ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2019 р. Справа№ 925/1215/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Ігнатюк Г.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Куценко О.В. (ордер №059885 від 21.03.2019)

від відповідача: Кваш І.В. (довіреність б/н від 20.05.2019)

розглянувши апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк"

на ухвалу господарського суду Київської області від 15.03.2019р.

у справі №925/1215/18 (суддя - Довгань К.І.)

за позовом акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Денер Трейд"

про стягнення 238 208 493,09 грн, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року позивач - акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернувся до суду з позовом про стягнення 238 208 493,09 грн. з товариства з обмеженою відповідальністю "Денер Трейд".

Ухвалою господарського суду Київської області від 15.03.2019 р. призначено судово-економічну експертизу у справі №925/1215/18, проведення якої доручено Черкаському відділенню Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (вул. Небесної Сотні, 31/1, м. Черкаси, 18002).

Поставлено на вирішення судово-економічної експертизи такі питання:

-Чи підтверджується документально розрахунок заборгованості за договором фінансового лізингу №4Д16068ЛИ від 20.08.2016 щодо нарахування акціонерним товариством "ПРИВАТБАНК" суми заборгованості по сплаті лізингових платежів в рахунок вартості майна в сумі 129 363 814,35 грн.? Якщо не підтверджується, навести правильний розрахунок.

-Чи підтверджується документально розрахунок заборгованості за договором фінансового лізингу №4Д16068ЛИ від 20.08.2016 щодо нарахування акціонерним товариством "ПРИВАТБАНК" суми заборгованості з винагороди за користування майном в сумі 103 929 510,07 грн.? Якщо не підтверджується, навести правильний розрахунок.

-Чи підтверджується документально розрахунок заборгованості за договором фінансового лізингу №4Д16068ЛИ від 20.08.2016 щодо нарахування акціонерним товариством "ПРИВАТБАНК" пені за порушення грошового зобов'язання в сумі 48 105 036,38 грн.? Якщо не підтверджується, навести правильний розрахунок.

При цьому, попереджено експерта про відповідальність, передбачену статтями 384, 385 Кримінального кодексу України за дачу завідомо неправдивого висновку або відмову дати висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов'язків.

Обов'язок оплати експертизи покладено на товариство з обмеженою відповідальністю "Денер Трейд" (18002, м.Черкаси, вул.Святотроїцька, буд.55А, ).

Матеріали справи № 925/1215/18 надіслано Черкаському відділенню Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Провадження у справі № 925/1215/18 зупинено до завершення призначеної у цій справі експертизи.

Вказана ухвала суду мотивована необхідністю спеціальних знань для з'ясування питань, які виникли в ході судового розгляду даної справи.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач - акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Київської області від 15.03.2019р. у справі №925/1215/18 від 15.03.2019 р. про призначення судово-економічної експертизи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що для розрахунку розміру заборгованості спеціальні знання не потрібні. В матеріалах справи відсутні взаємно суперечливі докази, а надумані відповідачем доводи щодо неможливості встановити реальний розмір основної заборгованість, нарахованої винагороди (процентів), пені спростовуються простими математичними розрахунками позивача, які були надані у запереченнях проти клопотання про призначення судово-економічної експертизи, а також розрахунком заборгованості, що міститься в матеріалах справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2019 року було прийнято до провадження апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" та призначено розгляд справи на 21.05.2019 р.

У судовому засіданні 21.05.2019 року представник позивача підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу передати до суду першої інстанції для розгляду.

Представник відповідача вказав, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування відсутні.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи, 15.03.2019 року представником відповідача до суду першої інстанції було подано клопотання про призначення судово-економічної експертизи, в якому зазначив, що відповідно до облікових даних товариства за період з 20.08.2016 по 30.11.2018 на підставі умов договору фінансового лізингу №4Д16068ЛИ від 20.08.2016, позивачем було нараховано відсотки за винагороду за користування майном в розмірі 187 140 019,58 грн., що підтверджується журналом проводок за 01.07.2016 - 30.11.2018 по рахунку № 68.4.1.

Відповідач зауважив, що ним було фактично сплачено позивачу 83 816 145,55 грн. відсоткової винагороди за користування майном, що підтверджується журналом проводок за 01.08.2016 - 30.11.2018 по рахунку 68.4.1 та платіжних доручень.

Відповідач вважає, що заборгованість позивача перед відповідачем по винагороді за користування майном не може перевищувати 103 323 874,03 грн., натомість у заяві позивача про збільшення позовних вимог від 12.12.2018 вказано, що заборгованість відповідача з винагороди за користування майном за період з 20.08.2018 по 30.11.2018 (цей же період) становить 103 929 510.07 грн. Тобто, як вказує відповідач, позивачем в розрахунку суми заборгованості по винагороді за користування майном зазначено більшу суму - на 605 636,04 грн., яка є більшою за суму заборгованості, визначена товариством на підставі первинних документів.

Задовольняючи клопотання відповідача про призначення експертизи, суд першої інстанції виходив з того, що беручи до уваги заявлену до стягнення суму боргу, поданий позивачем розрахунок заявленої до стягнення суми коштів, контрозрахунок відповідача, для повного та всебічного і об'єктивного вирішення справу у даній справі необхідно застосувати спеціальні знання, а тому необхідно призначити судово-економічну експертизу для встановлення достовірності розрахунків позивача щодо суми заборгованості відповідача перед позивачем по договору фінансового лізингу від 20.08.2016 року № 4Д16068ЛИ.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

За змістом ст. 99 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів. При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. З урахуванням обставин справи суд має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз'яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов'язаний мотивувати таке відхилення або зміну. Питання, які ставляться експерту, і його висновок з них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта.

В ст. 1 Закону України "Про судову експертизу" визначено, що судовою експертизою є дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об'єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

За змістом ст. 228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі, зокрема, у випадку призначення судом експертизи, про що суд постановляє ухвалу.

Отже, у розумінні наведених положень зупинення провадження у справі у зв'язку з призначенням господарським судом судової експертизи є правом суду, а не його обов'язком. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для з'ясування обставин, що мають значення для справи (фактичних даних, що входять до предмету доказування), без яких встановити відповідні обставини неможливо, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування, наявні у справі докази є взаємно суперечливими.

Зупиняючи провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст. 228 ГПК України, суд на виконання наведених положень законодавства та приписів ст. 234 названого Кодексу повинен в обов'язковому порядку обґрунтувати необхідність призначення судової експертизи та навести підстави і мотиви такого призначення, зазначити обставини справи, які підлягають з'ясуванню експертом, та викласти обґрунтування неможливості з'ясування цих обставин самим судом.

Однак в порушення вищенаведених правових норм, в ухвалі суду відсутнє обґрунтування щодо того, в чому полягає необхідність призначення судової експертизи та вирішення яких саме питань, що виникли в ході розгляду даної справи, потребують спеціальних знань.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не було визначено зміст спірних правовідносин, фактичних даних , що входять до предмету доказування, та підлягають встановленню із застосуванням фахових знань шляхом проведення судової експертизи. Відповідачем не наведено належного обґрунтування необхідності спеціальних знань для оцінки правильності поданих позивачем розрахунків заборгованості, не визначено в чому саме полягає потреба в спеціальних знаннях і неможливість вирішення справи по суті позовних вимог, не зазначено які саме спеціальні знання необхідні для перевірки розрахунку боргу за кредитним договором та чому таку перевірку не може здійснити сам суд.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що визначення розміру заборгованості у справах, які виникають на підставі кредитних договорів, не потребує спеціальних знань та здійснюється безпосередньо судом шляхом дослідження доказів, поданих сторонами як то (умов укладеного кредитного договору , виписки по рахункам, меморіальних ордерів, платіжних доручень).

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду у справі № 917/50/17 від 24.01.2018 року, №907/425/16 від 24.01.2018, №922/1073/17 від 07.02.2018, №917/1400/16 від 28.02.2018р., №904/7996/17 від 20.03.2018р.

Аналіз норм ст. 228 ГПК України дає можливість дійти до висновку, що правомірність зупинення провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст. 228 ГПК України залежить від призначення судом судової експертизи за наявності дійсної необхідності в її призначенні.

Однак за результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про необґрунтоване призначення у справі №925/1215/18 судової експертизи, що в свою чергу призвело до прийняття неправильного рішення (ухвали) про зупинення провадження у справі.

Можливість зупинення провадження у справі не повинна призводити до зменшення розумного строку розгляду справи (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 01.02.2017 у справі № 6-1957цс16).

Призначення судової експертизи як процесуальна дія суду, яка у будь-якому випадку збільшує строк розгляду справи, що, відповідно, може мати наслідком порушення прав і охоронюваних законом інтересів учасників справи, а тому у кожному разі має бути обґрунтованим. При цьому, призначення судової експертизи з порушенням зазначених вимог має наслідком безпідставне збільшення строку розгляду справи, тобто вихід за межі розумного строку розгляду справи, що суперечитиме ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до ч.1 якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Так, відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейського суду з прав людини у справах проти України.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

В п.п.2, 10 ч.3 ст. 2 ГПК України визначено як основні засади (принципи) господарського судочинства, в числі інших, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та розумність строків розгляду справи судом.

Наведеного місцевим господарським судом враховано не було, тому, необґрунтовано призначивши у розгляді даної конкретної справи судову експертизу та, як наслідок, зупинивши провадження у цій же справі, суд порушив право позивача на розгляд справи упродовж розумного строку (аналогічні висновки про застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 08.11.2018 у справі №910/14822/17, від 19.04.2018 у справі №910/25520/13, від 12.12.2018 у справі №910/10572/17).

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, підтвердилися під час розгляду даної справи, що свідчить про неповне з'ясування місцевим господарським судом обставин, які мають значення для справи, невірне застосування норм процесуального права та є підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду відповідно до ст. 280 ГПК України.

В ч.3 ст. 271 ГПК України передбачено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

З урахуванням вищевикладених обставин справи у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала господарського суду Черкаської області від 15.03.2019 у справі №925/1215/18 - скасуванню, а матеріали справи - переданню на розгляд до господарського суду Черкаської області.

У зв'язку з задоволенням апеляційної скарги, витрати по сплаті судового збору підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача . Водночас, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що оскільки судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у ч.3 ст. 271 ГПК України, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, має здійснюватися судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 271, 277, 280 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" задовольнити.

2. Ухвалу господарського суду Черкаської області від 15.03.2019 у справі №925/1215/18 скасувати.

3. Справу №925/1215/18 передати на розгляд господарському суду Черкаської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складено та підписано 30.05.2019 .

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Дідиченко

Є.Ю. Пономаренко