ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/765/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Кучко А.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нові технології" (04070, м. Київ, вул. Верхній Вал, 48/28А, кв. 2)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мураха 2016" (61174, м. Харків, просп. Перемоги, 55-Е)
про стягнення 18588,09 грн.
за участю представників:

від позивача - не прибув

від відповідача - не прибув

ВСТАНОВИВ:

Судові процедури.

На розгляд Господарського суду Харківської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Нові технології" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мураха 2016" стягнення 18588,09 грн., що складається з: суми основного боргу в розмірі 16709,84 грн. та пені в розмірі 1878,25 грн.

Автоматизованим розподілом судової справи між суддями, для розгляду справи визначено головуючого суддю ( - доповідача): Тацій О.В., про що заступником керівника апарату складено та підписано Витяг з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.03.2019 (т.с. І а.с. 1).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26.03.2019 позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та судове засідання призначено на 16.04.2019 об 11:00.

Разом з цим, на підставі розпорядження в.о. керівника апарату суду "Щодо проведення повторного автоматизованого розподілу справи" від 28.03.2019 № 261/2019 у зв`язку з закінчення терміну повноважень судді Тацій О.В, відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справ № 922/765/19.

Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями з підстав закінчення терміну повноважень судді справу №922/765/19 передано для подальшого розгляду судді Г.І. Сальніковій.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02.04.2019 прийнято до провадження справу № 922/765/19 за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін та розгляд справи по суті призначено на 22.04.2019 о 10:00

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 22.04.2019 на підставі ч. 1 ст. 216 ГПК України відкладено розгляд справи на 27.05.2019 об 11:00.

Позивач свого повноважного представника у судове засідання 27.05.2019 не направив, про розгляд даної справи повідомлявся своєчасно та належним чином (т.с. I а.с. 36).

Відповідач свого повноважного представника у судове засідання 27.05.2019 не направив, своїм процесуальним правом на надання відзиву не скористався, про розгляд даної справи повідомлявся своєчасно та належним чином, зокрема шляхом здійснення директору ТОВ "Мураха 2016" Телефонограми (т.с. І а.с. 32). Ухвала суду від 22.04.2019, яку було надіслано на адресу відповідача, що вказана у позовній заяві та яка підтверджена відомостями в ЄДРПОУ стосовно відповідача, повернулася 06.05.2019 на адресу суду без вручення адресату, з довідкою відділення поштового зв`язку: "причина повернення: інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, а саме відсутність адресата" (т.с. І а.с. 41).

Положеннями частини 8 статті 252 ГПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження, суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Суд встановив наступне:

12.07.2018 між позивачем - Товариством з обмеженою відповідачем "Нові Технології" (покупець) та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Мураха 2016" (постачальник) було укладено Договір поставки № М-051/18 (далі - Договір) (т.с. І а.с. 10 - 12), відповідно до умов п.1.1. якого постачальник зобов`язується поставити у власність покупця (позивача) товар, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та оплатити його вартість на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до умов п.3.1 вказаного Договору номенклатура (асортимент) товару в розрізі окремих найменувань, що підлягає поставці, ціна одиниці товару, загальна кількість, вказуються сторонами у видаткових накладних, які формуються на підставі замовлень покупця, з урахуванням можливостей постачальника.

Договір набуває чинності з моменту його підписання та укладений строком до 31.12.2018 крім випадків його дострокового припинення, обумовлених Договором або чинним законодавством України (п. 2.1. Договору).

Відповідно до п. 2.4. Договору, закінчення строку дії цього Договору або дострокове його розірвання не звільняє сторони від зобов`язань, що виникли протягом дії Договору та відповідальності за його порушення, якщо таке порушення мало місце під час дії Договору.

Згідно з умовами п.п.5.2, 5.3 Договору сторони погодили порядок здійснення розрахунків, оплата вартості товару (партії товару) здійснюється покупцем, відповідно до виставлених продавцем рахунків. Оплата товару здійснюється на умові передоплати за кожну партію товару.

На виконання умов вищевказаного Договору, позивачем (як покупцем за Договором) було здійснено передоплату за товар на загальну суму 296607,20 грн., про що свідчить наявне у матеріалах справи платіжне доручення № 1923 від 13.07.2018 на суму 246607,20 грн. (т.с. І а.с. 13), та платіжне доручення № 2043 від 17.08.2018 на суму 50000,00 грн. (т.с. І а.с. 14).

Так, відповідно до умов п.4.1 Договору сторони встановили, що поставка товару (партії товару) здійснюється на протязі 30 календарних днів з моменту отримання попередньої оплати з місця його зберігання на умові самостійного вивозу покупцем та за власний рахунок покупця. За домовленістю сторін умови доставки можуть бути змінені.

З урахуванням умов вищевказаного п. 4.1. Договору, а також здійсненої позивачем передоплати, товар мав бути поставлений постачальником у строк до 12.08.2018.

Датою поставки товару (партії товару) вважається дата передачі товару (партії товару) повноважному представнику покупця або на зберігання перевізнику, яка вказана у видаткові1 накладній, що оформлюється в момент передачі товару (партії товару) (п. 4.2. Договору).

Згідно з п. 4.3. Договору, зобов`язання постачальника з поставки товару вважається виконаним з моменту передачі товару повноважному представнику покупця або на зберігання перевізнику.

Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Так, відповідачем був поставлений товар на загальну суму 265897,36 грн., про що свідчать наявні у матеріалах справи: видаткова накладна № 184 від 22.08.2018 (плити мінераловатні теплоізоляційні) на суму 220067,56 грн. та видаткова накладна № 208 від 21.09.2018 (плити мінераловатні теплоізоляційні, техноруф та технофас) на суму 45829,80 грн. (т.с. І а.с. 15, 16).

Також, у зв`язку із відсутності наявності товару, відповідачем було здійснено часткове повернення отриманих від позивача грошових коштів у вигляді передплати у сумі 12000,00 грн., про що свідчить платіжне доручення № 579 від 21.09.2018 (т.с. І а.с. 17).

Відповідно до ч.3 ст.612 ЦК України, якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

У подальшому, у зв`язку із непоставкою відповідачем товару, позивач втратив інтерес у виконанні відповідачем свого зобов`язання з постачання товару, на вимогу позивача відповідач, своїм листом за вих. № 9 від 17.10.2018 зобов`язався повернути залишок коштів у сумі 18709,85 грн. (т.с. І а.с. 18).

Позивач звернувся з даним позовом до господарського суду, в якому наголошує про те, що відповідачем було повернуто грошові кошти частково у сумі 2000,00 грн., про що свідчить наявне у матеріалах справи платіжне доручення № 658 від 05.11.2018 (т.с. І а.с. 19), з урахуванням чого, неповернутою залишилася сума у розмірі 16709,84 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, Суд керується наступним.

Згідно з вимогами статті 11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Аналогічне положення містить стаття 193 Господарського кодексу України, де зазначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з вимогами статті 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 7 цієї статті передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином, не допускаються.

Відповідно до вимог ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з приписами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, з урахуванням всіх обставин справи, позивач подав суду належні докази, які об`єктивно і у визначеному законом порядку підтвердили його позицію щодо позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 16709,84 грн., тому вимоги позивача про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мураха 2016" заборгованості у розмірі 16709,84 грн. визнаються судом правомірними, обґрунтованими, тому підлягають задоволенню.

Окрім того, враховуючи несвоєчасне повернення відповідачем грошових коштів, відповідачу нараховано пеню у розмірі 1878,25 грн., про що суд вирішив наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України одним з наслідків порушення зобов`язань є сплата неустойки, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно із пунктом 4 статті 231 Господарського кодексу України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до умов п.6.2. Договору, сторони передбачили та встановили, що, у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язань з поставки товару у встановлені даним договором строки, постачальник сплачує на користь Покупця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від вартості непоставленого товару відповідно за кожний день прострочення.

Згідно з нарахуваннями позивача, сума пені становить 1878,25 грн. Перевіривши надані позивачем нарахування пені у розмірі 1878,25 грн., суд встановив, що дані нарахування здійснені вірно, не суперечать вимогам чинного законодавства та умовам Договору, у зв`язку з чим, заявлену до стягнення суму пені у розмірі 1878,25 підлягає до задоволення.

Відповідно до статей 73, 74, 81 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтею 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

У рішенні Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 визначено, що відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовчу діяльність.

За таких обставин, судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, відтак вважає, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення.

З огляду на приписи ст.129 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи висновки господарського суду щодо повного задоволення позову, судовий збір зі сплати судового збору у даному разі покладається на відповідача, з вини якого виник даний спір, який доведено до суду.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 4, 12, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 231, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мураха 2016" (61174, м. Харків, просп. Перемоги, 55-Е, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нові технології" (04070, м. Київ, вул. Верхній Вал, 48/28А, кв. 2, ) - 16709,84 грн. заборгованості; 1878,25 грн. пені та витрати зі сплати судового збору у розмірі 1921,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "03" червня 2019 р.

Суддя Г.І. Сальнікова