ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

03.06.2019 Справа № 917/1775/16

Суддя господарського суду Полтавської області Безрук Т.М., розглянувши у відкритому засіданні

заяву (вхід. №5327 від 22.05.2019р.) Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир"

про відстрочку виконання рішення суду від 28.11.2017р. у справі № 917/1775/16, порушеної

за позовом Торгового дому "Пальміра" дочірнє підприємство компанії "Палма Груп С.А." (Швейцарія)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир"

про стягнення 3 320 393,87 грн.

За участю представника боржника: Дробаха А. Е.; від стягувача: не з`явився

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" звернулося до Господарського суду Полтавської області з заявою про відстрочку виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 28.11.2017р. на 12 місяців.

В обґрунтування заяви відповідач (боржник) посилається на те, що наявні обставини, що утруднюють виконання судового рішення.

Стягувач у відзиві (вхід.5656 від 30.05.2019р.) заперечує проти відстрочки виконання рішення суду, оскільки дана справа в суді розглядалась з жовтня 2016року; в період з жовтня 2016 р. по сьогоднішній день ТОВ ««Гадячсир» не сплатив жодної копійки на погашення суми боргу, а напроти усіляко затягував розгляд справи; половина боргу виникла ще в вересні 2015 року, пройшло чотири роки з моменту виникнення боргу; чотири роки боржник безоплатно користується грошима ДП «Торговий дім «Пальміра»; стягувач, недоотримавши кошти за надані послуги знаходиться в скрутному становищі, виникають складнощі по розрахунках з контрагентами, по виплатам заробітної плати працівникам, а також по утриманню орендованих офісних приміщень.

Неявка у судове засідання представника стягувача не перешкоджає розгляду заяви.

В судовому засіданні 03.06.2019р. судом було оголошено вступну та резолютивну частини ухвали згідно з ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника боржника, дослідивши всі наявні у справі докази та письмові пояснення, суд встановив наступне.

Господарським судом Полтавської області у справі № 917/1775/16 було прийнято рішення від 28.11.2017р. про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" на користь Торгового дому "Пальміра" дочірнє підприємство компанії "Палма Груп С.А." (Швейцарія), 2531030грн. 23 коп. основного боргу, 366354грн. 92 коп. пені, 229945грн. 22 коп. - інфляційних, 79856грн. 54 коп. річних, 48107грн. 80 коп. витрат зі сплати судового збору. (т.2, а.с. 247-251).

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 11.03.2019р. рішення господарського суду Полтавської області від 28.11.2017 змінено в частині розміру стягнення 3% річних, інфляційних втрат, пені та витрат зі сплати судового бору за подання позовної заяви.(т.3 а.с.138-149); стягнуто 74148,91грн. - 3%річних, 312003,56грн.- інфляційних втрат, 355 551,83грн. пені та 48644,41 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

На виконання вказаної постанови та рішення господарським судом Полтавської області видано відповідні накази від 22.03.2019 р. (т.3, а.с. 171).

На даний час рішення суду боржником не виконано.

Боржник звернувся до суду з заявою про відстрочку виконання рішення суду на 12 місяців, посилаючись на те, що:

- сума за рішенням суду є надто великою для заявника, а її сплата протягом короткого строку найближчим часом об`єктивно неможлива в силу недостатності грошових резервів товариства;

- протягом останніх 10 років ТОВ "Гадячсир" здійснювало торгівлю в Російській Федерації (72% експорту в 2012р.,57% експорту в 2013р.), однак, починаючи з 2014року, Російська Федерація повністю закрила свій ринок (введено продуктове ембарго) для продукції українського виробництва та ввела всілякі обмеження та заборони на транзит української молочної продукції митною територією;

- заявник постійно шукає нові ринки збуту товарів, однак організація та пошук є процесом вкрай довготривалим та проблематичним, потребує вливання значних фінансових коштів та ресурсів;

- перебуває у дуже скрутному економічному становищі, що підтверджується Звітами про сукупний дохід, Звітом про фінансовий стан (баланс) ТОВ «Гадячсир» та Звітом з праці;

- аудиторською компанією в своєму висновку від 25.05.2018р. зазначено, що станом на 31.03.2018р. баланс ТОВ «Гадячсир» є неліквідованим.

- Товариство не може своєчасно погасити короткострокову заборгованість за рахунок власних коштів і знаходиться в залежності від позикового капіталу, не забезпечене власними оборотними коштами є неплатоспроможним та не має можливості одномоментно задовольнити вимоги кредиторів;

- з метою отримання доходу товариство уклало ряд контрактів: контракт №1501 від 15.01.2018р. укладений між ТОВ «Гадячсир» та Товариществом з ограниченной ответственностью «KAZ IMPORT» (республіка Казахстан), договір поставки №16 від 16.01.2018р., укладений між ТОВ ««Гадячсир» та ПП «Транзитекспо» з графіком поставок на суму 972669909,00грн.

- наведені підстави є винятковими, особливими та непереборними, ускладнюють виконання рішення суду. Відстрочка виконання рішення суду це не спосіб уникнути відповідальності, а створення умов для виконання цього рішення. (т.4, а.с.3-10).

При розгляді заяви суд зазначає наступне.

За ст. 331 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003р. №14 "Про практику розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" встановлено, що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно статті 351 Цивільного процесуального кодексу України і статті 121 Господарського процесуального кодексу України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Отже, підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Таким чином, відстрочка або розстрочка виконання рішення суду чи зміна способу його виконання можлива лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характерну обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Визначальним фактором є винятковість цих випадків та їх об`єктивний вплив на виконання судового рішення. Крім того, повинні враховуватися інтереси обох сторін.

В ст. 18 ГПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 червня 2013року в справі №5-рп/2013 за конституційним зверненням акціонерної компанії "Харківобленерго" щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 частини другої статті 17, пункту 8 частини першої статті 26, частини першої статті 50 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судових захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012року № 18-рп/2012)4 невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012року № 11-рп/2012).

У рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року в справі № 5-рп/2013 зазначено, що аналіз положень ст. 121 ГПК України дає підстави вважати, що ухвала господарського суду про розстрочку виконання рішення спрямована на забезпечення повного виконання рішення суду та є допоміжним процесуальним актом (документом) реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання його рішення.

Судом враховано, що пункт 1 статті 6 §1 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 № 475/97-ВР), гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд". Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005р. у справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) зазначено, що затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п.1 ст. 6 Конвенції. На державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці.

Боржник з 2014 року був обізнаний про ускладнення економічної ситуації та втрату ринку збуту Російської Федерації. Після настання вказаних обставин боржник продавжував отримувати товар від позивача; пердметом спору у даній справі було стягнення заборгованості за товаром, поставленим з серпня 2015 року. Отже, не має характеру виняткових випадків факт наявності труднощів зі збутом продукції. Втрата основних ринків збуту не має впливати на зобов`язання останнього перед стягувачем та не є безумовною підставою для розстрочки виконання рішення.

Наведені заявником обставини передусім є наслідком господарської діяльності відповідача, його власного комерційного розрахунку та ризику, тобто не виникли в силу якихось об`єктивних, незалежних від боржника обставин.

Посилання боржника на скрутне фінансове становище також не може прийматись до уваги, оскільки за змістом ст. 331 ГПК України тяжкий фінансовий стан відповідача не є підставою для відстрочки виконання рішення суду, оскільки не є винятковою і не прогнозованою обставиною в умовах ринкової економіки, є одним із можливих ризиків підприємницької діяльності та в умовах фінансової кризи в країні носить загальний характер. Відсутність станом на даний час грошових коштів, достатніх для виконання рішення господарського суду, тяжке фінансове становище не є тими виключними обставинами, які можуть бути підставою для задоволення заяви про розстрочку виконання рішення у даній справі.

Боржник є самостійним господарюючим суб`єктом, який вільний у виборі контрагентів, самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, тому грошові зобов`язання виникли внаслідок його власної господарської діяльності.

Отже, у розумінні ст. 42 Господарського кодексу України здійснення підприємницької діяльності на власний ризик означає покладання на підприємця тягаря несприятливих наслідків такої діяльності. Оскільки як позивач так і відповідач є комерційними підприємствами, тому несуть однакову економічну відповідальність за свої дії та однакові ризики. Таким чином, незадовільний фінансовий стан не є безумовною підставою для розстрочки або відстрочки виконання рішення.

Припущення Боржника про можливість виконати судове рішення через 12 місяців не підтверджено належними та допустимими доказами.

Боржником не подано доказів того, що фінансування останнього покращиться та буде здійснюватися без затримки, а результати господарської діяльності будуть позитивними, та що відстрочення наявної у нього заборгованості забезпечить виконання рішення суду і у майбутньому надасть можливість заявнику акумулювати необхідну грошову суму на виконання рішення.

Натомість, згідно звітів про фінансовий стан та звітів про фінансові результати за 2015р., 2016р., 2017р, 2018р. та податкових декларацій з податку на прибуток підприємства за 2015р., 2016р., 2017р., 2018р. підприємство має постійні збитки за результатом свої діяльності.

Заявником надані договори: контракт №1501 від 15.01.2018р., укладений між ТОВ «Гадячсир» та Товариществом з ограниченной ответственностью «KAZ IMPORT» (республіка Казахстан), договір поставки №16 від 16.01.2018р., укладений між ТОВ ««Гадячсир» та ПП «Транзитекспо» (т.4 а.с48-58), проте доказів їх фактичного виконання суду не надано.

Також не надано доказів фактичного виконання договору № б/н про надання безвідсоткової допомоги від 05.01.2018р.(т.4, а.с.59-60).

Відповідно до Економічного аналізу основних аналітичних показників ліквідності (платоспроможності) та фінансовій стійкості ТОВ «Гадячсир» всі показники фінансового стану Товариства станом на 31.03.2018 мають незадовільне значення, тобто менше нормативного значення, а саме: незадовільна структура балансу з точки зору платоспроможності Товариства (всі коефіцієнти ліквідності (платоспроможності) та фінансової стійкості нижче нормативного значення; велика залежність Товариства від залученого капіталу (частка власного капіталу має від`ємне значення). Баланс ТОВ «Гадячсир» станом на 31.03.2018р. можна вважати неліквідним тому, що сума короткострокових зобов`язань перевищу суму оборотних активів, Товариство не має чистого оборотного капіталу, про що свідчить від`ємне значення коефіцієнтів фінансової стійкості, які б могли забезпечити погашення поточних зобов`язань та розширення діяльності. За результатами проведеного аналізу показників фінансового стану Товариства можна зробити висновок, що ТОВ ««Гадячсир» не має власних коштів, якими могло б розпоряджатися вільно. Товариство повністю втратило платоспроможність та розширення своєї діяльності. ТОВ ««Гадячсир» знаходиться в залежності від позикового капіталу і не має достатньо ресурсів, які можна використати на погашення поточних зобов`язань, короткострокової заборгованості та розширення своєї діяльності. Товариство не забезпечене власними оборотними коштами. Для фінансування поточної діяльності власного капіталу недостатньо. Структура оборотних засобів є незадовільною у зв`язку з відсутністю ліквідних активів.(т.4, а.с.65-75).

Отже, твердження боржника про можливість виконання рішення суду спростовується доданим до заяви вказаним Економічним аналізом.

Товариство посилається на велику дебіторську заборгованість контрагентів, проте доказів щодо її стягнення не надано.

Натомість за договором №0201 про відступлення права вимоги від 02.01.2018р. боржник відступив належне йому право вимоги про стягнення 50 000 000,00грн. боргу іншій юридичній особі, доказів надходження коштів за цим договором і направлення цих коштів на погашення боргу перед позивачем по даній справі боржником суду не надано.

Ризик несприятливих наслідків ведення господарської діяльності боржника, не може бути перекладений на позивача (стягувача), яким було фактично передана відповідачу власна продукція (товар).

Суд також, враховує подані заперечення стягувача проти надання відстрочки та його твердження про погіршення фінансового стану стягувача, необхідність залучення кредитних коштів під заставу майна (до відзиву додані довідки про залишок коштів на банківських рахунках, договори застави майна).

Як свідчать матеріали справи, заборгованість боржника перед стягувачем виникла за поставлений товар, одержаний ним у 2015-2016 роках, тобто боржник не проводить оплату товару майже 4 роки.

Заявлений боржником термін відстрочки ще на 12 місяців є надмірно значним, не враховує інфляційних процесів, призведе до порушення матеріальних інтересів стягувача і може вплинути на платоспроможність останнього. Отже, слід врахувати не тільки можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення, а й ризики для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати негативних наслідків.

Внаслідок інфляційних процесів відстрочення сплати наявного боргу може носити негативний характер по відношенню до стягувача, який поставляв боржнику продукцію ще в 2015 році, та до теперішнього часу не одержав оплату за передану продукцію.

Суд, зазначає, що надання відстрочки ще на 12 місяців матиме наслідком зупинення виконавчого провадження з виконання рішення суду у даній справі, і, як наслідок, ненадходження позивачу присуджених за рішенням коштів. Зазначене може призвести до ущемлення інтересів стягувача.

Отже, підстави для відстрочки виконання рішення суду у даній справі, наведені заявником, не є тими виключними обставинами у розумінні статті 331 Господарського процесуального кодексу України, які свідчать про необхідність відстрочки виконання судового рішення.

У рішенні, ухваленому 20 липня 2004 р. у справі Шмалько проти України, Європейський суд з прав людини (далі Суд) суд відзначив, що право на судовий розгляд, закріплене у ч. 1 ст. 6 Конвенції, було б лише ілюзією, якби держави допускали невиконання остаточних рішень національних судів. Незабезпечення особі можливості отримати повне виконання судового рішення на її користь є втручанням у право цієї особи на мирне володіння майном, яке передбачене ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

У справі "Войтенко проти України" (заява N 18966/02) від 29 червня 2004 року суд нагадав свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу N 1.

З огляду на викладене, відсутні підстави для надання відстрочки виконання судового рішення у даній справі. У задоволені заяви про відстрочку виконання рішення по справі слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 331, 234, 235 Господарського процесуального кодексу, суд-

ухвалив :

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" в наданні відстрочки виконання рішення суду від 28.11.2017р. у справі № 917/1775/16.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення. Ухвала може бути оскаржена протягом десяти днів шляхом подання апеляційної скарги через відповідний суд (через Господарський суд Полтавської області) згідно з підп. 17.5 п. 17 ч. 1 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складений: 04.06.2019р.

Суддя Т. М. Безрук