ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2019 р. м. Київ Справа № 911/730/19

Господарський суд Київської області в складі:

головуючого судді Христенко О.О.

за участю секретаря Гарбуз Л.В.

розглянувши справу № 911/730/19

за позовом Приватного акціонерного товариства «Екотекстиль», м. Житомир

до Дочірнього підприємства «Рітейл Іст», м. Ірпінь

про стягнення 27 411,84 грн.

Представники:

від позивача: Дячук О.В., довіреність б/н від 25.06.2018;

від відповідача: Волтарніст М.О., адвокат, довіреність б/н від 02.01.2019.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Екотекстиль» (надалі-позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Дочірнього підприємства «Рітейл Іст» (надалі-відповідач) про стягнення 27 411,84 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору № РІ038345 від 01.06.2018.

В прохальній частині позовної заяви позивач просить суд здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою суду від 22.03.2019 відкрито провадження у справі № 911/730/19, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження призначений в судовому засіданні на 19.04.2019 з повідомленням (викликом) сторін.

17.04.2019 через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання (вх. № 7807/19) про розгляд справи за відсутності повноважного представника позивача.

19.04.2019 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 7947/19), в якому останній заперечує проти позову та просить суд відмовити в його задоволенні.

Ухвалою суду від 19.04.2019 розгляд справи відкладено на 13.05.2019.

10.05.2019 через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив № 394 від 07.05.2019 (вх. № 9078/19).

В судовому засіданні 13.05.2019 представник позивача підтримав позовні вимоги вважаючи їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив; представник відповідача заперечував проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд Київської області -

ВСТАНОВИВ:

01.06.2018 між Приватним акціонерним товариством «Екотекстиль» (позивач, постачальник) та Дочірнім підприємством «Рітейл Іст» (відповідач, покупець) укладений Договір № РІ038345, відповідно до умов п. 1.1 якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, та у відповідності із замовленням покупця, поставити товар, а покупець зобов`язується прийняти такий товар і оплатити його вартість за цінами, зазначеними в накладній, та які не можуть перевищувати цін, узгоджених в специфікації.

Пунктом поставки товару є склад покупця. Поставка товару до місця передачі здійснюється транспортом постачальника (п. 3.4 договору).

Умовами п. 3.6 договору визначено, що постачальник при поставці відповідної партії товару передає покупцю супровідну документацію, зокрема, накладні, в яких має бути чітко зазначена кількість відвантаженого товару, ціна за одиницю товару без ПДВ, вартість без ПДВ, сума ПДВ, загальна вартість з ПДВ, номер податкової накладної, сформованої під дану поставку; товарно-транспортні накладні.

Пунктами 7.8, 7.9 договору визначено, що загальна сума договору складається із суми накладних, по яким була здійснена поставка товару. Оплата за товар здійснюється щосереди шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника через 60 днів з моменту приймання-передачі товару та підписання накладної про прийняття товару. При цьому сторони домовились, що оплата товару здійснюється тільки у випадку, якщо сума за розрахунковий період буде складатиме не менше, ніж 500,00 грн. з кожного магазину.

Покупець має право затримати розрахунок за товар у випадку, зокрема, ненадання належно оформленої супровідної документації (п. 7.10 договору).

У випадку, якщо товар не виходить на необхідний рівень продажу у роздрібній мережі покупця для вказаної категорії товару або, якщо товар був не реалізований на протязі строку його придатності, або товар виявився не якісним при тестуванні, покупець направляє на адресу постачальника повідомлення про обсяг та причини повернення товару, а також перелік торговельних точок з яких постачальник зобов`язаний протягом 5 календарних днів з моменту одержання повідомлення вивезти такий товар. Покепуць оформлює повернення товарів за допомогою накладної на повернення товарів (п. 3.7.1, 3.7.2 договору).

Умовами п. 10.1 договору визначено, що договір набирає сили з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2019.

Між позивачем та відповідачем підписаний Додаток № 1 до договору «Специфікація товару».

Так, позивач належним чином та в повному обсязі виконував взяті на себе зобов`язання, поставивши відповідачу товар, всього на загальну сум 71 292,60 грн., про що свідчать наявні в матеріалах справи підписані в двосторонньому порядку видаткові накладні № А від 10.07.2018 на суму 2 402,40 грн., № А від 13.07.2018 - 8 091,30 грн., № А від 10.07.2018 - 14 658,90 грн., № А від 10.07.2018 - 8 091,30 грн., № А від 10.07.2018 - 2 402,40 грн., № А від 10.07.2018 - 2 402,40 грн., № А від 12.07.2018 - 8 091,30 грн., № А від 12.07.2018 - 2 402,40 грн., № А від 10.07.2018 - 14 658,90 грн., № А від 17.07.2018 - 8 091,30 грн.

Матеріали справи також містять товарно-транспортні накладні № РА000000286 від 10.07.2018, № РА000000293 від 12.07.2018, № РА000000295 від 17.07.2018 на переміщення вантажу (панчішно-шкарпеткові вироби), з яких вбачається, що замовником на перевезення вантажу та вантожовідправником виступає - ПрАТ «Екотекстиль», вантажоодержувачем - ДП «Рітейл Іст».

У жовтні 2018, у зв`язку із несплатою відповідачем отриманого товару за вказаними накладними, позивач звертався до відповідача із претензією № 798 від 04.10.2018, в якій вимагав сплатити наявну за відповідачем заборгованість за отриманий товар в сумі 71 292,60 грн. Докази направлення претензії № 798 від 04.10.2018 наявні в матеріалах справи.

Претензія позивача залишена відповідачем без відповіді, однак в подальшому між позивачем та відповідачем були підписані видаткові накладні на повернення товару № від 13.12.2018 на суму 6 126,12 грн., № від 07.12.2018 - 291,73 грн., № від 27.11.2018 - 11 305,86 грн., № від 20.11.2018 - 3 805,68 грн., № від 22.11.2018 - 1 921,92 грн., № від 16.11.2018 - 5 282,82 грн., № від 19.11.2018 - 1 287,00 грн., № від 19.11.2018 - 12 435,30 грн., № від 20.11.2018 - 1 115,40 грн., № від 21.11.2018 - 3 291,66 грн., за якими відповідачем було повернуто, а позивачем прийнято товар на загальну суму 46 863,48 грн.

Проте, в порушення умов договору та взятих на себе зобов`язань вартість товару в сумі 24 429,12 грн., у строки визначені у договорі, залишена відповідачем не сплаченою.

71 292,60 (поставка товару) 46 863,48 грн. (повернення товару) = 24 429,12 грн. (залишок несплаченої вартості товару)

В порядку досудового врегулювання спору, позивач звертався до відповідача із претензією № 167 від 15.03.2019, в якій вимагав сплатити наявну за відповідачем заборгованість за отриманий товар в сумі 24 429,12 грн. Докази направлення претензії № 167 від 15.03.2019 наявні в матеріалах справи.

Претензія позивача залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до статті 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарських зобов`язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

19.04.2019 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 7947/19), в якому останній заперечує проти позову та просить суд відмовити в його задоволенні. Так, відповідач звертає увагу на те, що позивачем ненаданий повний пакет документів при поставці товару, а наявні в матеріалах справи видаткові накладні оформлені неналежним чином, у зв`язку з чим за відповідачем наявне право затримати розрахунок за товар. Враховуючи наведене, відповідач стверджує про відсутність у останнього заборгованості, що в свою чергу виключає нарахування санкцій.

Суд критично оцінює заперечення відповідача виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Частиною 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як вже було зазначено, із умов п. 3.6 договору випливає, що при поставці відповідної партії товару постачальник передає покупцю супровідну документацію, зокрема, накладні, в яких має бути чітко зазначена кількість відвантаженого товару, ціна за одиницю товару без ПДВ, вартість без ПДВ, сума ПДВ, загальна вартість з ПДВ, номер податкової накладної, сформованої під дану поставку.

З наявних в матеріалах справи видаткових накладних на поставку товару вбачається, що такі оформлені відповідно до положень чинного законодавства, містять відомості про господарську операцію та не є підставою для визнання господарської операції не проведеною або недійсною.

Як зазначено у п. 9 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України», неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

При цьому, умовами укладеного договору сторони не дійшли обов`язкової згоди щодо надання довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей.

Довіреність не є первинним документом у розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку і не фіксує факт здійснення господарських операцій, а отже й відсутність довіреності не може свідчити про нереальність операції.

Доводи відповідача щодо відсутності на видаткових накладних печатки підприємства відповідача спростовуються нормами ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України», за якою печатка не є обов`язковим реквізитом.

Поруч з цим, поставка товару позивачем й отримання його покупцем підтверджується наявними в матеріалах справи накладними на повернення товару, оформлених покупцем на підставі тих самих видаткових накладних, про що й зазначено у видаткових накладних на повернення товару.

Позивачем також надані податкові накладні із розрахунками коригувань кількісних і вартісних показників до податкових накладних і які зареєстровані в ЄРПН, що також є доказом поставки і отримання товару відповідачем та фіксує факт здійснення господарських операцій.

Поруч з цим, нормами частини 1 ст. 688 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару у строк, встановлений договором або актами цивільного законодавства, а якщо такий строк не встановлений, - в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

Доводи відповідача щодо відсутності належних доказів поставки товару та неналежне виконання позивачем умов договору не можуть братись судом до уваги, оскільки з метою врегулювання спору, позивач неодноразово звертався до відповідача із претензіями про погашення заборгованості, які, як було встановлено судом, залишені відповідачем без відповіді.

Щодо інших заперечень відповідача, суд відзначає наступне.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру.

Отже, враховуючи наведене, оскільки заборгованість відповідача в частині оплати переданого позивачем на підставі Договору № РІ038345 від 01.06.2018 товару, на час прийняття рішення не сплачена, а розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, вимога позивача про стягнення з відповідача 24 429,12 грн. визнається судом правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо оплати отриманого товару, позивач, на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, просить суд стягнути з відповідача 511,39 грн. 3 % річних та 2 471,33 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період з 16.09.2019 по 19.11.2018 на суму заборгованості 71 292,60 грн. (яка існувала у відповідача до моменту часткового повернення товару) та за період з 01.01.2019 по 06.03.2019 на суму заборгованості 24 429,12 грн. (не оплачений товар).

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною другою ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вказаної норми права, враховуючи, що розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, наявний в матеріалах справи є арифметично вірним, суд дійшов висновку щодо задоволення вказаних позовних вимог.

Беручи до уваги наведене вище, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судовий збір відповідно до ст.ст. 123, 129 ГПК України, покладається судом на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 123, 129, 240-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «Рітейл Іст» (08205, Київська область, м. Ірпінь, вул. Лісова, 6-Г, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Екотекстиль» (10020, м. Житомир, проспект Миру, 16, ) 24 429 (двадцять чотири тисячі чотириста двадцять дев`ять) грн. 12 коп. заборгованості, 511 (п`ятсот одинадцять) грн. 39 коп. 3 % річних, 2 471 (дві тисячі чотириста сімдесят одна) грн. 33 коп. інфляційних втрат та 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано - 29.05.2019.

Суддя О.О. Христенко