ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2019 р. Справа№ 910/17909/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кравчука Г.А.

суддів: Козир Т.П.

Коробенка Г.П.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи,

апеляційну скаргу Закарпатської митниці ДФС, м. Київ

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2019 (повний текст складено 11.03.2019)

у справі №910/17909/17 (суддя Борисенко І.І.)

за позовом Державного підприємства "Бродівське лісове господарство", м. Броди, Львівська область

до 1. Закарпатської митниці ДФС, м. Київ

2. Державної казначейської служби України, м. Київ

про стягнення 156 977, 90 грн (відповідно до заяви про зменшення позовних вимог),

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Бродівське лісове господарство" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва до Закарпатської митниці ДФС (далі - відповідач-1), Державної казначейської служби України (далі - відповідач-2) про стягнення 198 058,90 грн. шкоди.

Рішенням Господарського суду міста Києва 10.05.2018 у справі №910/17909/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2018, позовні вимоги Державного підприємства "Бродівське лісове господарство" задоволено; стягнуто з Державного бюджету України на користь Державного підприємства "Бродівське лісове господарство" 198 058,90 грн шкоди, заподіяної внаслідок неправомірної бездіяльності Закарпатської митниці ДФС. Стягнуто з Закарпатської митниці ДФС на користь Державного підприємства "Бродівське лісове господарство" 5 000,00 грн. витрат на оплату послуг адвоката. Стягнуто з Закарпатської митниці ДФС в доход спеціального фонду Державного бюджету України 2 970,88 грн. судового збору.

Постановою Верховного Суду від 21.11.2018 рішення Господарського суду міста Києва від 10.05.2018 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2018 у справі №910/17909/17 скасовано. Справу №910/17909/17 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

14.01.2019 до суду першої інстанції позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої останній просив стягнути з Державного бюджету України 156 977,90 грн. шкоди, заподіяної внаслідок неправомірної бездіяльності Закарпатської митниці ДФС.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.02.2019 у справі № 910/17909/17 позов задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Державного бюджету України на користь Державного підприємства "Бродівське лісове господарство" шкоду в сумі 156 977,90 грн. заподіяну внаслідок неправомірної бездіяльності Закарпатської митниці ДФС, та стягнуто з Закарпатської митниці ДФС на користь Державного підприємства "Бродівське лісове господарство" 15 000, 00 грн. витрат на оплату послуг адвоката.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Закарпатська митниця Державної фіскальної служби звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2019 у справі 910/17909/17 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Разом з апеляційною скаргою апелянтом подано клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.04.2019 апеляційну скаргу Закарпатської митниці ДФС у справі № 910/17909/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді - доповідача) Кравчука Г.А., суддів Коробенка Г.П. та Козир Т.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2019 відмовлено Закарпатській митниці ДФС у задоволені клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції та відкрито апеляційне провадження у справі № 910/17909/17, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), а також встановлено іншим учасникам справи строк для подання відзивів на апеляційну скаргу впродовж семи днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Від позивача 23.04.2019 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги Закарпатської митниці ДФС та просить залишити без змін рішення Господарського суду м. Києва від 26.02.2019 та просить стягнути з Закарпатської митниці ДФС на користь Державного підприємства "Бродівське лісове господарство" 10 000,00 грн судових витрат пов`язаних з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними матеріалами справи, 10.05.2016 між ДП «Бродівське лісове господарство» (продавець) та фірмою «Пізец ГмбХ» в особі директора Франца Пізеца (покупець) укладено контракт №7-2016 BR, за умовами якого продавець продає, а покупець купляє лісоматеріали необроблені, а саме - дрова паливні (код УКТ ЗЕД 4401).

Позивач на виконання вимог вищезгаданого контракту здійснив завантаження лісопродукції - 16 травня 2016 року вагони №96399548, №96391321 та 19 травня 2016 року вагони №32261406, №32261372. Дані вагони замитнено згідно наступних МД: №209050000/2016/001520.

Пройшовши без зауважень розмитнення на митних постах Львівської митниці ДФС, вказані вагони були відправлені для транспортування деревини по маршруту Броди -Батьово 16.05.2016.

28.12.2012 позивачем та Залізницею було укладено договір № 2230/1234-2012 про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних на піввагонах.

Проте вказані вагони не пройшли митного огляду на Закарпатській митниці ДФС та були затримані на станції Батьово.

Позовні вимоги мотивовані ти, що відповідачем-1 не було своєчасно здійснено визначених законом дій для вчинення митних процедур щодо пропуску залізничного вагону № 96399548 , що призвело до завдання позивачеві збитків у розмірі 156 977, 90 грн. з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Верховий Суд, скасовуючи рішення Господарського суду міста Києва від 10.05.2018 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2018 у справі №910/17909/17 в частині позовних вимог про стягнення шкоди у розмірі 198 058,90 грн, заподіяної внаслідок неправомірної поведінки Закарпатської митниці ДФС, зазначив, що встановивши, які суми були нараховані ПАТ "Українська залізниця" окремо за кожною операцією (користування вагоном, зберігання вантажу, телеграми (повідомлення), маневрові роботи, зважування вагону), суди попередніх інстанцій не перевірили, які з цих сум є шкодою, а які - витратами, що повинні бути понесені саме позивачем відповідно до положень законодавства. Крім того, зазначено, що з судових рішень не вбачається, з яких саме доказів судами встановлено відповідні обставини у даній справі, зокрема, чи досліджувались судами відомості плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, відомості плати за користування вагонами, акти про затримку вагонів, тощо. Окрім того, колегією суддів зазначено, що судами попередніх інстанцій у даній справі не взято до уваги тридцятиденний строк, протягом якого перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення у пунктах пропуску через державний кордон України є правомірним, і не враховано, що ряд операцій, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, проводяться підприємствами залізниці за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб.

Відповідно до ст. 316 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Згідно із статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю, зокрема, органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів.

На відміну від загальної норми статті 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 Цивільного кодексу України допускає можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів.

Отже, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинного зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих елементів має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Матеріалами справи підтверджується, що у провадженні Львівського окружного адміністративного суду перебувала справа №813/2237/16 за позовом Державного підприємства "Самбірське лісове господарство", Державного підприємства "Бродівське лісове господарство", Державного підприємства "Буське лісове господарство", Державного підприємства "Бібрське лісове господарство", Державного підприємства "Турківське лісове господарство", Державного підприємства "Дрогобицьке лісове господарство", Державного підприємства "Сколівське лісове господарство", Державного підприємства "Золочівське лісове господарство" до Закарпатської митниці ДФС, Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області про визнання протиправною бездіяльності.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2016 у справі №813/2237/16, яка була залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2017 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.04.2017, позовні вимоги задоволено, визнано протиправною бездіяльність Закарпатської митниці ДФС щодо затримки залізничних вагонів в тому числі і Державного підприємства "Буське лісове господарство" № 96290119, зобов`язано Закарпатську митницю ДФС завершити митні формальності щодо пропуску через митний кордон України наступних залізничних вагонів, в тому числі і Державного підприємства "Бродівське лісове господарство" № 96399548, розподілено судові витрати. (т.1, а.с. 48-58).

При цьому, у вказаних судових актах зокрема зазначено, що Закарпатською митницею ДФС не здійснено визначених законом дій для вчинення митних процедур щодо пропуску залізничних вагонів, в тому числі і вагону позивача, через державний кордон України у строк, встановлений ст. 199 Митного кодексу України. Також, судами встановлено, що митне оформлення товару у залізничних вагонах розпочалося з дати, що підтверджена відмітками органу доходів і зборів на вантажно - митних деклараціях.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що наведені обставини не підлягають доказуванню, згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України. Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що судові рішення у справі № 813/2237/16 мають преюдиційне значення, і доводи скаржника в цій частині судом апеляційної інстанції відхиляються як безпідставні та необґрунтовані.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 Митного кодексу України граничний строк перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення у пунктах пропуску через державний кордон України не може перевищувати 30 днів, а для автомобільного транспорту - п`ять днів з моменту прибуття у пункт пропуску через державний кордон України для здійснення митних процедур.

Матеріалами справи підтверджується, що затримка вагону № 96399548 відбулася за період з 19.05.2016 по 24.10.2016 в зв`язку з чим Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" було нараховано позивачу за надані послуги 198 058, 90 грн.

З урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог позивачем заявлено до стягнення за період з 18.06.2016 (4 год. 00 хв.) по 24.10.2016 (14 год. 30 хв.) затримки вагону № 96399548 загальну суму 156 977, 90 грн., яка складається з: користування вагоном - 113553, 00 грн. та зберігання вантажу - 43424, 90 грн.

Згідно з пунктом 3 Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 113 від 25 лютого 1999 року, облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46 (додаток 1), Відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к (додаток 11), які складаються на підставі Пам`яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45 (додаток 2), Пам`яток про видачу/приймання контейнерів форми ГУ-45к (додаток 8), Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами (додаток 12), Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а (додаток 3), Актів загальної форми ГУ-23 (додаток 6). За договором між вантажовласником і залізницею всі ці документи можуть оформлятися і надаватися в електронному вигляді. Порядок здійснення електронного документообігу під час перевезення вантажів залізничним транспортом у внутрішньому сполученні регламентується додатком до договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

Пунктом 4 (абз. 20) Правил користування вагонами та контейнерами визначено, що плата за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу нараховується за Відомостями плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу (додаток 10), які оформляються на підставі Пам`яток про подавання/забирання вагонів. Відомості плати за користування вагонами, контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, Пам`ятки про подавання/забирання вагонів, Пам`ятки про видачу/приймання контейнерів, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами оформляються в електронному або паперовому вигляді. На вимогу вантажовласника йому надається копія Пам`ятки про подавання/забирання вагонів, Пам`ятки про видачу/приймання контейнерів.

При цьому за змістом п. 1.8 розділу ІІІ "Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги та Коефіцієнтів, що застосовуються до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги", затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 317 від 26.03.2009 (далі - "Збірник тарифів") за маневрову роботу, що виконується локомотивом залізниці не одночасно з подачею або забиранням вагонів на вимогу власника під`їзної колії, вантажовласника або порту, яка оформлена пам`яткою про подавання/забирання вагонів (форми ГУ-45), із зазначенням у ній часу, протягом якого виконувалась маневрова робота, нараховується збір у розмірі 292, 60 грн. за кожні півгодини роботи локомотива, рахуючи неповні півгодини за повні.

Пунктом 9 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, визначено, що за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки. Факт затримки вантажу засвідчується актом загальної форми.

Виходячи з наведеного, власники товару або уповноважені ними особи мають обов`язок щодо оплати операцій, здійснених під час проведення митного контролю на залізничному транспорті, незалежно від факту виявлення або не виявлення незаконного переміщення товару під час здійснення такого контролю.

Колегією суддів апеляційного господарського суду встановлено, що Державним підприємством "Бродівське лісове господарство" було оплачено послуги Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", що підтверджується платіжним дорученням №1409 від 31.05.2017 на суму 198 058, 90 грн. (т.1, а.с. 44).

Колегія суддів апеляціного гсоподарського суду зазначає, що причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями відповідача-1 та понесеними позивачем збитками (шкодою) підтверджується тим, що фактично витрати позивача за користування вагоном та зберіганням вантажу було понесено саме внаслідок затримки вагонів відподвіачем-1. Вказані дії відповдача-1 визнано протиправними у судовому порядку.

З урахуванням вищенаведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині стягнення 156 977, 90 грн. збитків, що складаються з 113 553,00 грн. витрат пов`язаних з користуванням вагоном та 43 242,90 грн. за зберігання вантажу, нарахованих за період з 18.06.2016 (о 04:00) до 24.10.2016 (о 14:30) з врахуванням терміну, що перевищує граничний строк перебування товарів у пунктах пропуску через державний кордон України (30 днів з моменту прибуття у пункт пропуску відповідно до ч. 1 ст. 199 Митного кодексу України), заподіяних внаслідок неправомірних дій Закарпатської митниці ДФС - є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі, у зв`язку з чим у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зміни або скасування рішення суду першої інстанції в наведеній частині.

Стосовно доводів апелянта про відсутність доказів надання правової допомоги позивачу, колегія суддів зазначає наступне.

Між Державним підприємством "Бродівське лісове господарство" (клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Парпан і партнери" (Адвокатське об`єднання) 26.12.2018 укладено договір про надання правової допомоги № 26/12/18 (т.3, а.с. 19-20).

Відповідно до п. 1.1. вказаного договору клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу з підготовки та написання документів правового характеру про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 198 058,90 грн., заподіяної внаслідок протиправної бездіяльності Закарпатської митниці ДФС, та здійснення представництва інтересів замовника в Господарському суді м. Києва в межах розгляду справи №910/17909/17.

За надання правової допомоги, передбаченої цим договором, клієнт сплачує Адвокатському об`єднанню гонорар у розмірі 15 000 грн. без ПДВ впродовж 3 (трьох) календарних днів після підписання договору про надання правової допомоги (п. 4.1 договору).

Оплата послуг за договором, підтверджується платіжним дорученням від 26.12.2018 №3116 на суму 15 000 грн. (т.3, а.с. 22).

Враховуючи наведене, позивачем доведено фактичне здійснення ним витрат на професійну правничу допомогу на суму 15 000 грн.

Відповідно наведеним спростовуються доводи скаржника про відсутність доказів надання правової допомоги позивачу.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 26.02.2019 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Закарпатської митниці ДФС не підлягає задоволенню.

Стосовно заяви позивача про покладення на відповідача-1 витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 10 000 грн., колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Ст. 16 ГПК України передбачено право учасників справи користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Між Державним підприємством "Бродівське лісове господарство" (клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Парпан і партнери" (Адвокатське об`єднання) 18.04.2019 укладено договір про надання правової допомоги № 18/04/19.

Відповідно до п. 1.1. вказаного договору клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати професійну допомогу з підготовки та написання відзиву на апеляційну скаргу Закарпатської митниці ДФС на рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2019 та здійснення представництва інтересів замовника в Північному апеляційному господарському суді в межах розгляду справи №910/17909/17.

За надання професійної правничої допомоги, передбаченої цим договором, клієнт сплачує Адвокатському об`єднанню гонорар у розмірі 10 000 грн. без ПДВ впродовж 3 (трьох) календарних днів після підписання договору про надання професійної правничої допомоги (п. 4.1 договору).

Ст. 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на підтвердження понесення таких витрат позивачем за підготовку та написання документів правничого характеру до Північного апеляційного господарського суду відповідачем-1 надано платіжне доручення від 18.04.2019 № 888 на суму 10 000 грн.

Враховуючи наведене, позивачем доведено фактичне здійснення ним витрат на професійну правничу допомогу на суму 10 000 грн.

Згідно ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 вказаної статті).

В свою чергу, першим відповідачем до суду апеляційної інстанції відповідного клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката подано не було.

При цьому, колегією суддів враховується, що відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив покласти на першого відповідача вказані витрати, було надіслано апелянту, що підтверджується накладною та описом вкладення.

Виходячи з того, що необхідність надання професійної правничої допомоги з підготовки та написання відзиву в суді апеляційної інстанції було зумовлено зверненням саме відповідача-1 до суду з апеляційною скаргою, вказані витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн. слід покласти на апелянта - Закарпатську митницю ДФС.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 278, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Закарпатської митниці ДФС на рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2019 у справі 910/17909/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2019 у справі №910/17909/17 залишити без змін.

3. Стягнути з Закарпатської митниці ДФС (88000, Закарпатська обл., місто Ужгород, вулиця Собранецька, будинок 20, ідентифікаційний код 39515893) на користь Державного підприємства "Бродівське лісове господарство" (80602, Львівська обл., Бродівський район, місто Броди, вул. Низька, будинок 15; ) 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп. - витрат з оплати послуг адвоката.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.

5. Матеріали справи №910/17909/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Судді Т.П. Козир

Г.П. Коробенко