УХВАЛА

05 червня 2019 року

м. Київ

Справа № 918/681/18

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду:

Кондратової І.Д.,

розглянувши касаційну скаргу приватного акціонерного товариства "Рівнеазот",

на рішення Господарського суду Рівненської області

(суддя - Бережнюк В.В.)

від 10.01.2019,

та постанову Північно - західного апеляційного господарського суду

(головуючий - Петухов М.Г., судді - Маціщук А.В., Олексюк Г.Є.)

від 25.03.2019,

у справі за позовом приватного акціонерного товариства "Мандарин Плаза",

до приватного акціонерного товариства "Рівнеазот",

про стягнення 745 599,68 грн,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 10.01.2019, залишеним без змін постановою Північно - західного апеляційного господарського суду від 25.03.2019, стягнуто з відповідача на користь позивача 745 599,68 грн - заборгованості за договором суборенди та судовий збір.

15.04.2019 приватне акціонерне товариство "Рівнеазот" звернулося з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Рівненської області від 10.01.2019 та постанову Північно - західного апеляційного господарського суду від 25.03.2019 у справі № 918/681/18 до суду касаційної інстанції, в якій просить скасувати повністю судові рішення та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Суддя- доповідач, перевіривши матеріали касаційної скарги, встановив, що скаргу подано без додержання вимог, викладених у пункту 2 частини 4 статті 290 Господарського процесуального кодексу України, який, зокрема, визначає, що до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Вирішуючи питання щодо обов`язку скаржника сплатити судовий збір у встановлених порядку і розмірі, суд виходить з того, що правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір" № 3674-VI від 08.07.2011.

Згідно з підпунктами 1, 5 пункту 2 частини 2 статті 4 цього Закону за подання касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору встановлюються у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, відповідно до вимог касаційної скарги, що розглядається, та суми позову скаржник за подання касаційної скарги повинен був сплатити судовий збір у розмірі 22 367,99 грн (200 % х (745 599,68 грн х 1.5% /100)).

До касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому розмірі.

Заявник визнає факт несплати судового збору та у своєму клопотанні просить відстрочити сплату судового збору до ухвалення рішення судом касаційної інстанції на підставі частини 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір", посилаючись на наявність поважних для нього причин, які перешкоджають сплаті судового збору у встановленому розмірі.

Заявник стверджує, що є бюджетоутворючим підприємством, яке на сьогоднішній день перебуває в складному фінансовому становищі, а також вказує, що позбавлений можливості здійснювати будь - які видаткові операції по рахунках, в тому числі щодо сплати судового збору, оскільки постановою головного державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 18.10.2018 при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження № 55154344 накладено арешт на всі грошові кошти товариства.

Заявник також стверджує, що відмова в задоволенні його скарги буде порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та її основоположних свобод, згідно якого кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Заявник зазначив, що у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland 28249/95 від 19.06.2001) Європейський суд з прав людини суд дійшов висновку про наявність порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, оскільки «суди не змогли забезпечити належного балансу між інтересами держави у стягненні судових зборів за розгляд позовів, з одного боку, та інтересом позивача у відстоюванні свого позову в суді, з другого боку. Збір, який вимагався від заявника за розгляд його справи, був надмірним». Заявник висловив думку про те, що слід застосувати такий підхід і в цій справі та оцінювати розмір судових витрат за обставин конкретної справи з урахуванням можливості заявника сплатити таку суму, зважаючи на стадію провадження у справі, коли у заявника виник обов`язок по сплаті цих витрат.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Тобто, суддівський розсуд при вирішенні питання щодо відстрочки сплати судового збору на певний строк за клопотанням сторони не є необмеженим. У законі прямо визначений вичерпний перелік осіб, яким може бути надано відстрочення та розстрочення сплати судового збору на певний строк, та підстави вчинення таких дій. Заявник не є таким суб`єктом, а тому дія частини 1 статті 8 цього Закону на нього не поширюється.

Що стосується посилання заявника на пункт 1 статті 6 Конвенції та, зокрема, рішення Суду у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland 28249/95 від 19.06.2001), то суд зауважує, що відповідно до прецедентної практики Європейського суд з прав людини спосіб, в який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних або касаційних судів, має залежати від особливостей провадження у справі, що розглядається, а також до уваги береться сукупність проваджень, що здійснювались згідно національного правопорядку та роль касаційного суду у них (див., наприклад, рішення у справі Monnell and Morris v. the United Kingdom, 2 березня 1987, Серія A N 115, с. 22, п. 56, та рішення у справі Helmers v. Sweden, 29 жовтня 1991, Серія A N 212-A, с. 15, п. 31); умови прийнятності апеляційної скарги згідно закону мають бути більш жорсткими, ніж для звичайної скарги (рішення у справі Levages Prestations Services v. France, 23 жовтня 1996, Reports 1996-V, с. 1544, п. 45).

На відміну від справи "Креуз проти Польщі", в якій заявник - фізична особа зобов`язаний був сплатити судовий збір у розмірі, який дорівнював середньому річному заробітку на той час, під час подання позовної заяви до суду першої інстанції, у цій справі, що розглядається, питання стосується сплати судового збору юридичною особою при поданні касаційної скарги у розмірі 22 367,99 грн. Оскільки заявник мав доступ до суду та подав касаційну скаргу після того, як його справу було розглянуто судом першої інстанції та апеляційним судом; вимоги до прийнятності касаційної скарги більш жорсткі, а розмір судового збору, що становить 5,4 заробітних плат, не є значним для заявника, суд дійшов висновку, що за обставин цієї справи заява про відстрочку сплати судового збору має бути відхилена як необґрунтована.

З огляду на те, що скаржником не було додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, касаційна скарга відповідно до статті 174, частини 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України залишається без руху для надання строку на усунення встановлених недоліків.

Керуючись статтями 174, 234, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Клопотання приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" про відстрочення сплати судового збору відхилити.

2. Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" на рішення Господарського суду Рівненської області від 10.01.2019 та постанову Північно - західного апеляційного господарського суду від 25.03.2019 у справі № 918/681/18 залишити без руху.

3. Приватному акціонерному товариству "Рівнеазот" протягом десяти днів з дня вручення ухвали подати до суду касаційної інстанції оригінал платіжного доручення, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 22 367,99 грн.

4. Роз`яснити приватному акціонерному товариству "Рівнеазот", що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику.

5. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя І. Кондратова