ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

"30" травня 2019 р. м. ХарківСправа № 922/5129/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання Каземчук М.Т.

за участю представників:

заявник (боржник): Сивак А.Ю., довіреність від 10.01.2018 р. на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1359 від 14.11.2005р.

стягувач: Андрійко Є.Л., довіреність № 14-182 від 13.05.2019 р. на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ПТ № 1843 від 10.10.2017 р.

розглянувши заяву ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню (вх. № 10716 від 02 травня 2019 року) у справі за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ до приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5", с. Подвірки, про стягнення коштів у розмірі 295 696 167,22 грн.

здійснюється фіксування судового процесу технічними засобами - програмно

апаратним комплексом "Діловодство суду", серійний номер диска CD-R 922/5129/14

ВСТАНОВИВ:

22 грудня 2014 року, рішенням господарського суду Харківської області у справі № 922/5129/14 за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до публічного акціонерного товариства "Харківське ТЕЦ -5" про стягнення коштів у розмірі 295 696 167,22 грн., позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" на користь публічного акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" 6 223 561 135,50 грн. основного боргу, 3 927 888,07 грн. 3 % річних, 27 947 095,75 грн. інфляційних втрат та 73 080,00 грн. судового збору. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 05 лютого 2015 року рішення господарського суду Харківської області від 22 грудня 2014 року у справі № 922/5129/14 змінено в частині стягнення судових витрат - стягнуто з публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 63 748,44 грн. судового збору за подачу позовної заяви; стягнуто з публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на користь публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 913,00 грн. На виконання вказаного рішення та постанови по справі № 922/5129/14 господарським судом Харківської області суду 18 лютого 2015 року видано відповідні накази.

02 травня 2019 року до господарського суду Харківської області від ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" надійшла заява (вх. № 10716) про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, відповідно до якої заявник просить суд до розгляду заяви зупинити виконання за наказом господарського суду Харківської області від 18 лютого 2015 року у справі № 922/5129/14; визнати наказ господарського суду Харківської області від 18 лютого 2015 року у справі № 922/5129/14 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення залишку основного боргу за договором № 061/14-ПР від 10 грудня 2013 року в сумі 221 692 781,37 грн.

06 травня 2019 року, ухвалою суду, відкладено вирішення питання щодо заяви ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню (вх. № 10716 від 02 травня 2019 року) до повернення матеріалів справи № 922/5129/14 із Верховного Суду.

21 травня 2019 року до господарського суду Харківської області із Верховного Суду повернулися матеріали справи № 922/5129/14.

22 травня 2019 року, ухвалою суду, призначено заяву ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню (вх. № 10716 від 02 травня 2019 року) до розгляду у судовому засіданні на 30 травня 2019 року.

В призначене судове засідання 30 травня 2019 року з`явився представник заявника (боржника), який підтримав заяву та просив суд її задовольнити, та представник стягувача, який проти задоволення заяви заперечував в повному обсязі. Протокольними ухвалами суду від 30 травня 2019 року судом долучено до матеріалів справи заперечення стягувача на заяву про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню (вх. № 13120 від 29 травня 2019 року) та письмові пояснення заявника (боржника) (вх. № 13235 від 30 травня 2019 року), на підставі ст.ст. 42, 169, 170, 232 ГПК України.

Дослідивши викладені в заяві боржника обставини, заперечення стягувача та матеріали справи, суд встановив наступне.

В обґрунтування своєї заяви боржник посилається на те, що Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03 листопада 2016 року № 1730-VIII визначено комплекс організацій та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення, зокрема врегулювання їх заборгованості за спожиті енергоносії. Згідно вказаного Закону реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 01 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ) не погашена станом на 31 грудня 2016 року. Реструктуризація заборгованості за спожитий природний газ, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, здійснюється шляхом розстрочення на 60 календарних місяців рівними частинами з першого числа місяця укладення договору без відстрочення погашення заборгованості та з можливістю дострокового погашення. На реструктуризовану заборгованість не нараховуються неустойка (штраф, пеня), проценти річних, інфляційні нарахування, крім випадків повного або часткового нездійснення платежів за договором про реструкторизацію заборгованості, укладеним відповідно до цього Закону.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 05 грудня 2018 року у справі № 922/1001/18, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 28 березня 2019 року, задоволено заяву ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5" про визнання укладеним договору про реструктуризацію 267 683 888,62 грн. заборгованості за спожитий природний газ в редакції товариства та відповідно до Типового договору, затвердженого постановою Кабінетів Міністрів України від 29 березня 2017 року № 222.

Як вказує заявник (боржник) у зв`язку з укладанням сторонами договору про реструктуризації та зміною строків виконання зобов`язання щодо сплати заборгованості за природний газ обов`язок боржника в частині основного боргу за договором № 061/14-ПР від 10 грудня 2013 року відсутній. Примусове стягнення основної заборгованості за виконавчим документом суперечитиме механізму її врегулювання, визначеному Законом № 1730 та судовим рішення у справі № 922/1001/18. Вказані обставини й стали для заявника (боржника) підставою для звернення до суду із заявою про визнання наказу господарського суду Харківської області віл 18 лютого 2015 року у справі № 922/5129/14 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення залишку основного боргу за договором № 061/14-ПР від 10 грудня 2013 року в сумі 221 692 781,37 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 129 -1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 326 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012).

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012). Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права, і згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення ЄСПЛ у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19.03.1997). Водночас, оскільки п. 1 ст. 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення ЄСПЛ у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Стгеесе), від 19.03.1997, у справі "Бурдов проти Росії" (Buurdov v. Russia) від 07.05.2002, "Ясюнієне проти Литви" ( Jasiniene v. Lithuania) від 06.03.2003).

У справі "Кайсин проти України" (Kaysin and Others v.Ukraine) ЄСПЛ наголосив, що правосуддя було б ілюзорним, як би внутрішній правопорядок держави дозволяв невиконання остаточного й обов`язкового рішення суду стосовно однієї з сторін.

Частинами 1 та 4 статті 327 ГПК України встановлено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Протягом п`яти днів після набрання судовим рішенням законної сили виконавчий документ, зазначений в частині третій цієї статті, вноситься до Єдиного державного реєстру виконавчих документів, а його копія (текст), що містить інформацію про веб-адресу такого документа у Єдиному державному реєстрі виконавчих документів, надсилається стягувачу на його офіційну електронну адресу, або, у разі її відсутності, рекомендованим чи цінним листом.

До пункту 19.1 розділу ХІ ГПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів оформлення і видача виконавчих документів здійснюються в паперовій формі судом, який ухвалив відповідне рішення, за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 328 ГПК України встановлено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю або частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин (наприклад, у разі скасування чи зміни в апеляційному або касаційному порядку чи за результатами перегляду за нововиявленими обставинами рішення, на підставі якого наказ було видано, якщо на момент таких скасування чи зміни наказ ще не було виконано повністю або частково), господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким наказом уже відбулося повністю або частково, господарський суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за наказом.

Тобто, в межах розгляду саме заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, встановлюється лише наявність чи відсутність чіткого та однозначного факту припинення обов`язку боржника добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, проте, не здійснюється перегляд самого судового рішення, самого спору по суті, встановлених судовим рішенням фактичних обставин справи, дослідження доказів, що свідчать про можливу зміну цих обставин, з прийняттям відповідних висновків.

Такий перегляд судового рішення по суті можливий лише в апеляційному або в касаційному порядку чи за результатами перегляду за нововиявленими обставинами, а не в межах розгляду заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

В свою чергу, саме результати такого перегляду в апеляційному або в касаційному порядку чи за результатами перегляду за нововиявленими обставинами з прийняттям відповідного судового рішення можуть стати підставою для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

В даному випадку доводи заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню зводяться на укладаний між сторонами договору про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ між заявником (боржником) та стягувачем та ґрунтуються на зміні строків виконання зобов`язання щодо сплати заборгованості за природний газ за договором № 061/14-ПР від 10 грудня 2013 року. Тобто, сам заявник (боржник) зазначає, що заборгованість за договором № 061/14-ПР від 10 грудня 2013 року, яку було стягнуто на підставі рішення в даній справі, та на примусове стягнення, зокрема, якої було видано наказ господарського суду Харківської області від 18 лютого 2015 року № 922/5129/14 не є погашеною. Як зазначалося вище в даній ухвалі суду, нормами ч. 2 ст. 328 ГПК України, визначено підстави визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, зокрема, якщо, обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням. В даному випадку обов`язок боржника щодо сплати заборгованості за договором № 061/14-ПР від 10 грудня 2013 року, яку було стягнуто рішенням суду, не є відсутній. Доказів погашення вказаної заборгованості (припинення, відсутності) заявником (боржником) не надано.

Крім того, постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 10 серпня 2018 року зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу господарського суду Харківської області № 922/5129/14 від 18 лютого 2015 року до виключення боржника з реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії". Тобто, примусове виконання наказу господарського суду Харківської області від 18 лютого 2015 року № 922/5129/14 є і так зупиненим на підставі вказаного Закону за постановою державного виконавця.

Враховуючи вище викладені обставини, у суду відсутні підстави для визнання наказу господарського суду Харківської області від 18 лютого 2015 року у справі № 922/5129/14 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення залишку основного боргу за договором № 061/14-ПР від 10 грудня 2013 року в сумі 221 692 781,37 грн., що є наслідком відмови в задоволенні заяви ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню (вх. № 10716 від 02 травня 2019 року).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 42, 232 - 235, 328 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню (вх. № 10716 від 02 травня 2019 року) відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення і може бути оскаржена протягом десяти днів відповідно до ст.ст. 255-257 ГПК України та з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Повний текст ухвали складено 04 червня 2019 року.

Суддя Н.В. Калініченко

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.