська область до Публічного акціонерного товариства «Дрогобицький завод автомобільних кранів», м. Дрогобич, Львівська область, фізичної особи-підприємця Соломчака Ярослава Петровича, м. Дрогобич, Львівська область та фізичної особи-підприємця Добрянського Ігоря Леонідовича, м. Дрогобич, Львівська область про припинення права ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів» на постійне користування земельною ділянкою, скасування акта про надання в користування земельної ділянки, визнання недійсним договору суперфіцію від 15.06.2015 та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою суду від 08.11.2017 (суддя Синчук М.М.) порушено провадження у справі та призначено її до розгляду.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 11.12.2017 у справі №914/2298/17 в задоволенні позовних вимог в частині припинення права ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів» на постійне користування земельною ділянкою, кадастровий номер :01.004 :0013 , площею 1,3287 га., за адресою м. Дрогобич, вул. М. Грушевського, 9, скасування акту про надання в користування земельної ділянки, кадастровий номер :01.004 :0013 , площею 1,3287 га. за адресою м. Дрогобич, вул. М. Грушевського, 9 та зобов`язання ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів» передати по акту приймання-передачі Дрогобицькій міській раді земельну ділянку, кадастровий номер :01:004:0013 , площею 1,3287 га., за адресою м. Дрогобич, вул. М. Грушевського, 9 відмовлено, провадження в справі в частині зобов`язання Добрянського І .Л. , Соломчака Я.П. передати по акту приймання-передачі Дрогобицькій міській раді земельну ділянку, кадастровий номер :01:004:0013 , площею 1,3287 га., за адресою м. Дрогобич, вул. М. Грушевського, 9 та визнання недійсним договору суперфіцію від 15.06.2015 року, укладений між ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів» та Соломчаком Я.П. , який в подальшому був перереєстрований на Добрянського І.Л. припинено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 19.03.2018 рішення Господарського суду Львівської області від 11.12.2017 залишено без змін.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 06.11.2018 постанову Львівського апеляційного господарського суду від 19.03.2018 та рішення Господарського суду Львівської області від 11.12.2018 у справі №914/2298/17 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду Львівської області.

Відповідно до проведеного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа №914/2298/17 була передана для розгляду судді Мазовіті А.Б.

Ухвалою від 26.12.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, засідання призначено на 22.01.2019.

21.01.2019 через канцелярію суду від Публічного акціонерного товариства «Дрогобицький завод автомобільних кранів» надійшов відзив на позовну заяву (вх. №2591/19 від 21.01.2019).

Ухвалою від 22.01.2019 суд відклав підготовче засідання на 12.02.2019.

08.02.2019 через канцелярію суду від фізичної особи-підприємця Добрянського Ігоря Леонідовича надійшло клопотання про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів (вх. №366/19 від 08.02.2019).

12.02.2019 через канцелярію суду від Дрогобицької міської ради надійшло заперечення на відзив (вх. №5977/19 від 12.02.2019).

12.02.2019 через канцелярію суду від фізичної особи-підприємця Соломчака Ярослава Петровича надійшло заперечення на відзив (вх. №5969/19 від 12.02.2019) та клопотання про витребування доказів (вх. №5970/19 від 12.02.2019).

Ухвалою від 12.02.2019 суд продовжив строк підготовчого провадження у справі на тридцять днів та відклав підготовче засідання на 04.03.2019.

01.03.2019 через канцелярію суду від фізичної особи-підприємця Добрянського Ігоря Леонідовича надійшов відзив на позовну заяву (вх. №8995/19 від 01.03.2019).

04.03.2019 через канцелярію суду від Дрогобицької міської ради надійшло клопотання про долучення документів (вх. №9148/19 від 04.03.2019).

Ухвалою від 04.03.2019 суд відклав підготовче засідання на 14.03.2019, витребував в Державного архіву Львівської області належним чином завірену копію рішення Виконавчого комітету Дрогобицької районної ради трудящих №402 від 03.10.1974.

14.03.2019 на адресу суду від Державного архіву Львівської області надійшло рішення Виконавчого комітету Дрогобицької районної ради трудящих №402 від 03.10.1974, котре витребовувалося ухвалою суду від 04.03.2019.

14.03.2019 через канцелярію суду від фізичної особи-підприємця Соломчака Ярослава Петровича надійшов відзив на позовну заяву (вх. №11140/19 від 14.03.2019).

14.03.2019 через канцелярію суду від Дрогобицької міської ради надійшла відповідь на відзив (вх. №11098/19 від 14.03.2019) та клопотання про долучення документів (вх. №11099/19 від 14.03.2019).

Ухвалою від 14.03.2019 суд відклав підготовче засідання на 25.03.2019.

25.03.2019 через канцелярію суду від Дрогобицької міської ради надійшла відповідь на відзив (вх. №12611/19 від 25.03.2019) та клопотання про витребування у відповідачів документів (вх. №12610/19 від 25.03.2019).

Ухвалою від 25.03.2019 суд витребував у позивача, відповідача-1, Управління Держземагенства у Дрогобицькому районі, Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Львівській області, необхідні для розгляду справи документи, закрив підготовче провадження у справі, розгляд справи по суті призначив на 15.04.2019.

11.04.2019 на адресу суду від Головного управління Держгеокадастру у Львівській області надійшов лист з додатками (вх. №15568/19 від 11.04.2019р.).

12.04.2019 через канцелярію суду від фізичної особи-підприємця Соломчака Ярослава Петровича надійшло клопотання про залучення до участі у справі третьої особи - Лагодича В . М . (вх. №1022/19 від 12.04.2019) та заяву (вх. №15651/19 від 12.04.2019).

12.04.2019 через канцелярію суду від фізичної особи-підприємця Добрянського Ігоря Леонідовича надійшло пояснення з додатками (вх. №15650/19 від 12.04.2019).

15.04.2019 через канцелярію суду від Дрогобицької міської ради надійшло клопотання про долучення документів (вх. №15770/19 від 15.04.2019).

Ухвалою від 15.04.2019 суд відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача-2 про залучення третьої особи, відклав засідання на 24.04.2019, зобов`язав сторони виконати вимоги ухвали суду від 25.03.2019.

15.04.2019 через канцелярію суду від Публічного акціонерного товариства «Дрогобицький завод автомобільних кранів» надійшла заява про надання доказів та додаткові пояснення по справі (вх. №15860/19 від 15.04.2019).

15.04.2019 адресу суду від Головного територіального управління юстиції у Львівській області надійшли пояснення (вх. №15882/19 від 15.04.2019).

23.04.2019 адресу суду від Головного територіального управління юстиції у Львівській області надійшли пояснення (вх. №16866/19 від 23.04.2019).

Ухвалою від 24.04.2019 суд відклав розгляд справи на 08.05.2019.

Ухвалою від 08.05.2019 суд відклав розгляд справи на 15.05.2019.

10.05.2019 адресу суду від Дрогобицької районної державної адміністрації надійшли пояснення (вх. №18844/19 від 10.05.2019).

15.05.2019 через канцелярію суду від Дрогобицької міської ради надійшло клопотання (вх. №19617/19 від 15.05.2019).

В судовому засіданні представником відповідача-2 було заявлено усне клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Лагодича Віталія Миколайовича.

Ухвалою від 15.05.2019 суд у задоволенні клопотання представника відповідача-2 про залучення до участі у справі третьої особи відмовив.

Сторонам роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.ст. 42, 46 ГПК України, заяв про відвід суду не поступало.

Суть спору та правова позиція сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неправомірність перебування у постійному користуванні відповідача спірної земельної ділянки, враховуючи визначений ст. 92 ЗК України перелік юридичних осіб, що набувають право постійного користування земельною ділянкою; недотримання користувачем вимог, передбачених пунктом 6 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України; наявність підстав для припинення права користування земельною ділянкою, передбачених пунктами «ґ» та «д» частини першої статті 141 ЗК України, у зв`язку із використанням земельної ділянки не за цільовим призначенням і наявністю у ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів» заборгованості з оплати за землю. Позивач вказав, що договір суперфіцію від 15.06.2015, укладений відповідачами без залучення власника земельної ділянки не уповноваженим належним чином суперфіціаром, суперечить приписам ст. 102-1 ЗК України, ст. 413 ЦК України та оформлений з порушенням приписів ст. 209 ЦК України. З огляду на наведене, просив суд припинити право постійного користування ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів» земельною ділянкою площею 1,3287 га, розташованою за адресою: м. Дрогобич, вул. Грушевського, 9, кадастровий номер : 01:004:0013 ; скасувати акт про надання в користування вказаної земельної ділянки; зобов`язати відповідачів передати спірну земельну ділянку за актом приймання-передачі позивачу та визнати недійсним договору суперфіцію від 15.06.2015.

В судових засіданнях представник відповідача-1 проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зокрема, відповідач-1 просив суд у задоволенні позовних вимог про припинення права на постійне користування земельною ділянкою та скасування акта про надання в користування земельної ділянки. Водночас просив задовольнити вимогу про визнання недійсним договору суперфіцію від 15.06.2015 з підстав, вказаних позивачем. Зокрема, навів доводи щодо невідповідності договору вимогам статті 102-1 ЗК України та незаконності розпорядження земельною ділянкою неуповноваженою особою, що встановлено у справі №442/3975/15, а також погодився з доводами позивача щодо його виключного права як власника земельної ділянки на укладення договору суперфіцію.

Відповідач-2 вказав, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, оскільки спірна земельна ділянка передана у користування в порядку чинного на той момент законодавства, на підставі рішення (ухвали) самого позивача від 28.12.2004 № 426, яке на час розгляду справи є чинним, зміни цільового призначення земельної ділянки не відбулось, а обставини, встановлені у справі №442/7401/15, у тому числі і щодо правомірності землекористування на підставі договору суперфіцію від 15.06.2015, є такими, що не потребують повторного доведення щодо відповідача-2. Відповідач-2 вказав, що факт правомочності сторін при укладенні договору суперфіцію від 15.06.2015, дотримання форми договору був предметом судового розгляду і є доведеним в межах справи № 442/7401/15.

У поданому відзиві відповідач-3 проти позову заперечив, вказавши на те, що відповідач-3 у вищевказаних правовідносинах брав участь як фізична особа, а тому вимога позивача до нього в частині зобов`язання передати земельну ділянку по акту та визнання договору суперфіцію недійсним не відноситься до юрисдикції господарського суду.

У процесі розгляду справи суд встановив наступне.

Рішенням виконавчого комітету Дрогобицької районної ради депутатів трудящих від 03.10.1974 №402 «Про видачу акта на право користування землею Дрогобицького заводу автокранів» затверджено встановлені межі і розміри землекористування Дрогобицького заводу автокранів на території колгоспу імені ХХІ з`їзду КПРС площею 41,10 га.

Ухвалою Дрогобицької міської ради ХХІІІ сесії четвертого демократичного скликання від 28.12.2004 №426 «Про затвердження матеріалів інвентаризації земель», затверджено Відкритому акціонерному товариству «Дрогобицький завод автомобільних кранів» матеріали по інвентаризації земельної ділянки площею 13287 кв.м на вул. Грушевського, 9 в м. Дрогобич (п. 1.5. ухвали).

15.06.2015 між ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів» (суперфіціар) та фізичною особою Соломчаком Ярославом Петровичем (суперфіціарій) було укладено договір суперфіцію.

Відповідно до пункту 1.1 вказаного договору суперфіціар надає, а суперфіціарій приймає в строкове платне користування частину земельної ділянки площею 1500 кв. м, яка знаходиться за адресою: м. Дрогобич, вул. Грушевського, 9, для будівництва та експлуатації на ньому нежитлового приміщення, необхідного суперфіціарію для здійснення своєї господарської діяльності.

03.12.2015 рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області у справі №442/7401/15-ц задоволено позовні вимоги Соломчака Я.П. до ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів» та визнано за Соломчаком Я.П. право забудови на частину земельної ділянки (суперфіцію) площею 1500 кв. м, що становить 1/9 від земельної ділянки, яка знаходиться на вул. Грушевського, 9, м. Дрогобич , кадастровий номер 461060000:01:004 :0013 (в редакції ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області про виправлення описки від 28 січня 2016 року).

10.05.2016 ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області заяву Соломчака Я.П. про виправлення описок у мотивувальній та резолютивній частинах рішення задоволено. Виправлено описку в описовій частині рішення. Крім того, виправлено описку, допущену у резолютивній частині рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03.12.2015 та викладено її у такій редакції: «Визнати за Соломчаком Я.П. право забудови на частину земельної ділянки (суперфіцію) площею 3000 кв. м., що становить 1/4 частину від земельної ділянки, що знаходиться по вул .

13.01.2016 державним реєстратором на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03.12.2015 у справі № 442/7401/15-ц зареєстровано право відповідача-2 на забудову земельної ділянки (суперфіцію), площею 3000 кв.м., що становить 1/4 частину від земельної ділянки, що знаходиться по вул. Грушевського, 9, в м. Дрогобич , кадастровий номер : 01 :004:0013. Строк дії - 10 років.

Позивач оскаржив зазначені вище рішення від 03.12.2015 та ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28.01.2016 та 10.05.2016 до Апеляційного суду Львівської області.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 02.03.2017 рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03.12.2015 в редакції ухвал Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28.01.2016 та від 10.05.2016 про виправлення описок залишено без змін.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 29.09.2015 №44731148 земельна ділянка, що знаходиться за адресою: м. Дрогобич, вул . Грушевського, 9 , кадастровий номер : 01 :004:0013, перебуває в постійному користуванні ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів».

Згідно Інформації про державну реєстрацію іншого речового права від 13.01.2016 правокористувачем земельної ділянки, що знаходиться за адресою: м. Дрогобич, вул. Грушевського, 9 , кадастровий номер : 01:004:0013 , площею 3 000 кв.м., що становить 1/4 частину земельної ділянки для будівництва та експлуатації нежитлового приміщення, є Добрянський І.Л .

Позивач звернувся до суду із позовом про припинення права ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів» на постійне користування земельною ділянкою, кадастровий номер :01.004 :0013 , площею 1,3287 га, за адресою м. Дрогобич, вул. М. Грушевського, 9 та скасування акту про надання в користування земельної ділянки, кадастровий номер :01.004 :0013 , площею 1,3287 га за адресою м. Дрогобич, вул. М. Грушевського, зобов`язання ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів» та Добрянського І .Л. , а також Соломчака Я.П. по акту приймання-передачі передати Дрогобицькій міській раді земельну ділянку, кадастровий номер :01:004:0013 , площею 1,3287 га, за адресою м. Дрогобич, вул. М. Грушевського, 9 та визнання недійсним договору суперфіцію від 15.06.2015 року, укладений між ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів» та Соломчаком Я.П. , який в подальшому був незаконно перереєстрований на Добрянського І.Л. , оскільки вищевказаний договір суперечить інтересам територіальної громади м. Дрогобича. Крім того, підставою для подання позову стало не внесення відповідачем-1 орендної плати та земельного податку в розмірі 5 819 829 грн.

Дослідивши представлені суду докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, обсяг прав та обов`язків власника та постійного користувача земельної ділянки, наслідки порушення порядку та умов використання земельної ділянки регулюються, зокрема, приписами Земельного кодексу України (ЗК України), а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.

Глава 15 ЗК України передбачає можливість користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, на підставі права постійного користування або на підставі права оренди.

Згідно з ч. 1 ст. 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 ЗК України).

Як встановлено судом, станом на дату розгляду справи земельна ділянка, що знаходиться за адресою: м. Дрогобич, вул. Грушевського, 9, площею 1,3287 га, кадастровий номер : 01 :004 :0013 , належить до комунальної власності територіальної громади м. Дрогобич, від імені якої розпорядження здійснює Дрогобицька міська рада. Судом також встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вказана земельна ділянка передана в постійне користування ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів».

Статтею 95 ЗК України встановлено права землекористувачів, якими визначено, що землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право: а) самостійно господарювати на землі; б) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; в) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі; г) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; ґ) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Водночас відповідно до ч. 1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані: а) забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки; б) додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; в) своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату; г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; ґ) підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; д) своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; е) дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; є) зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем.

Відповідно до ст. 141 ЗК України (в редакції, чинній на час звернення з позовом) підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Стаття 19 ЗК України передбачає поділ земель на категорії за їх основним цільовим призначенням; за основним цільовим призначенням виокремлено таку категорію земель, як землі житлової та громадської забудови. Такими землями є земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування (стаття 38 цього Кодексу).

За частинами першою та другою статті 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Разом з тим ч. 5 ст. 20 ЗК України передбачає, що види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Як вбачається із технічної документації щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів», долученої до матеріалів справи, цільове призначення земельної ділянки за адресою: м. Дрогобич, вул. Грушевського, 9, площею 1,3287 га, кадастровий номер :01 : 004: 0013 - обслуговування території дитячого садка. Відповідно до висновку Управління Держкомзему в м. Дрогобич Львівської області, який є частиною вищевказаної документації, земельна ділянка має обмеження містобудівного характеру, серед яких - використання ділянки відповідно до цільового призначення

Водночас, згідно договору суперфіцію від 12.06.2015 частина земельної ділянки за адресою: м. Дрогобич, вул. Грушевського, 9, площею 1,3287 га, кадастровий номер :01:004:0013 передавалася відповідачем-1 відповідачу-2 в строкове платне користування для будівництва та експлуатації на ньому нежитлового приміщення. Відповідна інформація була внесена також до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, земельна ділянка за адресою: м. Дрогобич, вул. Грушевського, 9, площею 1,3287 га, кадастровий номер :01:004:0013 використовується не за цільовим призначенням, яке встановлено у документації із землеустрою щодо цієї земельної ділянки. Проте, матеріалами справи не підтверджується, що уповноваженими органами, зокрема позивачем, приймалося рішення щодо зміни цільового призначення вищевказаної земельної ділянки.

Судом також встановлено, що за відповідачем-1 обліковується заборгованість із сплати земельного податку за земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: м. Дрогобич , вул . Грушевського , 9 . Зокрема, до матеріалів справи долучено лист Головного управління ДФС у Львівській області за вих. №5045/10/13-01-17-06-09 від 13.02.2018, відповідно до якого за ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів» станом на 07.02.2018 обліковується заборгованість на загальну суму 289 090,20 грн, а саме: за період з серпня 2013 по грудень 2013 - 15 991,66 грн., за період з січня 2014 по грудень 2014 - 46 668,22 грн, за період з січня 2015 по грудень 2015 - 55 435,35 грн, за період з січня 2016 по грудень 2016 - 78 742,99 грн, за період з січня 2017 по грудень 2017 - 85 219,67 грн, у січні 2018 - 7 135,31 грн.

Також згідно листа Головного управління ДФС у Львівській області за вих. №3542/9/17.2-10 від 27.03.2019 ухвалою Господарського суду Запорізької області від 13.03.2018 у справі №908/2609/17 про банкрутство ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів» визнано кредиторські вимоги ГУ ДФС у Львівській області на суму 260 764,91 грн земельного податку за земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: м. Дрогобич, вул. Грушевського, 9.

З огляду на викладене, враховуючи вимоги положень пунктів «ґ» та «д» ст. 141 ЗК України, наявними є підстави для припинення права постійного користування земельною ділянкою за адресою: м. Дрогобич, вул. Грушевського, 9, площею 1,3287 га, кадастровий номер :01:004:0013 . Таким чином, позовна вимога в цій частині підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) і право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) виникають на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб, відповідно до ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 413 ЦK України власник земельної ділянки має право надати її в користування іншій особі для будівництва промислових, побутових, соціально-культурних, житлових та інших споруд і будівель (суперфіцій). Таке право виникає на підставі договору або заповіту.

Як зазначалося вище, земельна ділянка за адресою: м. Дрогобич, вул. Грушевського, 9, площею 1,3287 га, кадастровий номер :01:004:0013 , належить до комунальної власності територіальної громади м. Дрогобич, від імені якої права власника здійснює Дрогобицька міська рада.

Водночас, як встановлено судом, спірний договір суперфіцію ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів» уклав щодо вищевказаної земельної ділянки, яка не перебуває у його власності.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Частиною 2 ст. 203 ЦК України встановлено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Як зазначено в п.5.6 рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 №5-рп/2005 у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України (справа про постійне користування земельними ділянками) суб`єктивне право постійного користування земельною ділянкою суттєво відрізняється від суб`єктивного права власності на землю та суб`єктивного права оренди. Власники землі та орендарі поряд із повноваженнями щодо володіння та користування наділяються і повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками (орендарі - в частині передачі земель у суборенду за згодою власника), а постійні користувачі такої можливості позбавлені.

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч. 2 ст. 319 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Таким чином, вчинення дій щодо майна позивача поза його волею (шляхом укладення спірного договору суперфіцію) обмежує право позивача, передбачене ст.ст. 317, 319 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Частиною 2 ст. 4 ГПК України встановлено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

З огляду на наведені положення ГПК України, приписи ст. 215 ЦК України, якою передбачено можливість оспорювання правочину не лише однією із сторін правочину, але і іншою заінтересованою особою, якою є позивач з огляду на порушення його права як власника земельної, позивач правомірно звернувся за захистом до суду своїх інтересів.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, вимога позивача про визнання договору суперфіцію від 15.06.2015 є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Доводи відповідача-2 про те, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 03.12.2015 у справі №442/7401/15-ц встановлено факт належного укладення спірного договору, судом до уваги не беруться з огляду на те, що вказаним рішенням не встановлювалися обставини щодо змісту прав позивача та обов`язків ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів» на спірну земельну ділянку, які є предметом дослідження у цій справі.

Безпідставними також є доводи відповідача-2 про наступне схвалення спірного договору подальшими діями структурних підрозділів позивача з огляду на те, що спірний договір не укладався позивачем, а тому з його сторони (уповноважених осіб) не було перевищення повноважень. Слід також зазначити, що дозвільні документи видавалися структурним підрозділом позивача, який наділений повноваженнями в галузі містобудування, проте, не наділений повноваженнями в галузі регулювання земельних відносин, зокрема, щодо розпорядження земельними ділянками. Такими повноваженнями наділена Дрогобицька міська рада, яка від імені територіальної громади виступає власником земельної ділянки.

Судом також не беруться до уваги заперечення відповідача-2 про те, що відповідач-2 у вищевказаних правовідносинах брав участь як фізична особа, а тому вимога позивача до нього в частині зобов`язання передати земельну ділянку по акту та визнання договору суперфіцію недійсним не відноситься до юрисдикції господарського суду з огляду на наступне.

Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Ознаками господарського спору, підвідомчого господарському суду, є, зокрема, участь у спорі суб`єкта господарювання, наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Згідно з частиною першою статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 ГК України господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ГК України суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа - підприємець у порядку, визначеному законом, а згідно із частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Згідно ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур, не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки - суб`єкта господарювання. Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання чи ні, та від визначення цих правовідносин як господарських.

Як вбачається з інформації, відображеної у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Соломчак Я.П. зареєстрований як фізична особа-підприємець з 05.12.2007, відомостей про припинення підприємницької діяльності станом на момент звернення з позовом немає; видами діяльності особи є: роздрібна торгівля меблями та іншими товарами, надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Крім того, відповідно до змісту пункту 1.1 договору суперфіцію від 15.06.2015, який є предметом оскарження в цій справі, в строкове платне користування надано частину земельної ділянки (1500 кв. м) для будівництва та експлуатації на ній нежитлового приміщення, необхідного суперфіціарію (ФО-П Соломчаку Я.П. ) для здійснення своєї господарської діяльності.

Таким чином, у спірних правовідносинах відповідач-2 виступав як фізична особа-підприємець, а тому подання позову до них до господарського суду є підставним.

Вищевказана правова позиція щодо підвідомчості даного спору суду господарської юрисдикції відображена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.11.2018 у справі №914/2298/17.

Позивачем також заявлено вимогу про скасування акту про надання в користування земельної ділянки, кадастровий номер :01.004 :0013 , площею 1,3287 га за адресою м. Дрогобич, вул. М.Грушевського, 9 та про зобов`язання ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів» та Добрянського І.Л. , а також Соломчака Я.П. по акту приймання-передачі передати Дрогобицькій міській раді земельну ділянку, кадастровий номер :01:004:0013 , площею 1,3287 га, за адресою м. Дрогобич, вул. М. Грушевського, 9.

Державні акти про право власності або право постійного користування на земельну ділянку є документами, що посвідчують відповідне право і видаються на підставі рішень Кабінету Міністрів України, обласних, районних, Київської і Севастопольської міських, селищних, сільських рад, Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій.

Слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів» видавався акт про право постійного користування земельної ділянки, кадастровий номер :01.004 :0013 , площею 1,3287 га за адресою м. Дрогобич, вул. М.Грушевського, 9.

З огляду на відсутність такого акту, безпідставною є позовна вимога про скасування такого акту, а тому в її задоволенні слід відмовити.

Безпідставною також є вимога позивача про зобов`язання відповідачів передати спірну земельну ділянку за актом приймання-передачі позивачу, оскільки, ні земельним законодавством з урахуванням фактичних відносин між сторонами, ні договором між позивачем та відповідачами з огляду на відсутність відповідного договірного регулювання, не передбачено такого обов`язку (невиконання якого було б підставою для зобов`язання його виконати) як передача ділянки за актом приймання-передачі.

Суд вважає за необхідне зазначити, що вимога про зобов`язання відповідачів повернути земельну ділянку за актом приймання-передачі відноситься до зобов`язально-правових способів захисту. Разом з тим, між позивачем та відповідачем-1 не існує зобов`язальних відносин, а існують речово-правові відносини. Відсутні зобов`язально-правові відносини і між позивачем та відповідачем-2 та відповідачем-3. Відтак, позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права.

Аналогічної позиції дотримується також Верховний Суд, зокрема, в постановах від 30.01.2018 у справі №756/5793/15-ц та від 06.06.2018 у справі №457/1258/14-ц. Верховний Суд у вказаних постановах зазначив, що права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача із застосуванням правового механізму, передбаченого статтями 215, 216 ЦК України. У разі встановлення наявності речово-правових відносин до них не застосовується зобов`язальний спосіб захисту. У зобов`язальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову за наявності підстав, передбачених статтею 388 ЦК України.

Крім того, відповідно до пункту 4 частини третьої статті 162 ГПК України у випадку, якщо позов подано до кількох відповідачів, позовна заява повинна містити зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Згідно п.7 ст. 238 ГПК України суд, приймаючи рішення на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, повинен зазначити, в якій частині рішення стосується кожного з них, або зазначити, що обов`язок чи право є солідарним.

Вимога позивача про зобов`язання відповідачів передати спірну земельну ділянку за актом приймання-передачі позивачу вищенаведеним норм ГПК України не відповідає, що також унеможливлює її задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині припинення права постійного користування ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів» земельною ділянкою площею 1,3287 га, розташованою за адресою: м. Дрогобич, вул. Грушевського, 9, кадастровий номер : 01:004:0013 та визнання недійсним договору суперфіцію від 15.06.2015 обґрунтовані поданими доказами та підлягають до задоволення повністю. В задоволенні позовних вимог про скасування акта про надання в користування вказаної земельної ділянки та зобов`язання відповідачів передати спірну земельну ділянку за актом приймання-передачі позивачу та про визнання недійсним договору суперфіцію від 15.06.2015 слід відмовити.

При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в розмірі 6 400,00 грн, тобто, за кожну із заявлених чотирьох позовних вимог немайнового характеру по 1 600,00 грн. Також позивачем було сплачено за подання апеляційної скарги 9 600,00 грн та за подання касаційної скарги 17 620,00 грн.

Оскільки спір виник з вини відповідача-1 та відповідача-2, судові витрати по розгляду справи, в тому числі витрати за подання апеляційної та касаційної скарг відповідно до ст. 129 ГПК України необхідно покласти на відповідача-1 та відповідача-2 пропорційно до задоволених вимог щодо кожного з них (щодо відповідача-1 задоволено позовну вимогу про припинення права користування - у розмірі 100% від ціни позову за цією вимогою; щодо відповідача-1 та відповідача-2 задоволено позовну вимогу про визнання договору недійсним, тобто, по 50% з кожного із них від ціни позову за цією вимогою).

Решту судових витрат по справі слід залишити за позивачем.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 4, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 233, 236, 237, 241, 326, 327 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Припинити право Публічного акціонерного товариства «Дрогобицький завод автомобільних кранів» на постійне користування земельною ділянкою, кадастровий номер :01:004:0013 , площею 1,3287 га, за адресою м. Дрогобич, вул. Грушевського, 9.

3. Визнати недійсним договір суперфіцію від 15.06.2015 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Дрогобицький завод автомобільних кранів» та Соломчаком Я.П.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дрогобицький завод автомобільних кранів», м. Запоріжжя, Північне шосе, 4 (ідентифікаційний код 00240158) на користь Дрогобицької міської ради, м. Дрогобич, пл. Ринок, 1, Львівська область (ідентифікаційний код 04055972) 2 400,00 грн судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції, 3 600,00 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, 6 607,50 грн судового збору за розгляд справи в суді касаційної інстанції.

6. Стягнути з фізичної особи-підприємця Соломчака Ярослава Петровича, АДРЕСА_4 (реєстраційний номер НОМЕР_4) на користь Дрогобицької міської ради, м. Дрогобич, пл. Ринок, 1, Львівська область (ідентифікаційний код 04055972) 800,00 грн судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції, 1 200,00 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, 2 202,50 грн судового збору за розгляд справи в суді касаційної інстанції.

7. Накази видати згідно ст. 327 ГПК України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

В судовому засіданні 15.05.2019 оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 27.05.2019.

Суддя Мазовіта А.Б.