СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2019 р. Справа № 905/271/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Геза Т.Д. , суддя Крестьянінов О.О.

за участю секретаря судового засідання Бєлкіної О.М.

позивача представник НАК "Нафтогаз України" Єфременко О.О. на підставі довіреності від 17.05.2019 №14-192;

відповідача представник ПАТ "Часівоярський вогнетривкий комбінат" Медведєв Л.Ю. на підставі довіреності від 14.02.2018 №12/6-94.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України м. Київ (вх. №1006) на рішення Господарського суду Донецької області від 12.03.2019, ухвалене у приміщенні Господарського суду Донецької області суддею Шиловою О.М., час проголошення рішення - 11:30 год., дата складання повного тексту рішення - 18.03.2019,

у справі №905/271/19,

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" м. Київ

до відповідача Публічного акціонерного товариства "Часівоярський вогнетривкий комбінат", м. Часів Яр Донецької області

про стягнення коштів в сумі 194308,21 грн

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства Часівоярський вогнетривкий комбінат про стягнення 133033,90грн пені, 8483,07грн 3% річних, 52791,24грн інфляційних втрат.

Рішенням господарського суду Донецької області від 12.03.2019 у справі №905/271/19 у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Публічного акціонерного товариства Часівоярський вогнетривкий комбінат про стягнення 133033,90грн пені, 8483,07грн 3% річних, 52791,24грн інфляційних втрат відмовлено. Судові витрати покладено на позивача.

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України з рішенням господарського суду Донецької області від 12.03.2019 у справі №905/271/19 не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 12.03.2019 у справі №905/271/19, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що Закон №1730, який був застосований судом, не підлягає застосуванню у спірних правовідносинах, оскільки матеріали справи не містять доказів включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.04.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Донецької області від 12.03.2019 у справі №905/271/19, призначено справу до розгляду на 28.05.2019 та встановлено відповідачу строк до 20.05.2019 для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання апелянту; встановлено учасникам справи строк до 23.05.2019 для подання заяв і клопотань.

Згідно матеріалів справи, ухвала суду про відкриття апеляційного провадження була отримана сторонами у справі, про що свідчать поштові повідомлення про вручення поштового відправлення (т.1 а.с.127-128).

У встановлений судом строк від учасників справи клопотань і заяв не надійшло.

У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив (вх.№4505) від 07.05.2019 на апеляційну скаргу. В обґрунтування відзиву відповідач наголошував на тому, що заборгованість була погашена відповідачем в сумі 1 208 887,06 грн до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016 №1730-VIII. Відтак, оплата за поставлений природний газ здійснена у повному обсязі, що свідчить про намір відповідача виконувати свої зобов`язання та про зацікавленість у господарських відносинах з позивачем.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.05.2019, у зв`язку з відпусткою судді Здоровко Л.М. та судді Бородіної Л.І. на дату розгляду апеляційної скарги, сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя - Лакіза В.В., суддя Геза Т.Д., суддя Крестьянінов О.О.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 28.05.2019 року представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати рішення господарського суду Донецької області від 12.03.2019 у справі №905/271/19 та прийняти нове рішення.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції залишити рішення Господарського суду Донецької області від 12.03.2019 у справі №905/271/19 без змін, а апеляційну скаргу НАК Нафтогаз України - без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції має бути залишене без змін, виходячи із наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом, 27.11.2014 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Публічним акціонерним товариством "Часівоярський вогнетривкий комбінат" (покупець) був укладений договір купівлі - продажу природного газу №Э-330/14-ТЕ/1069-6 (надалі - договір), відповідно до пункту 1.1. якого продавець зобов`язався передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, а покупець - прийняти та оплатити його на умовах договору.

Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

Відповідно до пункту 6.1 договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідач за поставлений газ розраховувався несвоєчасно, згідно наданих в матеріалах справи доказів, остаточний розрахунок був здійснений відповідачем 01.02.2016.

У зв`язку з тим, що зобов`язання з оплати поставленого протягом січня - грудня 2015 року природного газу здійснювалося відповідачем з порушенням встановлених договором строків оплати, позивач нарахував відповідачу 133033,90 грн пені, 8483,07 грн 3% річних та 52791,24 грн інфляційних.

Апеляційним господарським судом встановлено, що пунктом 7.2 договору визначено, що у разі невиконання відповідачем пункту 6.1. договору, відповідач сплачує позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (пункт 11 договору).

Додатковими угодами №1 від 17.03.2015, №3 від 31.07.2015 та №4 від 09.10.2015 до договору сторони домовлялись про зміну ціни на газ (а.с.23, 25,26).

За умовами договору позивач передав відповідачу протягом січня-квітня та жовтня-грудня 2015 року природний газ на загальну суму 1208887,06 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи актами приймання-передачі.

Згідно матеріалів справи, видом господарської діяльності відповідача як станом на дату виникнення спірних правовідносин, так і станом на дату набрання чинності Законом №1730, є діяльність з виробництва та постачання теплової енергії; транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами; виробництво теплової енергії на теплоелектроцентралях та установках з використанням нетрадиційних або поновлювальних джерел енергії.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Як вбачається із матеріалів справи і не спростовується апелянтом, відповідач є теплопостачальним та теплогенеруючим підприємством, відтак, на відносини сторін з приводу врегулювання заборгованості, що виникла між ними на підставі договору купівлі - продажу природного газу №Э-330/14-ТЕ/1069-6 від 27.11.2014, поширюється дія Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії" (Закон №1730), який набрав чинності 30.11.2016.

У преамбулі цього Закону вказано, що він визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до статті 1 Закону №1730, процедурою врегулювання заборгованості є заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (далі - реєстр), - це державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону. Реєстр розміщується на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Учасники процедури врегулювання заборгованості - підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Згідно зі статтею 2 Закону №1730, дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону №1730, для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 №93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром, який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Так, відповідно до пункту 14 Порядку у реєстрі зазначаються такі дані про підприємство: повне найменування юридичної особи; код згідно з ЄДРПОУ; номер і дата внесення до реєстру даних про підприємство; основний вид діяльності (згідно з ліцензією); фактичне місцезнаходження підприємства; прізвище, ім`я та по батькові особи, уповноваженої діяти від імені підприємства, із зазначенням посади і номерів телефонів; реквізити ліцензій підприємства, що були чинними в період виникнення заборгованості за спожиті енергоносії, яка підлягає врегулюванню згідно із Законом; підстава включення підприємства до реєстру (дата видання та номер наказу Мінрегіону); підстава і дата внесення змін до інформації про включене до реєстру підприємство (дата видання та номер наказу Мінрегіону); підстава і дата виключення підприємства з реєстру (дата видання та номер наказу Мінрегіону); обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 1 січня 2016 року заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 1 липня 2016 року.

Разом з тим, частиною 3 статті 7 Закону №1730 передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

При цьому, у частині 3 статті 7 Закону №1730 не ставиться право не нарахування (списання) з боржника неустойки, інфляційних втрат та відсотків річних у залежність від будь-яких інших умов, окрім погашення заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом і виконання цієї норми не потребує включення підприємства до Реєстру.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у своїй постанові від 29.01.2018 у справі № 904/10745/16, висновки якого апеляційний господарський суд відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України враховує при застосуванні до спірних правовідносин норми права, а саме щодо застосування частини 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії".

Зокрема, Верховний Суд, відхиляючи аргумент сторони про те, що не включення боржника до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості унеможливлює списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, у своїй постанові вказав, що у статті 2 Закону законодавець визначив, що дія Закону поширюється саме на відносини із врегулювання заборгованості.

Визначення терміну "процедура врегулювання заборгованості", наведеного у пункті 5 частини 1 статті 1 Закону, передбачає як заходи зі зменшення та/або реструктуризації заборгованості, так і заходи щодо її списання.

Із частини 1 статті 3, пункту 1 частини 1 статті 4 Закону вбачається, що Закон передбачає проведення взаєморозрахунків за спожитий природний газ без урахування розміру зобов`язань зі сплати неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ. З наведеного вбачається, що сплата неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних відбувається поза порядком проведення взаєморозрахунків, для яких Законом визначено особливу процедуру. Водночас, порядок сплати неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних не можна розглядати окремо від інших положень Закону.

У частині 1 статті 5 Закону визначено, що реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість. Однак до такої заборгованості не враховуються суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ.

Оскільки всі попередні статті (1, 3, 4, 5) Закону визначали умови проведення взаєморозрахунків та реструктуризацію заборгованості без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ, у статті 7 Закону передбачено порядок списання суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ.

Так, у частині 1 статті 7 Закону мова йде саме про реструктуризовану заборгованість, для проведення якої необхідно, щоб підприємство було включено до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Натомість, у частині 3 статті 7 Закону мова не йде про реструктуризовану заборгованість, а про заборгованість за природний газ, яка існувала та була погашена теплопостачальними та теплогенеруючими організаціями до набрання чинності цим Законом.

Отже, до заборгованості, що виникла та погашена до набрання чинності Законом не можуть бути застосовані передбачені Законом правила та вимоги щодо необхідності включення підприємства до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, оскільки за загальним правилом (частина 1 стаття 58 Конституції України) закон не має зворотної дії в часі.

Таким чином, виконання частини 3 статті 7 Закону не потребує включення відповідача до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Згідно матеріалів справи, відповідач розрахувався за поставлений природний газ в повному обсязі 01.02.2016, тобто до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", заборгованості перед позивачем за отриманий за договором у період з січня-квітня та жовтня-грудня 2015 року природний газ не мав.

Відповідно до наданого позивачем до справи розрахунку заборгованості вбачається, що 3% річних, інфляційні та пеня нараховані позивачем за зобов`язаннями відповідача, що виникли у строк до набрання чинності вказаним Законом.

З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що частина 3 статті 7 Закону №1730 є нормою прямої дії, а, відтак, її застосування до споживачів не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов поряд з їх обов`язком щодо погашення заборгованості за спожитий природний газ у строк до набрання чинності 30.11.2016 цим Законом.

При цьому, виконання даної норми не залежить від факту включення підприємства-споживача до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, оскільки в силу частини 1 статті 58 Конституції України зазначений Закон не має зворотної дії в часі.

Аналогічна правова позиція щодо застосування частини 3 статті 7 Закону викладена у Постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі №927/1152/16, від 14.02.2018 у справі №908/3211/16, від 29.01.2018 у справі №904/10745/16 та від 23.01.2018 у справі №914/3131/15.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта, що матеріали справи не містять доказів включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості як такі, що не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення місцевого господарського суду від 12.03.2019, постановленого з дотриманням норм матеріального права.

Враховуючи приписи частини 3 статті 7 Закону №1730 та встановивши, що заявлені до стягнення з відповідача суми пені, 3% річних та інфляційних втрат було нараховано на заборгованість, яку відповідач погасив до набрання чинності Законом, а тому такі нарахування підлягають списанню в силу приписів частини 3 статті 7 зазначеного Закону, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для задоволення позову.

З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а доводи апелянта не є підставою для скасування рішення суду, ухваленого з дотриманням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду від 12.03.2019 у справі №905/271/19 слід залишити без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 12.03.2019 у справі №905/271/19 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 29.05.2019

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Т.Д. Геза

Суддя О.О. Крестьянінов