ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2019 р. Справа№ 910/16045/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Коротун О.М.

Руденко М.А.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша будівельно-монтажна група"

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2019 року (дата складення повного тексту 13.02.2019 року)

у справі № 910/16045/18 (суддя: Грєхова О.А.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша будівельно-монтажна група"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Національна академія Служби безпеки України

про стягнення заборгованості за гарантією у розмірі 173 945,20 грн

без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Банк інвестицій та заощаджень" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша будівельно-монтажна група" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за банківською гарантією у розмірі 173 945,20 грн, з якої сума основної заборгованості за невідшкодовану виплачену банківську гарантію становить 125 850,00 грн та пеня у розмірі 48095,20 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором про надання банківської гарантії №5742/17-ГВ від 07.06.2017 року, в частині відшкодування позивачу виплаченої банківської гарантії Національній академії Служби безпеки України у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за Договором про закупівлю робіт за державні кошти № 0605/17-01 НАСБУ-ПБМГ/659 від 12.06.2017 року.

Господарський суд міста Києва частково задовольнив позов Публічного акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень" своїм рішенням від 13.02.2019 року (повний текст складено - 13.02.2019 року) та присудив до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша будівельно-монтажна група" на користь Публічного акціонерного товариства "Банк інвестицій та заощаджень" заборгованість у розмірі 125 850,00 грн пеню в розмірі 16518,61 грн та судовий збір у розмірі 2113,42 грн, в іншій частині позову відмовив.

Не погодившись з прийнятими рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Перша будівельно-монтажна група" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2019 року у даній справі повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права, зокрема, ст.563 Цивільного кодексу України, так жодних доказів в підтвердження не виконання зобов`язань за договором про закупівлю при направленні вимоги гаранту бенефіціаром не надано, що є підставою для відмови у її задоволенні.

Також, скаржник зазначив, що наявність лише самих листів, де вказуються факти порушення зобов`язання, без визнання таких фактів іншою стороною - ТОВ «ПБМГ», не підтверджує наявність невиконаних зобов`язань. До того ж, бенефіціаром не були надані докази направлення будь-яких листів принципалу, на які посилався бенефіціар в обґрунтування своєї вимоги.

Разом з цим скаржник зазначив, що враховуючи, що банківською гарантією не передбачено обов`язок гаранта здійснити виплату на користь бенефіціара у випадку виконання принципалом умов договору, але з простроченням, а також те, що замовник (бенефіціар) жодних претензій щодо її якості або інших підстав до принципала не висував, а вимогу бенефіціара до банку пред`явлено після виконання принципалом зобов`язань, слід дійти висновку про відсутність правових підстав для сплати коштів гарантом на користь бенефіціара за банківською гарантією, а отже стягнення таких коштів з принципала.

Крім того, скаржник вказав, що судом першої інстанції безпідставно відхилено клопотання про повідомлення і виклик сторін та розгляд справи за правилами загального позовного провадження в порушення ст. 252 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.03.2019 року справу № 910/16045/18 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Коротун О.М., Руденко М.А.

Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша будівельно-монтажна група" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2019 року у справі № 910/16045/18 своєю ухвалою від 01.04.2019 року.

22.04.2019 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу. Так, позивач зазначив, що додаткова угода № 1 до договору про надання банківської гарантії №5742/17-ГВ від 07.06.2017 року укладена 11.04.2018 року, тобто з моменту отримання відповідачем вимоги від позивача про відшкодування гарантійної суми (16.01.2018 року) сплило декілька місяців, протягом яких відповідач не скористався можливістю та жодним чином не спростував вимоги гаранта, не надав заперечень щодо них, а навпаки, визнав ці вимоги законними, погодився компенсувати сплачену суму та уклав додаткову угоду, з метою розстрочки платежу.

06.05.2019 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від скаржника до суду надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якої виходячи з того, що письмова вимога бенефіціара була відправлена безпосередньо ним на поштову адресу гаранта:04119, м. Київ. вул. Мельникова, 83-Д, не у спосіб, що визначений Банківською гарантією, постановою та чинним законодавством, без належного посвідчення повноважень та підпису підписанта вимоги, в порушення приписів ч. 2 ст. 563 Цивільного кодексу України, тексту Банківської гарантії та положення, то письмова вимога бенефіціара про оплату підлягала відхиленню.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2019 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша будівельно-монтажна група" - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.06.2017 року між Публічним акціонерним товариством "Банк інвестицій та заощаджень" (банк, гарант) та Товариством з обмежено відповідальністю "Перша будівельно-монтажна група" (принципал) було укладено договір про надання банківської гарантії №5742/17-ГВ від 07.06.2017 року (далі - договір гарантії), відповідно до умов якого гарант надає за заявою принципала банківську гарантію забезпечення виконання договору про закупівлю за державні кошти, що буде укладений між Національною академією Служби безпеки України (бенефеціар) та принципалом, який став переможцем конкурсних торгів на закупівлю "Капітальний ремонт системи теплопостачання із розміщенням котельні у іншому приміщенні за адресою: вул. М. Максимовича, 22, м.Київ "ДСТУ Б.Д.1.1-1:2013 (ДК 021:2015 код 45251250-8 "Будівництво опалювальних районних котелень")", що підтверджується протоком №117 від 24.05.2017 року засідання тендерного комітету Національної академії Служби безпеки України щодо розгляду тендерних пропозицій та повідомлення про намір укласти договір.

Гарантія видається гарантом у вигляді банківської гарантії забезпечення виконання договору №5742/17-ГВ на суму 245850,00 грн, яка є невід`ємною частиною цього договору, права та обов`язки за якою не можуть бути передані іншій особі.

Відповідно до п. 1.2 договору строк дії гарантії: до 31.12.2017 року включно.

Згідно з підпунктом а) п. 3.1.1 договору гарант має право вимагати від принципала відшкодування всіх витрат (включаючи, але не обмежуючись наступними) сум, фактично сплачених гарантом бенефіціару в порядку та у випадках, передбачених Гарантією.

Відповідно до п. 3.4.1 договору протягом 2 (двох) банківських днів з моменту сплати гарантом грошових коштів по гарантії на вимогу бенефіціара (або на виконання рішення суду), та отримання від Гаранта відповідної вимоги, відшкодувати Гаранту в повному обсязі всі витрати (включаючи, але не обмежуючись наступними):

а) суми фактично сплачені гарантом бенефіціару в порядку та у випадках, передбачених цією гарантією;

б) збитки, включаючи реальні збитки, упущену вигоду та збитки від інфляційних процесів;

в) судові витрати, понесені гарантом за гарантією.

Так, на підставі договору позивач видав банківську гарантію №5742/17-ГВ від 09.06.2017 року забезпечення виконання зобов`язань за Договором про закупівлю за державні кошти: "Капітальний ремонт (модернізація, технічне переоснащення) системи теплопостачання із розміщенням котельні у іншому приміщені за адресою: вул. М. Максимовича, 22, м .Київ" ДСТУ Б.Д.1.1-1:2013 (ДК 021:2015 код 45251250-8 - "Будівництво опалювальних районних котелень")", в результаті визнання принципала переможцем конкурсних торгів із закупівлі "Капітельний ремонт (модернізація, технічне переоснащення) системи теплопостачання із розміщенням котельні у іншому приміщені за адресою: вул. М. Максимовича, 22, м.Київ" ДСТУ Б.Д.1.1-1:2013 (ДК 021:2015 код 45251250-8 - "Будівництво опалювальних районних котелень")" (Номер процедури закупівлі в електронній системі закупівель: №UA -2017-04-28-002374-b), згідно з протоколом №117 від 24.05.2017 року засідання тендерного комітету Національної академії Служби безпеки України щодо розгляду тендерних пропозицій та повідомлення про намір укласти договір.

Відповідно до Гарантії, гарант безумовно та безвідклично зобов`язується протягом 5 банківських днів заплатити бенефіціару суму у розмірі, що не перевищує 245 850,00 грн. після отримання від бенефіціара письмової вимоги, з посиланням на цю Гарантію, яка підписана уповноваженою особою та скріплена відбитком печатки бенефіціара, із зазначенням у вимозі, що сума, яку бенефіціар вимагає сплатити, має бути виплачена бенефеціару у зв`язку з невиконанням принципалом своїх зобов`язань у відповідності до договору.

Крім того, умовами гарантії було передбачено, що такі письмові вимоги бенефіціара повинні бути надіслані гаранту не пізніше 31.12.2017 включно.

За умовами гарантії, письмова вимога Бенефіціара про оплату направляється гаранту через банк бенефіціара, який засвідчить, що наявні підписи на даній вимозі є дійсними, мають юридичну силу та законне відношення до бенефіціара.

12.06.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Перша будівельно-монтажна група" (підрядник) та Національною академією Служби безпеки України (замовник, бенефіціар) було укладено договір про закупівлю за державні кошти № 0605/17-01НАСБУ-ПБМГ/659 (далі - договір підряду) предметом якого відповідно до умов договору є виконання підрядником робіт з капітального ремонту (модернізації, технічного переоснащення) системи теплопостачання із розміщення котельні у іншому приміщенні за адресою: вул. М.Максимовича, 22, м. Київ, згідно з ДСТУ Б.Д.1.1-1:2013 (ДК 021:2015 код 45251250-8 - будівництво опалювальних районних котелень), далі - об`єкт, згідно з додатками № 1-4 до цього договору.

28.12.2017 року бенефіціар звернувся до гаранта із вимогою №29/15-14530 від 28.12.2017 року про сплату грошової суми відповідно до банківської гарантії забезпечення виконання зобов`язань від 09.06.2017 року №5742/17-ГВ, виданої гарантом в якій зазначив про порушення принципалом зобов`язань за договором та просив перерахувати кошти в день отримання цієї вимоги.

Тобто, бенефіціар повідомив гаранта про те, що принципал у строк не виконав свої зобов`язання за договором про закупівлю за державні кошти №0605/17-01 НАСБУ-ПБМГ/659 від 12.06.2017 року, оскільки строк виконання робіт становить до 29.09.2017 року, однак станом на 28.12.2017 року роботи не були завершені, котельня в експлуатацію не була введена, а порушення строків будівництва складає 90 календарних днів.

З огляду на викладене, колегія суддів не приймає як наладжене твердження скаржника, що матеріали справи не містять жодних доказів в підтвердження не виконання зобов`язань за договором про закупівлю при направленні вимоги гаранту бенефіціаром.

15.01.2018 року позивач звернувся до відповідача з вимогою №05-2/1-125 від 11.01.2018 року про відшкодування фактично сплаченої за Гарантією суми у розмірі 245850,00 грн протягом 2 (двох) банківських днів з моменту сплати гарантом грошових сум Бенефіціару.

19.01.2018 року банком отримано Лист бенефіціара №29/15-606 від 18.01.2018 року з вимогою повідомити про результати розгляду сплати грошової суми відповідно до банківської гарантії забезпечення виконання зобов`язання.

29.01.2018 року на виконання умов гарантії та договору позивачем на користь бенефіціара було здійснено платіж на суму 245 850,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, відповідач звернувся до позивача з листом № 15-16 від 13.02.2018 року із проханням розстрочити сплату гарантії у розмірі 245,820,00 грн на шість місяців з моменту отримання даного листа.

11.04.2018 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до договору, відповідно до якої, сторони дійшли згоди викласти п. 3.4.1 договору в наступній редакції: "Протягом 2 (двох) банківських днів з моменту сплати гарантом грошових коштів по гарантії на вимогу бенефіціара (або на виконання рішення суду), та отримання від гаранта відповідної вимоги, відшкодувати гаранту в повному обсязі всі витрати (включаючи, але не обмежуючись наступними):

а) суми, фактично сплачені гарантом бенефіціару в порядку та у випадках, передбачених гарантією:

б) збитки, включаючи реальні збитки, упущену вигоду та збитки від інфляційних процесів:

в) судові витрати, понесені гарантом за гарантією.

У зв`язку з із сплатою гарантом на користь бенефіціара грошових коштів за Банківською гарантією №5742/17-ГВ від 07.06.2017 року принципал зобов`язується відшкодувати гаранту витрати в сумі 245 850,00 грн згідно наступного графіку:

1-й платіж: 81950,00 грн до 30.04.2018 року;

2-й платіж: 40 975,00 грн до 30.05.2018 року;

3-й платіж: 40 975,00 грн до 30.06.2018 року;

4-й платіж: 40 975,00 грн до 30.07.2018 року;

5-й платіж: 40 975,00 грн до 30.08.2018 року.

З огляду на викладене та враховуючи укладання додаткової угоди №1 від 11.04.2018 року між сторонами (відстрочка сплати гарантії), факт порушення та наявність обов`язку зі сплати принципалом на користь гаранта сплаченої на користь бенефіціара суми гарантії за порушення умов договору відповідачем, узгоджено сторонами шляхом укладення означеної додаткової угоди, що спростовує заперечення скаржника викладені у апеляційній скарзі.

Разом з цим, колегія суддів не приймає як наладжене твердження скаржника, що враховуючи, що банківською гарантією не передбачено обов`язок гаранта здійснити виплату на користь бенефіціара у випадку виконання принципалом умов договору, але з простроченням, а також те, що замовник (бенефіціар) жодних претензій щодо її якості або інших підстав до принципала не висував, а вимогу бенефіціара до банку пред`явлено після виконання принципалом зобов`язань, слід дійти висновку про відсутність правових підстав для сплати коштів гарантом на користь бенефіціара за банківською гарантією, а отже стягнення таких коштів з принципала, як такі що спростовуються висновками суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні.

Відповідно до ч. 1 статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 ст. 509 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з положеннями ст. 200 Господарського кодексу України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

За змістом ст. 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ст. 561 Цивільного кодексу України гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше. Гарантія не може бути відкликана гарантом, якщо в ній не встановлено інше.

У розділі І Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року (далі - положення), визначено, що гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант приймає на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром (оформлене в письмовій формі або у формі повідомлення) сплатити кошти за принципала в разі невиконання останнім своїх зобов`язань у повному обсязі або їх частину в разі пред`явлення бенефіціаром вимоги та дотримання всіх вимог, передбачених умовами гарантії. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від основного зобов`язання принципала (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на таке зобов`язання безпосередньо міститься в тексті гарантії. Гарантійний лист - це гарантія, що оформлена належним чином на паперовому носії.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 563 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією.

Згідно ч. 1 ст. 565 Цивільного кодексу України, гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії.

Отже, з умов Гарантії та норм права слідує, що обов`язок гаранта сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії настає за умови порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, та направлення кредитором гаранту письмової вимоги разом із зазначеними в гарантії документами. За відсутності однієї із вказаних умов відповідальність гаранта не настає.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, відповідач лише частково відшкодував суму сплаченої гарантії, перерахувавши позивачу лише 120000,00 грн, а саме: 26.04.2018 року - 20000,00 грн; 25.06.2018 року - 80 000,00 грн; 05.07.2018 року - 20 000,00 грн.

Гарант листом №05-1/2/3856/3-БТ від 19.09.2018 року звернувся до відповідача з вимогою про виконання зобов`язань за договором про надання банківської гарантії №5742/17-ГВ від 07.06.2017 року, в якому зазначив про необхідність сплатити протягом двох банківських днів з дати отримання цієї вимоги гаранту суму заборгованості в розмірі 125850,00 грн. Відповідачем отримано цю вимогу 24.09.2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідач в свою чергу зазначені вимоги залишив без відповіді та задоволення.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 125850,00 грн заборгованості.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 48 095,20 грн, колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п.2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Згідно п. 4.2 договору, в разі порушення принципалом строків відшкодування гаранту витрат по гарантії, передбачених п. 3.4.1 даного договору, принципал сплачує гаранту пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Колегія суддів перевіривши розрахунок пені погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки сторонами було погоджено інший графік погашення заборгованості відповідно до додаткової угоди №1 від 11.04.2018 року пеня підлягає стягненню в сумі 16518,61 грн.

Щодо твердження скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, що судом першої інстанції безпідставно відхилено клопотання про повідомлення і виклик сторін та розгляд справи за правилами загального позовного провадження, колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно ч. 6 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов:

- предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

- характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Так, предметом даної справи є стягнення коштів в розмірі 173 945,20 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням або викликом сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи та, з огляду на малозначність даної справи, в розумінні ч. 5 ст.12 Господарського процесуального кодексу України відсутні обставин, які б свідчили про складність означеної справи та відповідно справа підлягала б слуханню за правилами загального позовного провадження.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо відмови в задоволенні клопотання позивача про повідомлення і виклик сторін та розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог.

Разом з тим, скаржник не надав суду доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваному рішенні.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що мотиви апеляційної скарги фактично зводяться до мотивів викладених у відзиві на позовну заяву, висновки по яким були зроблені судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні.

При цьому, колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша будівельно-монтажна група" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2019 року у справі №910/16045/18 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/16045/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Коротун

М.А. Руденко