РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.05.2019Справа № 910/2497/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. розглянувши матеріали господарської справи у спрощеному позовному провадженні без проведення судового засідання

за позовом Приватного підприємства "Творча майстерня "ПРЕСТИЖ"

до Акціонерного товариства "Київенерго"

про стягнення 33663,36 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "Творча майстерня "ПРЕСТИЖ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Київенерго" про стягнення 33663,36 грн.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що за договором №240898 від 16.11.2009 відповідачу перераховані надлишкові кошти у сумі 33663,36 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.03.2019 дану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення ухвали.

18.03.2019 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків, допущених при поданні до суду даного позову щодо зазначення вірного найменування відповідача - Акціонерне товариство "Київенерго".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.03.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/2497/19, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

У відповідності до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

16.04.2019 до відділу діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти позову заперечив, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів щодо кількості спожитої теплової енергії, що підтверджується актами приймання-передавання товарної продукції, не надано розрахунку ціни позову; строк повернення грошових коштів не настав, оскільки на адресу відповідача не надходила вимога про повернення коштів у розмірі 33 663,36 грн.; умови договору не передбачають зобов`язань ПАТ "Київенерго" зі сплати на користь позивача коштів; договір № 240989 був пролонгований сторонами, з урахуванням чого, посилання позивача на приписи ст. 1212 ЦК України є помилковим, оскільки статтею 693 ЦК України визначено підстави повернення суми коштів сплачених позивачем як передоплата за надання відповідачем послуг. Також, відповідачем зазначено, що приписи ст. 1212 ЦК України передбачають повернення безпідставно набутого майна, в той час як позивачем заявлено про стягнення грошових коштів, а будь-якого майна відповідач від позивача на отримував. Окрім того, відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності.

02.05.2019 позивачем подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якому позивач заперечив наведені у відзиві обставини.

Судом встановлено, що у відповідності до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, 15.04.2019 внесено запис про зміну місцезнаходження Акціонерного товариства "Київенерго", згідно із якими, місцезнаходження відповідача є: 85612, Донецька область, Мар`їнський район, місто Курахове, вулиця Енергетиків, будинок 34.

Частиною 2 статті 31 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа відноситься до виключної підсудності іншого суду.

З урахуванням наведеного, оскільки на момент відкриття провадження у справі №910/2497/19, даний спір належав до територіальної юрисдикції (підсудності) Господарського суду міста Києва та провадження у даній справі відкрито з додержанням правил підсудності, зміна місцезнаходження відповідача не створює підстав для передання справи на розгляду іншому суду.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

16.11.2009 між Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго", правонаступником якої є Акціонерне товариство "Київенерго" (енергопостачальна організація) та Приватним підприємством "Творча майстерня "ПРЕСТИЖ" (абонент) було укладено договір №240898 на постачання теплової енергії у гарячій воді (далі - договір), предметом якого є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п. 2 додатку №4 до договору, абонент до початку розрахункового періоду (місяця) сплачує енергопостачальній організації вартість заявленої у договорі кількості теплової енергії на розрахунковий період, з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця, або оформлює договір про заставу майна згідно з Законом України "Про заставу" як засіб гарантії сплати теплової енергії.

Згідно із п. 2 додатку №4 до договору, у разі, якщо абонент розраховується за показниками приладів обліку при перевищенні фактичного використання теплової енергії понад заявленого та сплаченого до початку розрахункового періоду, ця кількість перевищення самостійно сплачується абонентом не пізніше 28 числа поточного місяця;у випадку, якщо фактичне використання теплової енергії нижче від заявленого та сплаченого до початку розрахункового періоду, сальдо рахунків визначається за фактичними показниками приладів обліку.

Як зазначено позивачем, за період дії договору, ним виконувались договірні обов`язки та сплачувались кошти за надані послуги.

Як вбачається із матеріалів справи, 31.05.2018 між сторонами складено акт звіряння розрахунків за теплову енергію по договору №240898 від 16.11.2009, в якому зазначено, що станом на 01.06.2018 існує переплата позивачем за теплову енергію у сумі 33633,36 грн.

З урахуванням того, що AT "Київенерго" позбавлене можливості подальшого виконання взятих на себе договірних зобов`язань щодо надання споживачу послуг з постачання теплової енергії у гарячій воді згідно умов укладеного між сторонами договору, 14.06.2018 позивачем на адресу відповідача було направлено лист за вих. № 86, у якому позивач просив відповідача повернути сплачені грошові кошти за договором № 240897 від 16.11.2009 в сумі 33663,36 грн. Вказаний лист отримано відповідачем 15.06.2018, що підтверджується повідомлення про вручення поштового відправлення №565.

16.10.2018 позивач направив на адресу відповідача претензію-пропозицію за вих. №172 від 16.10.2018, у якій пропонував відповідачу в семиденний строк з дня отримання, перерахувати на поточний рахунок позивача безпідставно (надлишково) отримані грошові кошти в сумі 33663,36 грн., а також направити на адресу позивача два примірники додаткової угоди до договору № 240898 від 16.11.2009 на постачання теплової енергії у гарячій воді про дострокове його припинення за взаємною згодою сторін. Вказана пропозиція отримана відповідачем 18.10.2018, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №6.

28.11.2018 позивачем на адресу відповідача було направлено лист-повідомлення за вих. № 208 від 28.11.2018, яким відповідача було повідомлено про те, що термін дії вказаного вище договору зі сторони ПП "ТМ "ПРЕСТИЖ" на новий строк продовжуватись не буде, а тому вказаний вище договір буде вважатись припиненим з 31 грудня 2018 року у зв`язку із закінченням терміну його дії. Лист-повідомлення отриманий відповідачем 29.11.2018, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №601.

Оскільки відповідач вимог позивача не задовольнив, посилаючись на приписи ст. 1212 ЦК України, позивач заявлено про стягнення з відповідача 33633,36 грн., що становить суму переплати за договором № 240898 від 16.11.2009.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

За змістом ст. 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 "Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго", Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" визначено підприємством, за яким буде закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що буде повернуто з володіння та користування ПАТ "Київенерго" після припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго".

Відповідно до розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 10.04.2018 за № 591 Комунальному підприємству "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії (крім виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях, когенераційних установках, та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії), крім виробництва теплової енергії за нерегульованим тарифом;на право провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії, крім постачання теплової енергії за нерегульованим тарифом.

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (КМДА) "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" внесено до Переліку суб`єктів природних монополій міста Києва, що підтверджує Зведений перелік природних монополій, який згідно ч.2 ст.5 Закону України "Про природні монополії" складається та ведеться Антимонопольним комітетом України відповідно до його повноважень (Розпорядження АМКУ від 28.11.2012 № 874-р).

На офіційному сайті відповідача було розміщено повідомлення згідно із яким з 01.05.2018 ПАТ "Київенерго" припиняє діяльність у сфері теплопостачання та повідомляє про припинення дії пропозиції (публічної оферти) мешканцям житлових будинків м. Києва відносно укладення Договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню.

З огляду на зазначене, ПАТ "Київенерго" було позбавлено права на провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам та можливості в подальшому виконувати покладені на нього обов`язки згідно договору №240898 від 16.11.2009.

У відповідності до п. 8.1. договору передбачено, що цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2010.

Згідно із п. 8.4. договору передбачено, що договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

28.11.2018 позивачем на адресу відповідача було направлено лист-повідомлення за вих. № 208 від 28.11.2018, яким відповідача було повідомлено про те, що термін дії вказаного вище договору зі сторони ПП "ТМ "ПРЕСТИЖ" на новий строк продовжуватись не буде, а тому вказаний вище договір буде вважатись припиненим з 31 грудня 2018 року у зв`язку із закінченням терміну його дії. Лист-повідомлення отриманий 29.11.2018, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №601.

Враховуючи положення п. 8.4. договору, оскільки відповідачем отримано повідомлення про припинення дії договору, договір №240898 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 16.11.2009 не був пролонгований сторонами на новий строк та дія договору була припинена 31.12.2018. Направлення відповідачу та отримання останнім листа-повідомлення підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №601, у зв`язку із чим доводи відповідача щодо відсутності доказів направлення є безпідставними.

Як встановлено судом, 31.05.2018 між сторонами складено акт звіряння розрахунків за теплову енергію по договору №240898 від 16.11.2009, в якому зазначено, що станом на 01.06.2018 існує переплата позивачем за теплову енергію у сумі 33633,36 грн.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Жодних доказів в спростування існування у позивача переплати за теплову енергію у сумі 33633,36 грн. відповідачем суду не надано.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

З приписів статті 1212 ЦК України випливає, що такий вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14, відповідно до змісту ст. 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Згідно із правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04 травня 2018 року по справі №927/468/17, постанові Верховного Суду України від 03.06.2015 у справі №6-100цс15, в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

З приводу посилань відповідача на те, що приписи ст. 1212 ЦК України передбачають повернення безпідставно набутого майна, в той час як позивачем заявлено про стягнення грошових коштів, а будь-якого майна відповідач від позивача на отримував, то суд вважає такі твердження відповідача безпідставними, оскільки згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Оскільки між сторонами у справі було укладено договір, проте зобов`язання за цим договором припинилось, в тому числі за зобов`язанням відповідача щодо надання послуг з постачання теплової енергії у гарячій воді, та відповідачем було набуто грошові кошти, зокрема, у надмірному розмірі 33633,36 грн., суд прийшов до висновку, що у зв`язку з припиненням зобов`язання за таким договором, правова підстава набуття відповідачем коштів від позивача відпала, а отже майно (грошові кошти) є таким, що збережене відповідачем без достатньої правової підстави.

Частино 2 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як встановлено судом, позивачем направлено відповідачу лист вих. № 86 від 14.06.2018 та претензію-пропозицію за вих. №172 від 16.10.2018 про повернення грошових коштів у сумі 33663,36 грн. Вказані вимоги отримані відповідачем, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

При цьому, судом враховано, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року №15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

З огляду на викладене, позивач не зобов`язаний звертатися безпосередньо до відповідача із вимогою повернути суму надмірно сплачених коштів та може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду.

Водночас, доводи відповідача, що у листі вих. № 86 від 14.06.2018 та претензії-пропозиції за вих. №172 від 16.10.2018 не зазначено про вимогу про повернення надмірно сплачених коштів, визнаються судом безпідставними, оскільки у вказаних листах позивач просив відповідача повернути надмірно сплачені кошти.

Враховуючи вище встановлені обставини суд дійшов висновку, що наявність надмірно сплачених коштів за договором №240898 від 16.11.2009 у сумі 33663,36 грн. та їх розмір документально підтверджений та відповідачем належними і допустимими доказами не спростований.

З огляду на вищенаведене, оскільки сума надмірно сплачених коштів у розмірі 33663,36 грн. підтверджена матеріалами справи, доводи позивача відповідачем не спростовані, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача.

Відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності до вимог позивача, посилаючись на те, що передплата виникла у листопаді 2013 року.

Відповідно до частини 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України у постанові від 16.11.2016 по справі №6-2469цс16.

Як встановлено судом вище, припинення виконання відповідачем зобов`язань за договором №240898 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 16.11.2009 щодо надання споживачу послуг з постачання теплової енергії у гарячій воді відбулось у 2018 році, у зв`язку і чим, 31.05.2018 між сторонами складено акт звіряння розрахунків за теплову енергію по договору №240898 від 16.11.2009, в якому зазначено, що станом на 01.06.2018 існує переплата позивачем за теплову енергію у сумі 33633,36 грн.

Таким чином, позивач дізнався про наявність надмірно сплачених коштів у сумі 33663,36 грн. лише 31 травня 2018 року, у зв`язку із чим, суд прийшов до висновку, що позивач звернувся до суду у межах строку позовної давності.

З урахуванням наведеного, посилання відповідача на наявність підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності відхиляються судом як необґрунтовані.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи встановлені вище судом обставини, суд задовольняє позовні вимоги Приватного підприємства "ТВОРЧА МАЙСТЕРНЯ "ПРЕСТИЖ" повністю.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства "Київенерго" (85612, Донецька обл., Мар`їнський район, місто Курахове, вулиця ЕНЕРГЕТИКІВ, будинок 34, ідентифікаційний код 00131305) на користь Приватного підприємства "ТВОРЧА МАЙСТЕРНЯ "ПРЕСТИЖ" (04210, м. Київ, ПРОСПЕКТ ГЕРОЇВ СТАЛІНГРАДУ, будинок 6, корпус 4, ЛІТЕРА А, ідентифікаційний код 31902622) безпідставно отримані грошові кошти у сумі 33663,36 грн. та судовий збір у сумі 1921,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Дата складення повного тексту рішення: 27.05.2019.

Суддя О.В. Гулевець