ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/777/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жельне С.Ч.

при секретарі судового засідання Федоровій Т.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Комунального підприємства "Вовчанськ", м. Вовчанськ
до Фізичної особи - підприємця Демченко Світлани Миколаївни, м.Вовчанськ
про стягнення коштів 6 762,51 грн.,
за участю представників:

позивача - Ганга Д.Г., довіреність б/н від 20.05.2019

відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Вовчанськ" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Демченко Світлани Миколаївни про стягнення заборгованості за Договором про надання послуг з водопостачання № 2 від 20 січня 2015 за період з 01.11.2017 по 28.02.2019 у розмірі 6129,11 грн., 3% річних у розмірі 156,00 грн. та інфляційні витрати у розмірі 477,40 грн.

Заявлені вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем свого обов`язку за договором про надання послуг з водопостачання від № 2 від 20 січня 2015.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 25.03.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/777/19. Зазначено, що справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 24.04.2019 о 10:00 год.

Протокольною ухвалою від 24.04.2019 на підставі ч.2 ст.202 ГПК України розгляд справи було відкладено на 22.05.2019 о 10:30.

Представник позивача в судовому засіданні 22.05.2019 підтримав позов та просив суд його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання 22.05.2019 не з`явився, правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, відзиву на позовну заяву не надав.Копія ухвали про відкриття провадження у справі, яка надсилалась на адресу відповідача була повернута підприємством зв`язку до господарського суду з посиланням «за закінченням терміну зберігання».

Частиною 4 ст.89 Цивільного кодексу України визначено, що відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами ч.1 ст.7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, зокрема, ухвала-повідомлення від 24.04.2019р. була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами ч.1 ст.9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

До того ж, відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Частинами 1, 2 ст.3 Закону України «Про доступ до судових рішень» визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись, з ухвалою суду від 24.04.2019р. та з попередньою ухвалою по справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже повернення до суду копії ухвали, направленої на юридичну адресу відповідача, з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання" вважається належним повідомленням відповідача про дату, час та місце розгляду справи в розумінні ст. 242 ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи те, що судом було здійснено всі заходи, щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, та приймаючи до уваги те, що судом не було визнано явку відповідача в судове засідання обов`язковою, суд дійшов висновку про те, що його неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів позивача фактичним обставинам справи, судом встановлено наступне.

20.01.2016 між Комунальним підприємством "Вовчанська водопровідна дільниця", (надалі - позивач, Виконавець за договором) в особі Директора Дедещенка Юрія Олександровича, який діє на підставі Статуту з однієї сторони та Фізичною особою-підприємцем Демченко Світланою Миколаївною (надалі-відповідач, споживач) був укладений договір про надання послуг з водопостачання №2.

Рішенням ХVI сесії VII скликання Вовчанської міської ради Харківської області №5.4 - VII від 28.10.2016 було змінено назву комунального підприємства "Вовчанська водопровідна дільниця" на комунальне підприємство "Вовчанськ".

Відповідно до п.1.1. Договору, Виконавець зобов`язується своєчасно (цілодобово) надавати Споживачеві відповідної якості послуги з водопостачання (далі-послуги), а Споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані Послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені цим Договором.

Згідно до п.1.3. Договору послуги надаються за адресою: м.Вовчанськ, вул.Гоголя, буд.44, кв.2 , м.Вовчанськ, Харківська область, 62503, де розташовано приміщення Споживача - кафе "Світлана".

Споживач сплачує отримані Послуги за спільно погодженою щомісячною (кредитною) системою оплати відповідно до затверджених норм водоспоживанння із розрахунку на одну особу. (п.2.1. Договору)

Розрахунки за фактично спожиту воду здійснюються Споживачем щомісячно в термін до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Виконавця відповідно до затверджених у встановленому порядку тарифів. (п.2.2. Договору).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що ним належним чином виконувалися зобов`язання за Договором в частині надання відповідачу послуг з водовідведення у період з 01.11.2017 по 28.02.2019 на загальну суму 6 129,11 грн, проте вартість наданих відповідачу послуг з водовідведення, оплачені відповідачем так і не були, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість за вищевказаний період у розмірі 6 129,11 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За умовами ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання в силу вимог ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір є договором надання послуг водопостачання та водовідведення, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання в т.ч. глави 63 Цивільного кодексу України, Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та Закону України "Про питну воду та питне водопостачання".

Згідно зі ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положенням ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України закріплено обов`язок замовника оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, встановлених у договорі, якщо останнім передбачено надання такої послуги за плату.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом (ч. 2 ст. 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору).

Абзацом 9 ст.20 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" встановлено, що споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату та використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За наявною в матеріалах справи Довідкою про стан заборгованості з послуги централізованого водовідведення вбачається, що за відповідачем обліковується заборгованість за період з 01.11.2017 по 28.02.2019 у розмірі 6129,11 грн.

Враховуючи те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, доказів належної оплати заборгованості за надані послуги не надав, - позовні вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги з водовідведення за період з 01.11.2017 по 28.02.2019 у розмірі 6 129,11 грн. підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача за період з 01.11.2017 по 28.02.2019 3% річних у розмірі 156,00 грн., суд зазначає таке.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Суд, перевіривши розрахунок Позивача, перевіривши період нарахування останнім вказаної суми 3% річних, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі в сумі 156,00 грн.

Що стосується заявленої вимоги позивача про стягнення з відповідача за період з 01.11.2017 по 28.02.2019 суми інфляційних втрат у розмірі 477,40 грн., суд зазначає наступне.

В інформаційному листі від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським суд України у розгляді справ окремих норм матеріального права" сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (постанова Вищого господарського суду України від 05.04.2011 № 23/466 та лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 № 52/30). В силу приписів статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних проц

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних втрат визнав їх вірно розрахованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, та стягненню підлягає сума інфляційних втрат в розмірі 477,40 грн.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення суму.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, витрати зі сплати судового збору у даній справі покладаються на відповідача в розмірі 1921,00 грн.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Демченко Світлани Миколаївни (ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Комунального підприємства "Вовчанськ" ( Код , р/р НОМЕР_2 у філії ХОУ АТ "Ощадбанк" м.Харків, МФО 351823, адреса: 62503, вул. Короленко, 13, м.Вовчанськ, Харківська область) заборгованість за надання послуг з водовідведення за період з 01.11.2017 року по 28.02.2019 у розмірі 6 129 грн. 11 коп., три проценти річних від простроченої суми в розмірі 156 грн. 00 коп., інфляційні втрати у розмірі 477 грн. 40 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921 грн. 00 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення буде опубліковано в мережі Інтернет за адресою: www.court.gov.ua.

Повне рішення складено "27" травня 2019 р.

Суддя С.Ч. Жельне