ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2019 р. м. Київ Справа № 911/359/19

Господарський суд Київської області у складі судді Рябцевої О.О., розглянувши справу

За позовом Фізичної особи - підприємця Лазорика Василя Михайловича, АДРЕСА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Астерс Груп", Київська обл., м. Ірпінь

про стягнення 592500,24 грн.

За участю секретаря судового засідання: Зорі В.С.

за участю представників:

від позивача: Тарновецький Я.М. (дов. № 11 від 12.01.2019 р.);

від вiдповiдача: Волтарніст М.О. (дов. б/н від 02.01.2019 р.);

Обставини справи:

Фізична особа - підприємць Лазорик Василь Михайлович звернувся до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Астерс Груп» про стягнення 250391,84 грн. боргу, 279681,40 грн. інфляційних втрат та 62427,00 грн. 3% річних, всього 592500,24 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням господарського суду Київської області від 26.11.2018 р. у справі № 911/1878/18 було встановлено неналежне виконання відповідачем зобов`язань з оплати поставленого позивачем товару за накладними на підставі договору, укладеного в усній формі, у зв`язку з чим за порушення відповідачем грошового зобов`язання позивач просить суд стягнути з відповідача 250391,84 грн. боргу, 279681,40 грн. інфляційних втрат та 62427,00 грн. 3% річних, всього 592500,24 грн., посилаючись на ст. 625 Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду Київської області від 25.02.2019 р. відкрито провадження у справі; підготовче засідання призначено на 14.03.2019 р.

21.03.2019 р. до господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив, в якому відповідач просить закрити провадження у даній справі. При цьому, відповідач зазначає, що не погоджується із позовними вимогами в повному обсязі, вважає їх необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивач повторно звернувся в суд про стягнення боргу за тими ж видатковими накладними, за якими вже отримав кошти.

25.03.2019 р. до господарського суду Київської області від позивача надійшла заява, в якій він відмовляється від позовних вимог про стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 250391,84 грн., а також зменшує свої позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та 3% річних та просить суд стягнути з відповідача 247810,50 грн. інфляційних втрат та 52307,00 грн. 3% річних.

11.04.2019 р. до господарського суду Київської області від відповідача надійшли пояснення щодо строків оплати та нарахування санкцій. Відповідач зазначає, що позивач здійснив поставку товару згідно видаткових накладних без вказівки на договір, в яких не зазначено строки оплати, а тому обов`язок щодо оплати у відповідача виникає в порядку ст. 530 ЦК України, тобто після виставлення вимоги. Таким чином, в даному випадку потрібно керуватись нормами ст. 530 ЦК України щодо строків оплати та періодів нарахування будь-яких санкцій.

13.05.2019 р. до господарського суду Київської області від позивача надійшла заява, в якій він зменшує свої позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та 3% річних та просить суд стягнути з відповідача 245564,62 грн. інфляційних втрат та 50069,00 грн. 3% річних.

Таким чином, господарським судом Київської області у справі № 911/539/19 розглядаються позовні вимоги про стягнення 250391,84 грн. боргу, 245564,62 грн. інфляційних втрат та 50069,00 грн. 3% річних.

У підготовчих засіданнях 14.03.2019 р., 02.04.2019 р. та у судовому засіданні 07.05.2019 р. судом оголошено перерви до 02.04.2019 р., до 11.04.2019 р., до 16.05.2019 р., відповідно.

Ухвалою господарського суду Київської області від 11.04.2019 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 23.04.2019 р.

Представник позивача у підготовчому засіданні 14.03.2019 р. підтримав позовні вимоги, викладені в позовній заяві, а в підготовчих засіданнях 02.04.2019 р., 11.04.2019 р., та у судових засіданнях 07.05.2019 р. та 16.05.2019 р. підтримав заяву про відмову від позову в частині вимоги про стягнення боргу та позовні вимоги з урахуванням заяв про зменшення розміру позовних вимог.

Представник відповідача у підготовчих засіданнях 14.03.2019 р., 02.04.2019 р., 11.04.2019 р., та у судових засіданнях 07.05.2019 р., 16.05.2019 р. проти позову заперечував.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Київської області від 26.11.2018 р. у справі 911/1878/18 позов Фізичної особи-підприємця Лазорика Василя Михайловича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Астерс Груп" про стягнення 689157,44 грн. заборгованості задоволено повністю; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Астерс Груп" на користь Фізичної особи-підприємця Лазорика Василя Михайловича 689157,44 грн. заборгованості та 10337,36 грн. судового збору.

Рішення господарського суду Київської області у справі 911/1878/18 набрало законної сили.

Судом у справі 911/1878/18 було встановлено, що позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товари на загальну суму 939549,28 грн. згідно наступних видаткових та товарно-транспортних накладних: ВН № 2 та ТТН № Р2 від 26.10.2016 р. на суму 375960,17 грн., ВН № 5 та ТТН № Р5 від 29.10.2016 р. на суму 262920,00 грн., ВН № 4 та ТТН № Р4 від 14.11.2016 р. на суму 225233,11 грн., ВН № 2 від 27.03.2017 р. на суму 75436,00 грн.

У зазначених видаткових накладних відсутнє посилання на договір № 1І034410 від 16.09.2016 р.

Відповідачем здійснено оплати за товар з посиланнями у призначенні платежу: "оплата за ТНС зг. дог. 1І034410 від 16.09.16 ПДВ 20% 833.33 ())" на загальну суму 250391,44 грн.

Між сторонами існує договір поставки в усній формі, наявність якого підтверджується прийняттям зобов`язання шляхом його виконання.

Згідно з приписами ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У рішенні господарського суду Київської області у справі № 911/1878/18 від 26.11.2018 р. також вказано, що обов`язок відповідача з оплати вартості отриманого товару за спірними накладними в силу приписів ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України виник одразу після його прийняття.

Оскільки відповідачем було порушено грошове зобов`язання за видатковими накладними № 2 від 26.10.2016 р. на суму 375960,17 грн., № 5 від 29.10.2016 р. на суму 262920,00 грн., № 4 від 14.11.2016 р. на суму 225233,11 грн., № 2 від 27.03.2017 р. на суму 75436,00 грн., то позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість відповідача за вказаними видатковими накладними.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як встановлено рішенням суду від 26.11.2018 р. у справі 911/1878/18 між сторонами укладено договір поставки в усній формі.

Таким чином, обов`язок відповідача з оплати вартості отриманого товару за спірними накладними, відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, виник одразу після його прийняття.

Згідно з ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 625 Цивільного кодексу України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Як зазначено в п. 7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до банківських виписок по рахунку позивача за загальний період з 01.12.2016 р. по 28.02.2019 р. судом встановлено, що відповідачем були здійснено оплати на загальну суму 250391,44 грн., а саме - 14.12.2016 р. на суму 22891,44 грн., 14.02.2017 р. на суму 100000,00 грн., 18.05.2017 р. на сум 50000,00 грн., 07.08.2017 р. на суму 10000,00 грн., 23.10.2017 р. на суму 50000,00 грн., 17.01.2018 р. на суму 5000,00 грн., 26.03.2018 р. на суму 5000,00 грн., 25.04.2018 р. на суму 2500,00 грн., 07.06.2018 р. на суму 5000,00 грн.

Також, після стягнення рішенням господарського суду Київської області від 26.11.2018 р. у справі 911/1878/18 з відповідача заборгованості у розмірі 689157,44 грн. та судового збору у розмірі 10337,36 грн. відповідачем було 11.02.2019 р. здійснено оплати у сумі 10337,36 грн. та у сумі 689157,44 грн.

Таким чином, встановлена рішенням суду заборгованість у сумі 689157,44 грн. за видатковими накладними № 2 від 26.10.2016 р. на суму 375960,17 грн., № 5 від 29.10.2016 р. на суму 262920,00 грн., № 4 від 14.11.2016 р. на суму 225233,11 грн., № 2 від 27.03.2017 р. на суму 75436,00 грн., повністю сплачена відповідачем 11.02.2019 р.

Судом встановлено факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань в частині здійснення своєчасної оплати поставленого позивачем товару.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних.

Позивач просить стягнути 50069,00 грн. 3% річних, нарахованих на заборгованість відповідача за видатковими накладними № 5 від 29.10.2016 р., № 4 від 14.11.2016 та № 2 від 27.03.2017 р., з урахуванням здійснених відповідачем часткових оплат, за загальний період з 30.10.2016 р. по 11.02.2019 р., а саме - з 30.10.2016 р. по 14.11.2016 р. на суму 269920,00 грн., з 15.11.2016 р. по 14.12.2016 р. на суму 488153,11 грн., з 15.12.2016 р. по 14.02.2017 р. на суму 465261,00 грн., з 15.02.2017 р. по 27.03.2017 р. на суму 365261,00 грн., з 28.03.2017 р. по 18.05.2017 р. на суму 440697,00 грн., з 19.05.2017 р. по 07.08.2017 р. на суму 390697,00 грн., з 08.08.2017 р. по 23.10.2017 р. на суму 380697,00 грн., з 24.10.2017 р. по 17.01.2018 р. на суму 330697,00 грн., з 18.01.2018 р. по 26.03.2018 р. на суму 325697,00 грн., з 27.03.2018 р. по 25.04.2018 р. на суму 320697,00 грн., з 26.04.2018 р. по 07.06.2018 р. на суму 318197,00 грн., з 08.06.2018 р. по 11.02.2019 р. на суму 313197,00 грн.

Позивачем розраховано 3% річних, починаючи з заборгованості за видатковою накладною № 5 від 29.10.2016 р., при цьому здійснені відповідачем часткові оплати позивач також зараховує в рахунок погашення заборгованості, починаючи з дати виникнення заборгованості за видатковою накладною № 5 від 29.10.2016 р., тобто не в порядку хронологічної послідовності її виникнення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач здійснював оплату товару без зазначення у платіжних дорученнях номеру накладної, за якою здійснюється оплата.

Відповідно до приписів п. 3.8 Інструкції «Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», затвердженої постановою Правління Національного Банку України від 21.01.2004 р. № 22, реквізит «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України.

Згідно з частиною 5 статті 51 Закону України «Про банки і банківську діяльність», платіжні інструменти мають бути оформлені належним чином і містити інформацію про їх емітента, платіжну систему, в якій вони використовуються, правові підстави здійснення розрахункової операції і, як правило, держателя платіжного інструмента та отримувача коштів, дату валютування, а також іншу інформацію, необхідну для здійснення банком розрахункової операції, що цілком відповідають інструкціям власника рахунку або іншого передбаченого законодавством ініціатора розрахункової операції.

Відповідно до роз`яснень Комітету з питань фінансів і банківської діяльності Верховної Ради України, наданих листом № 06-10/10-1215 від 29.10.2004 р., питання віднесення платежу до того чи іншого періоду має визначатись одержувачем відповідно до умов договору між платником та одержувачем коштів таким чином: якщо порядок зарахування коштів врегульовано у договорі між платником та одержувачем коштів - згідно з положенням договору; якщо відповідні застереження відсутні у договорі та у разі заборгованості, в тому числі, що підлягає стягненню на підставі судових рішень, платежі мають відноситись на погашення заборгованості у хронологічному порядку, тобто починаючи з такої заборгованості, що виникла у найдавніший період, до повного її погашення.

З огляду на наведене, кошти, які сплачуються без чіткої вказівки на призначення платежу повинні спрямуватися на погашення боргу, який виник раніше.

Враховуючи зазначене, відповідно до вірного розрахунку, здійсненого судом, з урахуванням здійснених відповідачем часткових оплат за видатковими накладними № 2 від 26.10.2016 р. на суму 375960,17 грн., № 5 від 29.10.2016 р. на суму 262920,00 грн., № 4 від 14.11.2016 на суму 225233,11 грн., № 2 від 27.03.2017 р. на суму 75436,00 грн., розмір 3% річних становить 50334,34 грн., проте вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних підлягають задоволенню судом в межах заявлених позовних вимог, а саме - в сумі 50069,00 грн.

Позивач просить стягнути з відповідача 245564,62 грн. інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість відповідача за видатковими накладними № 5 від 29.10.2016 р., № 4 від 14.11.2016 та № 2 від 27.03.2017 р., з урахуванням здійснених відповідачем часткових оплат, за загальний період з 30.10.2016 р. по 11.02.2019 р., а саме - з 30.10.2016 р. по 14.11.2016 р. на суму 269920,00 грн., з 15.11.2016 р. по 14.12.2016 р. на суму 488153,11 грн., з 15.12.2016 р. по 14.02.2017 р. на суму 465261,00 грн., з 15.02.2017 р. по 27.03.2017 р. на суму 365261,00 грн., з 28.03.2017 р. по 18.05.2017 р. на суму 440697,00 грн., з 19.05.2017 р. по 07.08.2017 р. на суму 390697,00 грн., з 08.08.2017 р. по 23.10.2017 р. на суму 380697,00 грн., з 24.10.2017 р. по 17.01.2018 р. на суму 330697,00 грн., з 18.01.2018 р. по 26.03.2018 р. на суму 325697,00 грн., з 27.03.2018 р. по 25.04.2018 р. на суму 320697,00 грн., з 26.04.2018 р. по 07.06.2018 р. на суму 318197,00 грн., з 08.06.2018 р. по 11.02.2019 р. на суму 313197,00 грн.

Однак, наданий позивачем розрахунок є невірним, оскільки здійснені відповідачем часткові оплати позивач також зараховує в рахунок погашення заборгованості, починаючи з дати виникнення заборгованості за видатковою накладною № 5 від 29.10.2016 р., тобто не в хронологічні послідовності її виникнення.

Крім того, відповідно до абзаців 2, 3 п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Проте, позивачем розраховано інфляційні втрати за періоди, в яких заборгованість існувала менше місяця та без включення в розрахунок періодів часу, в яких індекс інфляції становив менше одиниці.

Таким чином, відповідно до вірного розрахунку, здійсненого судом, сума інфляційних втрат, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 206146,13 грн.

Як вже зазначалось, до прийняття рішення у даній справі позивач в заяві, яка надійшла до суду 25.03.2019 р. відмовився від заявленої вимоги про стягнення з відповідача 250391,84 грн. боргу.

Судом роз`яснено представнику позивача, що повторне звернення до господарського суду зі спору між тими самими сторонами, про той же предмет і з тих же підстав щодо цієї позовної вимоги не допускається.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про прийняття відмови від позову у даній справі щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача 250391,84 грн. боргу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

Враховуючи вищевикладене, позовна вимога в частині стягнення з відповідача на користь позивача 250391,84 грн. боргу підлягає закриттю на підставі п. 4 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Оскільки на даний час від позивача не надходило клопотання про повернення з державного бюджету України судового збору, сплаченого за вимогою про стягнення боргу, то підстави для повернення судового збору у суду відсутні.

Решта судового збору відповідно до ст.ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 231, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Астерс Груп» (08205, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Лісова, буд. 6-Г, код 35995595) на користь Фізичної особи-підприємця Лазорика Василя Михайловича ( АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) 206146,13 грн. (двісті шість тисяч сто сорок шість грн. 13 коп.) інфляційних втрат, 50069,00 грн. (п`ятдесят тисяч шістдесят дев`ять грн. 00 коп.) 3% річних та 3843,23 грн. (три тисячі вісімсот сорок три грн. 23 коп.) судового збору.

2. Провадження у справі в частині стягнення 250391,84 грн. боргу закрити.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання апеляційної скарги відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

У той же час згідно пункту 17.5 Перехідних Положень ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено 28.05.2019 р.

Суддя О.О. Рябцева