ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2019 р. м. Київ Справа № 911/253/19

Суддя господарського суду Київської області Подоляк Ю.В., за участю секретаря судового засідання Руденко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Приватного підприємства «Вегамакс»
до 1.Товариства з обмеженою відповідальністю «Меркурій Трансторг» 2.Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресурс-Активи»
провизнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу
за участю представників:
позивача:Ходош В.Ю. - адвокат, договір про надання правової допомоги від 15.01.2017
відповідачів:не з'явились
суть спору:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Приватного підприємства «Вегамакс» (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Меркурій Трансторг» (далі - перший відповідач), Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресурс-Активи» (далі - другий відповідач) про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу від 05.08.2017 № 3242/2017/571172, укладеного між відповідачами.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що договір купівлі-продажу транспортного засобу від 05.08.2017 № 3242/2017/571172 (далі - договір) укладено між відповідачами без наміру створення правових наслідків, обумовлених договором, що є підставою для визнання його недійсним на підставі ст. 203, 215, 234 ЦК України.

Другий відповідач подав до суду відзив та заперечення на відповідь на відзив, в яких просить відмовити в задоволенні позову з підстав того, що правові підстави для визнання недійсним оскаржуваного договору відсутні, позаяк, укладений між відповідачами договір направлений на реальне настання обумовлених ним наслідків та був виконаний сторонами договору.

Присутній в судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги та просить суд їх задовольнити з мотивів, викладених в позові.

Відповідачі в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені у порядку встановленому ч. 5 ст. 242 ГПК України з додержанням вимог частин 3, 4 ст. 120 ГПК України, шляхом направлення на адресу їх місцезнаходження, належним чином завірених копій ухвал рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Проте, відповідач-2 у поданому ним відзиві клопотав про розгляд справи без його участі.

Враховуючи, що неявка відповідачів в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд відповідно до вимог ч. 1 ст. 202 ГПК України вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності представників відповідачів за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, присутнього в судовому засіданні, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд -

встановив:

Між позивачем та першим відповідачем було укладено договір поставки нафтопродуктів від 16.12.2016 № 161216, за умовами якого позивачем було здійснено передоплату вартості нафтопродуктів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Меркурій Трансторг» в розмірі 565393,50 грн. згідно з платіжним дорученням № 1044 від 29.12.2016.

Разом з тим, Товариство з обмеженою відповідальністю «Меркурій Трансторг» своїх договірних зобов'язань щодо поставки нафтопродуктів не виконало, у зв'язку з чим позивач 05.07.2017 звернувся з позовом до господарського суду Луганської області.

Рішенням господарського суду Луганської області від 07.08.2017 у справі № 913/525/17 позов Приватного підприємства «Вегамакс» задоволено частково. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Меркурій Транспорт» на користь приватного підприємства «Вегамакс» збитки в сумі 559743,50 грн., судовий збір 8480,90 грн. Припинено провадження за рештою вимог.

На виконання вищезазначеного рішення господарського суду Луганської області видано відповідний наказ від 21.08.2017.

Постановою відділу Рокитнянського районного управління юстиції державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про відкриття виконавчого провадження від 13.09.2017 було відкрито виконавче провадження № 54698137 щодо примусового виконання наказу господарського суду Луганської області від 21.08.2017 у справі № 913/525/17 про стягнення коштів з Товариства з обмеженою відповідальністю «Меркурій Трансторг» на користь Приватного підприємства «Вегамакс».

В процесі примусового виконання наказу позивачу станом на 23.10.2017 надійшли грошові кошти в розмірі 45595,76 грн.

Разом з тим, позивачу стало відомо, що під час розгляду судової справи № 913/525/17 першим відповідачем реалізовано належний йому транспортний засіб шляхом укладення з другим відповідачем договору купівлі-продажу від 05.08.2017 № 3242/2017/571172. На думку позивача, вказаний договір є фіктивним, в зв'язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду.

За умовами укладеного між відповідачами у справі договору купівлі-продажу транспортного засобу від 05.08.2017 № 3242/2017/571172 (далі - договір), перший відповідач - продавець зобов'язується передати у власність другому відповідачу - покупцеві транспортний засіб марки RENAUL, модель LOGAN, 2017 року випуску, коричневого кольору, номер кузова VF17SRKL457225790, свідоцтво про реєстрацію СХМ107384, номерний знак АІ3579ЕХ, зареєстрований за продавцем 01.03.2017 підрозділом МВС Центр 3242 (далі - транспортний засіб).

Згідно з п. 1.2 договору продавець гарантує, що майно, яке є предметом продажу за даним договором, належить йому на праві власності, не обтяжене арештом, у розшуку, заставі не перебуває, не являється предметом спору у суді.

Відповідно до п. 2.1, 2.2 договору передача транспортного засобу продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна, та оформляється актом приймання-передачі у двох примірниках, які підписуються сторонами. Право власності на транспортний засіб переходить до покупця з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі.

Пунктом 3.1 договору встановлено, що за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 310000,00 грн.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання (п. 9.1 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, другий відповідач сплатив на користь першого відповідача грошові кошти в розмірі 310000,00 грн. згідно з платіжним дорученням від 03.08.2017 № 15 на суму 310000,00 грн., після чого перший відповідач передав другому відповідачу транспортний засіб за видатковою накладною від 03.08.2017 № 3 на суму 310000,00 грн. Завірені копії зазначених документів залучені до матеріалів справи.

В подальшому, вищезазначений транспортний засіб було перереєстровано на другого відповідача, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу СХМ 647529, копія якого наявна в матеріалах справи.

Звертаючись з даним позовом до суду позивач зазначає, що оскаржуваний договір є фіктивним, оскільки на момент його укладення єдиним учасником ТОВ «Ресурс-Активи» був учасник та керівник ТОВ «Меркурій Трансторг» Мирець С.В, обидва товариства знаходилися за однією адресою, а договір укладено без наміру створення правових наслідків та направлений на фіктивний перехід права власності на транспортний засіб до ТОВ «Ресурс-Активи» з метою приховати це майно від примусового стягнення на підставі наказу Господарського суду Луганської області № 913/525/17 від 21.08.2017, з огляду на що зазначений договір підлягає визнанню недійсним відповідно до положень ст. 203, 215, 234 Цивільного кодексу України.

Другий відповідач проти позовних вимог заперечує з тих підстав, що правові підстави для визнання недійсним спірного договору відсутні, оскільки спірний договір виконаний належним чином, що спростовує безпідставні твердження позивача про фіктивність договору.

З огляду на зазначені підстави вимог та заперечень суд зазначає таке.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з приписами ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частинами 1, 2 ст. 234 Цивільного кодексу України встановлено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Фіктивний правочин є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.

З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним.

У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Судом встановлено, що укладення оскаржуваного договору відбулось до моменту винесення рішення господарського суду Луганської області від 07.08.2017 у справі № 913/525/17, видачі наказу господарського суду Луганської області від 21.08.2017 та відкриття виконавчого провадження (13.09.2017), з огляду на що відсутні підстави вважати, що спірний договір укладено відповідачами з метою ухилення від виконання судового рішення (яке ще не було винесено) та приховання майна від органів ДВС.

Здійснення відповідачами дій щодо оплати, передачі та перереєстрації транспортного засобу підтверджує настання реальних правових наслідків виконання оскаржуваного договору відповідачами.

При цьому, розрахунок за договором здійснено грошовими коштами, які надійшли на рахунок першого відповідача, що спростовує твердження позивача про наявність умислу першого відповідача щодо уникнення відповідальності з погашення заборгованості, так як на ці кошти в подальшому могло бути звернуто стягнення в процесі виконання судового наказу в справі № 913/525/17.

Суд зазначає, що наявність у учасника господарських правовідносин невиконаних зобов`язань перед одним з контрагентів (у тому числі щодо поставки товару чи повернення суми попередньої оплати) не забороняє такій особі вчинення дій щодо укладення цивільно-правових договорів з іншими контрагентами, а обставини відносно того, що учасником обох товариств є одна і та сама фізична особа, самі по собі не свідчать про фіктивність договору чи ухилення від виконання зобов`язань.

З огляду на викладене, твердження позивача про фіктивність договору судом відхиляються як необґрунтовані та безпідставні.

Посилання позивача на постанови Верховного Суду від 05.07.2018 у справі № 922/2878/17 та від 13.02.2018 у справі № 905/3038/16, судом не приймаються до уваги при вирішенні спору та відхиляються, позаяк, обставини у вищезазначених справах не є тотожними обставинам у даній справі. В даній справі на відміну від вказаних - укладення спірного договору відбулось до моменту винесення рішення за яким судом стягнуто кошти з першого відповідача на користь позивача, а оскаржуваний договір спрямований на реальне настання правових наслідків - перехід права власності на транспортний засіб від продавця покупцю, оскільки оплату та передачу транспортного засобу підтверджено матеріалами даної справи.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене в сукупності, позивачем всупереч згаданих вище приписів законодавства, не доведено тих обставин, на які він посилається, як на підставу своїх вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу з підстав його фіктивності, у зв'язку з чим позовні вимоги є недоведеними та безпідставними, а відтак суд відмовляє в їх задоволенні.

Відшкодування судових витрат відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на позивача.

Керуючись ст. 1291 Конституції України, ст. 13, 74, 123, 129, 232-233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

В позові відмовити повністю.

Дане рішення господарського суду Київської області набирає законної сили у строк та порядку передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у строк визначений ст. 256 ГПК України в порядку передбаченому ст. 257 ГПК України з врахуванням пп. 17.5 п. 17 ч. 1 розділу ХІ «Перехідні положення» ГПК України.

Дата складання та підписання повного тексту рішення 04.06.2019

Суддя Ю.В. Подоляк