ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2019 Справа № 914/1759/18

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська Енергетична Компанія "Нафтогаз контакт", м. Львів

до відповідача: Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», м. Львів

за участю третьої особи-1, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Західгруп", м. Львів

за участю третьої особи-2, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛІАС-Україна", смт. Шкло, Яворівський район, Львівська обл.

про: визнання договору №ДПО204211014 від 21.10.2014 про відступлення права вимоги припиненим з 22.09.2015 та стягнення коштів за договором №ДПО204211014 від 21.10.2014 в сумі 1 008 632,88 грн

Головуючий суддя У.І. Ділай

Судді Н.Є. Березяк, Т.Я. Рим

Секретар М.Я. Куць

За участю представників:

Від позивача: Воробець С.І. - представник (Довіреність №1-18/87 від 01.06.2018)

Від відповідача: Зіньковська Н.В. - представник (Довіреність №007ДР-05-0119 від 02.01.2019)

Від третьої особи-1: не з`явився.

Від третьої особи-2: не з`явився.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

На розгляд Господарського суду Львівської області поступила позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська Енергетична Компанія "Нафтогаз контакт", до відповідача: Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», за участю третьої особи-1, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Західгруп", за участю третьої особи-2, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛІАС-Україна", про визнання договору №ДПО204211014 від 21.10.2014 про відступлення права вимоги припиненим з 22.09.2015 та стягнення коштів за договором №ДПО204211014 від 21.10.2014 в сумі 1 008 632,88 грн.

Ухвалою суду від 26.09.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 06.11.2018.

Ухвалою суду від 06.11.2018 відкладено підготовче судове засідання на 27.11.2018.

Ухвалою суду від 27.11.2018 продовжено строк підготовчого засідання та відкладено на 11.12.2018.

Ухвалою суду від 11.12.2018 (суддею Ділай У.І.) призначено колегіальний розгляд справи № 914/1759/18 у складі трьох суддів.

17.12.2018 проведено автоматичне визначення складу колегії суддів, згідно із яким визначено наступний склад колегії: головуючий суддя Ділай У.І., судді Запотічняк О.Д., Рим Т.Я.

Ухвалою суду від 18.12.2018 розгляд справи у підготовчому засіданні призначено на 17.01.2019.

16.01.2019 проведено автоматичну зміну складу колегії суддів, оскільки судді Запотічняк О.Д., та Рим Т.Я. перебувають у відпустці. Згідно протоколу визначено наступний склад колегії: головуючий суддя Ділай У.І., судді Березяк Н.Є., Матвіїв Р.І.

Ухвалою від 17.01.2019 підготовче судове засідання відкладено на 05.02.2019.

Ухвалою від 19.02.2019, від 12.03.2019 та від 02.04.2019 підготовче судове засідання відкладено.

Ухвалою суду від 16.04.2019 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.05.2019.

16.01.2019 проведено автоматичну зміну члена колегії суддів Матвіїв Р.І., оскільки останній перебуває у відпустці. Згідно протоколу визначено наступний склад колегії: головуючий суддя Ділай У.І., судді Березяк Н.Є., Рим Т.Я.

Ухвалою від 14.05.2019 судове засідання відкладено на 27.05.2019.

Представник позивача в судовому засіданні 27.05.2019 підтримав позовні вимоги, з підстав наведених у позовній заяві та з посиланням на матеріали справи.

У судовому засіданні 27.05.2019 відповідач заперечив проти позову, просив відмовити в його задоволенні та подав заяву, в якій повідомив про зміну типу назви Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" на Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз».

В процесі розгляду матеріалів справи суд -

встановив:

Відповідно до умов Договору №ДП про відступлення права вимоги від 21.10.2014 відповідач зобов`язався передати, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Західгруп» прийняти на себе право вимоги до боржника ТзОВ «Ліас-Україна» в межах справи про банкрутство №914/3250/13 (п.1.1 договору).

Згідно із п.1.2. договору №ДП від 21.10.2014, загальна сума вимог, яку відповідач відступає ТзОВ «Західгруп» складається з визнаних господарським судом вимог кредитора у справі N914/3250/13 та становила 2 556 926,09грн.

Пунктом 3.1. договору №ДП про відступлення права вимоги від 21.10.2014 передбачено перехід від відповідача до ТзОВ «Західгруп» права вимоги після проведення повного розрахунку.

ТзОВ «Західгруп» зобов`язалось здійснювати розрахунок з відповідачем рівними частинами, протягом 12-ти місяців через 6-ть місяців з моменту першого платежу (п.2.2.3. договору).

Перший платіж згідно п.2.2.1 договору №ДП в розмірі 250 000,00 грн ТзОВ «Західгруп» проведено 21.10.2014.

До повного виконання сторонами умов договору Договору №ДП про відступлення права вимоги від 21.10.2014 та до моменту передачі (переходу до ТзОВ «Західгруп» права вимоги, ухвалою Господарського суду Львівської області від 22.09.2015 у справі №914/3250/15 про банкрутство ТзОВ «Ліас-Україна» затверджено мирову угоду від 05.06.2015 (з врахуванням змін до мирової угоди від 17.07.2015), а провадження у справі №914/3250/13 про банкрутство ТзОВ «Ліас-Україна» припинено у зв`язку із затвердженням мирової угоди.

За твердженням позивача, подальше виконання умов Договору №ДП його сторонами (ТзОВ «Західгруп» та ПАТ «Львівгаз») стало неможливим оскільки 22.09.2015 провадження у справі №914/3250/13 про банкрутство ТзОВ «Ліас-Україна» припинено у зв`язку із затвердженням мирової угоди - у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

На думку позивача, відповідно до ст.607 Цивільного кодексу України, дія договору №ДП про відступлення права вимоги від 21.10.2014 припинена з 22.09.2015 (з дати припинення провадження у справі №914/3250/13 про банкрутство ТзОВ «Ліас-Україна» у зв`язку із затвердженням мирової угоди).

Станом на 22.09.2015 на виконання умов договору №ДП про відступлення права вимоги від 21.10.2014 ТзОВ «Західгруп» перерахувало ПАТ «Львівгаз» 690 000,00 грн.

Враховуючи припинення провадження у справі №914/3250/13 про банкрутство ТзОВ «Ліас-Україна», узгодження іншого порядку погашення вимог кредиторів (в т.ч. і вимог ПАТ «Львівгаз» які мали бути відступлені ТзОВ «Західгруп») іншим інвестором відповідно до умов мирової угоди, 20.10.2017 ТзОВ «Західгруп» направило відповідачу два примірники Протоколу про припинення з 22.09.2015 дії Договору №ДП від 21.10.2014 про відступлення права вимоги (отримано відповідачем 20.10.2017). Однак, відповіді на від відповідача ТзОВ «Західгруп» не отримав.

17.11.2017 представник ТзОВ «Західгруп» надсилав на адресу відповідача адвокатський запит, в якому просив повідомити про результат розгляду звернення від 20.10.2017.

23.11.2017 відповідач направив лист на адвокатський запит, в якому зазначено, що відповідь на звернення ТзОВ «Західгруп» ще не опрацьовані, а тому результати розгляду не можуть бути надані.

02.03.2018 представник ТзОВ «Західгруп» повторно надіслав на адресу відповідача адвокатський запит, в якому просив повідомити про результат розгляду звернення від 20.10.2017. У відповіді від 13.03.2018 на адвокатський запит відповідач зазначив, що звернення ТзОВ «Західгруп» «перебуває ще на розгляді».

14.05.2018 між ТзОВ «Українська Енергетична Компанія "Нафтогаз контакт" та ТзОВ «Західгруп» укладено договір N1/2018 від про відступлення права вимоги, відповідно до якого відступило останнє (передало) позивачу право вимоги за Договором №ДП від 21.10.2014 про відступлення права вимоги, укладеним між ТзОВ «Західгруп» та відповідачем.

Позивач вважає, що він набув право (замість ТзОВ «Західгруп») вимагати від відповідача належного виконання всіх зобов`язань за Основним договором (Договір №ДП від 21.10.2014 про відступлення права вимоги) чи які випливають із Договору №ДП від 21.10.2014 про відступлення права вимоги, в т.ч. повернення коштів, відшкодування збитків, упущеної вигоди, штрафних санкцій тощо), а також вчиняти всі інші дії, передбачені чинним законодавством та умовами Основного договору, право на вчинення яких мав первісний кредитор (ТзОВ «Західгруп»). При цьому ТзОВ «Західгруп» повідомило відповідача про відступлення права вимоги листом 16.05.2018.

У порядку досудового врегулювання спору позивач направляв відповідачу претензію від 19.06.2018. У відповіді від 20.07.2018 відповідач відхилив вимоги претензії з посиланням на розірвання останнім Договору №ДП від 21.10.2014 в односторонньому порядку та зарахування відповідачем отриманих від ТзОВ «Західгруп» коштів в розмірі 690 000,00 грн як безповоротної фінансової допомоги з посиланням на заяву №Lv007.1- СЛ-6769-1216 від 06.12.2016.

За повідомленням позивача на момент направлення (06.12.2016) відповідачем повідомлення про односторонню відмову - дія договору через фактичну неможливість подальшого виконання вже більше року була припинена (оскільки провадження у справі №914/3250/13 про банкрутство ТзОВ «Ліас-Україна» припинено 21.09.2015 у зв`язку із затвердженням мирової угоди). Відтак, твердження відповідача про зарахування отриманих на виконання договору коштів як «безповоротної фінансової допомоги» суперечать як меті укладення Договору №ДП про відступлення права вимоги від 21.10.2014, так і принципам справедливості, добросовісності і розумності як загальним засадам цивільного законодавства та вимогам ч.3 ст.509 ЦК України, згідно вимог якої зобов`язання також має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Крім цього, позивач заперечив проти покликань відповідача, що у позивача відсутнє право такої вимоги, оскільки кошти в розмірі 690 000 грн, перераховані на рахунок ПАТ «Львівгаз» на виконання Договору №ДП від 21.10.2014 були повернуті ТзОВ «Західгруп» боржником: ТзОВ «Ліас-України» згідно угоди N9001/204211014 від 30.08 2016. Натомість, позивач долучив до матеріалів справи відповіді ТзОВ «Західгруп» та ТзОВ «Ліас-Україна» на адвокатський запит, в якій зазначено, що кошти перераховані відповідачу на виконання Договору №ДП про відступлення права вимоги від 21.10.2014 товариству не були повернуті ані відповідачем, ані будь-якими іншим суб`єктом.

Відтак, ТзОВ «Українська Енергетична Компанія "Нафтогаз контакт" подало позов до Господарського суду Львівської області про визнання Договору №ДП про відступлення права вимоги від 21.10.2014 припиненим з 22.09.2015 на підставі до ст.607 ЦК України у зв`язку неможливістю його подальшого виконання внаслідок припинення провадження у справі №914/3250/13 про банкрутство ТзОВ «Ліас-Україна» у зв`язку із затвердженням мирової угоди (Ухвала Господарського суду Львівської області від 22.09.2015 по справі №914/3250/13) та стягнення заборгованості в розмірі 690000,00грн.

Крім того, керуючись положеннями ст. 625 ЦК України, позивач нарахував 61419,00 грн 3% річних та 257 213,88 грн інфляційних втрат.

Відповідач заперечив проти позову з огляду на таке.

Відповідно до п.2.1 договору, за відступлення права вимоги, вказаного у п.1.1 цього Договору, Новий кредитор зобов`язується сплатити Первісному кредитору суму в розмірі 2 292 077 грн. 09 коп.

Пунктом 2.2. Договору передбачено строки та порядок розрахунку між Сторонами.

Згідно із п.4.3.3. Договір припиняється у випадку внаслідок розірвання Договору в односторонньому порядку Первісним кредитором за його заявою у разі протермінування Новим кредитором щомісячного платежу, визначеного п.2.2.2 цього Договору, більше як на 1 місяць.

Даний Договір розірвано Відповідачем в односторонньому порядку 06.12.2016 у зв`язку з протермінуванням позивачем як Новим кредитором щомісячного платежу, визначеного п.2.2.2 Договору більше як на 1 місяць. В даному випадку це 1 рік та 5 місяців, оскільки, останній платіж було здійснено 18.08.2015 (на рахунки відповідача кошти надійшли 19.08.2015).

Згідно із п.4.4 Договору, при припиненні дії цього Договору з підстав, визначених п.4.3.3. Новий кредитор не має права вимагати від Первісного кредитора повернення того, що було ним виконано за його зобов`язаннями до моменту розірвання цього Договору. При цьому, кошти сплачені Новим кредитором для Первісного кредитора є безповоротною фінансовою допомогою.

На думку відповідача договір №ДП від 21.10.2014р. про відступлення права вимоги розірвано 06.12.2016р. в односторонньому порядку, а заявлена позивачем немайнова вимога про визнання судом даного Договору припиненим з 22.09.2015 не підлягає до задоволення.

При цьому відповідач звернув увагу, що отримані 20.10.2017 від ТзОВ «Західгруп» два примірники Протоколу про припинення з 22.09.2015 дії Договору №ДП від 21.10.2014 не були підписаними Товариством, оскільки даний Договір був розірваний 06 12.2016 в односторонньому порядку.

Також відповідач зазначив, що при укладенні Договору №1/2018 від 14.05.2018 ТзОВ «Західгруп» упущено той факт, що в нього відсутнє право такої вимоги до відповідача не лише з урахуванням того, що договір № ДП від 21.10.2014 було розірвано в односторонньому порядку, але й з тих підстав, що кошти в розмірі 690 000,00 грн перераховані на рахунок ПАТ «Львівгаз» на виконання Договору № ДП від 21.10.2014 були повернуті йому боржником: ТзОВ «Ліас-Україна» згідно Угоди №001/204211014 від 30 серпня 2016.

Крім цього, відповідач заперечив щодо правомірності нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних, оскільки між сторонами спору не існує жодних правовідносин.

Не погодився відповідач із покликанням позивача, що до правовідносин, які виникли у сторін слід застосовувати ст. 1212 ЦК України. За твердженням відповідача зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень статті 1212 ЦК. Натомість кошти набуті ПАТ «Львівгаз» на підставі спірного договору, відтак вимога про стягнення безпідставно набутих коштів є безпідставною.

При прийнятті рішення суд виходить із наступного.

Відповідно до положень статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За приписами ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно із заявленими позовними вимогами позивач просив визнати договір №ДП про відступлення права вимоги від 21.10.2014р. припиненим з 22.09.2015 на підставі ст.607 ЦК України у зв`язку неможливістю його подальшого виконання внаслідок припинення провадження у справі №914/3250/13 про банкрутство ТзОВ «Ліас-Україна» у зв`язку із затвердженням мирової угоди (Ухвала Господарського суду Львівської області від 22.09.2015 по справі №914/3250/13) та стягнути заборгованість в розмірі 690000,00грн.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Як підтверджується матеріалами справи, 14.05.2018 між ТзОВ «Українська Енергетична Компанія "Нафтогаз контакт" та ТзОВ «Західгруп» укладено договір N1/2018 від про відступлення права вимоги, відповідно до якого відступило останнє (передало) позивачу право вимоги за Договором №ДП від 21.10.2014 про відступлення права вимоги, укладеним між ТзОВ «Західгруп» та відповідачем.

Спір виник у зв`язку із тим, що відповідач відхилив вимоги претензії позивача з посиланням на розірвання Договору №ДП від 21.10.2014 в односторонньому порядку та зарахування відповідачем отриманих від ТзОВ «Західгруп» коштів в розмірі 690 000,00 грн як безповоротної фінансової допомоги з посиланням на заяву №Lv007.1- СЛ-6769-1216 від 06.12.2016.

В матеріалах справи відсутні та відповідачем не надані докази визнання спірного договору недійсним у встановленому законом порядку.

За змістом положень ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 607 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Виходячи із змісту статті, неможливість виконання, тобто здійснення дій, що складають зміст зобов`язань, може бути як фактичною, так і юридичною. При відсутності своєї вини кредитор вправі вимагати повернення виконаного за договором. Таке рішення відповідає положенням Глави 83 ЦК України тому, що боржник у зазначеному випадку виявляється в положенні особи, яка безпідставно збагатилася.

Верховним Судом України у постанові від 21.05.2012 у справі №6-18цс11 було викладено, зокрема, наступний правовий висновок.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ст.16 Цивільного кодексу України.

За змістом п.1 ч.2, ч.3 цієї статті одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень ч.ч.2- 5 ст. 13 цього Кодексу.

За висновком Верховного Суду України, якщо одна сторона договору вважає цей договір припиненим, а отже і припиненими її зобов`язання за даним договором, проте, друга сторона договору не погоджується з припиненням такого договору та зобов`язань першої сторони за ним, і на думку першої сторони таке невизнання порушує її права або охоронювані законом інтереси, то перша сторона договору може звернутися з позовом про визнання такого договору припиненим.

Із такою правовою позицією погодився Верховний суд у складі Касаційного господарського суду про що, зазначено у постанові від 910/11352/17 від 01.02.2018.

При цьому, покликання відповідача про розірвання в односторонньому порядку спірного договору з 06.12.2016 у зв`язку з протермінуванням позивачем як Новим кредитором щомісячного платежу та про відсутність правовідносин між сторонами колегія суддів відхиляє та зазначає таке.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як підтверджено матеріалами справи та не заперечено сторонами, первісний кредитор: ТзОВ «Західгруп» та новий кредитор: ТзОВ «Українська Енергетична Компанія "Нафтогаз контакт" неодноразово звертались до відповідача із вимогами повернути кошти, перераховані за спірним договором. Однак, відповідно до змісту листів від 23.11.2017 та від 13.03.2018 відповідач повідомляв, що відповідь на звернення ТзОВ «Західгруп» ще не опрацьовані, а тому результати розгляду не можуть бути надані, а також звернення ТзОВ «Західгруп» «перебуває ще на розгляді».

Натомість у відповіді від 20.07.2018 відповідач відхилив вимоги претензії з посиланням на розірвання останнім Договору №ДП від 21.10.2014 в односторонньому порядку та зарахування відповідачем отриманих від ТзОВ «Західгруп» коштів в розмірі 690 000,00 грн як безповоротної фінансової допомоги з посиланням на заяву №Lv007.1- СЛ-6769-1216 від 06.12.2016.

Покликання відповідача про розірвання договору в односторонньому порядку не відповідає правовим приписам, оскільки із затвердженням мирової угоди зобов`язання первісного кредитора: ТзОВ «Західгруп» щодо внесення чергових платежів припинилися, а відтак є безпідставним посилання на п. 4.3.3 про протермінування платежів. При цьому відповідач надав суду докази отримання коштів в повному обсязі за мировою угодою. Таким чином, АТ «Львівгаз» отримав кошти двічі - як Договором №ДП від 21.10.2014, так і за мировою угодою, затвердженою судом.

Суду також не надано належних та допустимих доказів в підтвердження посилань відповідача про повернення ТзОВ «Ліас-Україна» первісному кредитору: ТзОВ «Західгруп» 700000,00грн на підставі спірного договору.

Отже, дії відповідача є непослідовними, недобросовісними та не відповідають вимогам чинного законодавства України.

За вказаних обставин, проаналізувавши обставини справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд Львівської області зазначає, що у даному випадку позивач правомірно просить визнати спірний договір припиненим у зв`язку із неможливістю досягнення його мети з обставин, за яку жодна із сторін не відповідає.

При цьому покликання на норми статті 1212 Цивільного кодексу України відповідає правовим приписам.

Так, відповідно частин 1 та п. 3 ч. 2 статті 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. До таких підстав відноситься також випадок, коли зобов`язання було припинено на вимогу однієї із сторін, якщо це допускається договором або законом.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (частина 3 статті 1212 Цивільного кодексу України).

Оскільки відповідно до умов Договору №ДП про відступлення права вимоги від 21.10.2014 відповідач зобов`язувався передати, а Новий кредитор (ТзОВ «Західгруп») - прийняти на себе право вимоги до боржника ТзОВ «Ліас-Україна» в межах справи про банкрутство №914/3250/13, саме з 22.09.2015 - моменту припинення провадження у справі №914/3250/13 про банкрутство у зв`язку із затвердженням мирової угоди, відповідач безпідставно зберіг та відмовився повернути кошти, отримані ним на виконання Договору №ДП від 21.10.2014.

Натомість, відмовляючись повернути отримані кошти та вважаючи їх «безповоротною фінансовою допомогою», відповідач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого, оскільки до Нового кредитора право вимоги так і не перейшло.

Такі дії відповідача суперечать як меті укладення Договору №ДП про відступлення права вимоги від 21.10.2014, так і принципам та загальним засадам цивільного законодавства та вимогам ч.3 ст.509 ЦК України, згідно вимог якої зобов`язання також має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Cтаття 625 ЦК розміщена в розділі "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань.

Відповідно до статті 509 ЦК зобов`язання виникають із підстав, встановлених статею 11 ЦК.

Згідно зі статею 11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Таким чином, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі.

Отже, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія положень частини 2 статі 625 ЦК. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок, підстави та правильність нарахування суми 3% річних та інфляційних втрат за період з 23.09.2015 до 10.09.2018, відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, судом встановлено, що позивач допустив помилку у визначенні періоду нарахування та арифметичні помилки.

Так, за обставинами справи мирова угода у справі №914/3250/13 була затверджена ухвалою Господарського суду Львівської області 22 вересня 2015 року. Того ж дня така ухвала набрала законної сили. Обов`язок сплати виник наступного дня. Оскільки, 23.09.2015 зобов`язання за мировою угодою не виконані, відтак право нарахування суми 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання виникло у позивача 24 вересня 2015 року.

Судом самостійно здійснено розрахунок суми 3% річних та інфляційних втрат за період з 24.09.2015 до 10.09.2018, відповідно до якого з відповідача слід стягнути на користь позивача 235917,78грн інфляційних втрат та 61362,74грн 3% річних. В задоволенні решти позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Стосовно вимоги про стягнення з відповідача 54000,00грн. витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. (ст. 126 ГПК України).

Відшкодування витрат позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій (п. 6.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013р. „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України").

До матеріалів справи не долучено доказів понесених позивачем витрат на такі послуги. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку відмовити у задоволенні стягнення 54000,00грн. витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката.

Оскільки спір виник з вини відповідача, судовий збір за подання позову покладається на останнього пропорційно задоволеним вимогам,.

Керуючись статтями 4, 7, 13, 14, 73, 74, 76-79, 91, 96, 120, 123, 129, 233, 236, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задоволити частково.

2.Визнати Договір №ДП про відступлення права вимоги від 21.10.2014 припиненим з 22.09.2015.

3.Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» (79039, м. Львів, вул. Золота, 42, ідентифікаційний код 03349039) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська Енергетична Компанія "Нафтогаз контакт" (79005, м. Львів, пр. Шевченка, 7, оф.16, ідентифікаційний код 40741705) 690 000,00грн безпідставно збережених коштів, 235917,78грн інфляційних втрат, 61362,74грн 3% річних та 16571,21грн судового збору.

4.В задоволенні решти вимог відмовити.

5.Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст.ст. 241, 256, 257 ГПК України. Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повне рішення складено 31.05.2019.

Суддя Ділай У.І.

Суддя Березяк Н.Є.

Суддя Рим Т.Я.