ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року м. ОдесаСправа № 915/1178/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Філінюка І.Г.

суддів: Будішевської Л.О., Таран С.В.

секретар судового засідання Чеголя Є.О.

за участю представників сторін:

від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області - Стасюк О.Д., довіреність № 2 від 10.01.2019;

Прокурор - Кірющенко А.В., посвідчення № 035593 від 07.09.2015;

Інші представники учасників провадження по справі в судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялися належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Прокуратури Миколаївської області

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 01.03.2019

суддя Ткаченко О.В.

Час і місце ухвалення: 14:06:34 год., м. Миколаїв

Дата складання повного тексту 11.03.2019

у справі № 915/1178/18

за позовом Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1

в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову на стороні позивача Національний університет кораблебудування імені Адмірала Макарова

до відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

про визнання недійсним договору оренди нерухомого майна та зобов`язання повернути державі орендовані приміщення, -

В С Т А Н О В И В:

29.10.2018 Заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», в якій просить: 1) визнати недійсним договір оренди нерухомого майна №РОФ-1626, укладений 15.05.2018 між Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області, згідно якого передано в строкове платне користування орендарю нерухоме майно - вигороджену частину холу третього поверху учбового корпусу Національного університету кораблебудування імені Адмірала Макарова, розташованого за адресою: пр. Героїв України, 9, м.Миколаїв і перебуваючого на балансі університету) площею 24 кв.м для розміщення відділення комерційного банку; та 2) зобов`язати Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звільнити та повернути державі шляхом передачі за актом приймання-передачі Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Миколаївській області нерухоме майно - вигороджену частину холу третього учбового корпусу Національного університету кораблебудування імені Адмірала Макарова, розташованого за адресою: пр. Героїв України, 9, м. Миколаїв; і перебуваючого на балансі університету, площею 24 кв.м.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірним договором оренди орендодавцем передано в строкове платне користування нерухоме майно навчального закладу вигороджену частину холу площею 24,0 кв.м третього учбового корпусу Національного університету кораблебудування ім. Адмірала Макарова не за цільовим призначенням - з метою забезпечення освітньої діяльності вказаного навчального закладу, а з метою розміщення відділення комерційного банку. Таким чином, договір оренди державного нерухомого майна, що знаходиться на балансі Національного університету кораблебудування ім. Адмірала Макарова, № РОФ-1626 від 15.05.2018 не відповідає вимогам чинного законодавства, укладений з порушенням вимог частини восьмої статті 80 Закону України «Про освіту», частини другої статті 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 № 2269-ХІІ, ч. 2 ст. 5 «Про приватизацію державного майна» від 04.03.1992 № 2163-ХІ, допущених при передачі в оренду об`єкту нерухомості, який перебуває на балансі освітніх закладів, є оспорюваним правочином і підлягає визнанню недійсним на підставі статей 203, 215 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 01.03.2019 в задоволенні позову відмовлено.

Рішення Господарського суду Миколаївської області мотивоване тим, що договір оренди нерухомого майна №РОФ-1626, укладений 15.05.2018 між Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області відповідає вимогам Закону України «Про оренду державного та комунального майна», Закону України «Про освіту», Закону України «Про вищу освіту», а підстави для визнання його недійсним відсутні.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Прокуратура Миколаївської області звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 01.03.2019 у справі №915/1178/18 та ухвалите нове рішення, яким позов задовольнити.

Узагальнені доводи апеляційної скарги:

Прокуратура Миколаївської області зазначає, що при ухваленні указаного судового рішення неправильно застосовано норми матеріального та допущені порушення процесуального права, зокрема, частини четвертої статті 80 Закону України «Про освіту», частини другої статті 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», частини другої статті 4 Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна», статей 73, 74, 86 ГПК України, у зв`язку з чим, відповідно до статті 277 ГПК України підлягає скасуванню з наступних підстав.

Скаржник зазначає, що невикористання навчальним закладом рухомого або нерухомого майна у навчальних цілях не позбавляє його спеціального статусу «приміщення об`єкта освіти» і не є підставою для передачі його в оренду з іншою метою, не пов`язаною з освітою. При цьому, право навчального закладу відповідно до п.п.2 п.8 постанови Кабінету Міністрів України №796 від 27.08.2010 надавати інші платні послуги, зокрема передавати в оренду вільні приміщення та площі, не може бути реалізовано всупереч забороні, встановленій чинним законодавством.

Водночас, на підставі спірного правочину АТ КБ «ПРИВАТБАНК» отримав у користування частину холу учбового корпусу Національного університету кораблебудування ім. адмірала Макарова для розміщення відділення комерційного банку. Відповідно до витягу з ЄДРПОУ видами діяльності відповідача є: діяльність з управління фінансовими ринками, посередництва за договорами по цінних паперах або товарах, інші види грошового посередництва, кредитування, надання інших фінансових послуг, допоміжна діяльність у сфері фінансових послуг. Отже, відповідач використовує орендоване приміщення для здійснення комерційної діяльності, яка не пов`язана з освітнім процесом. .

При цьому, можливість працівників та студентів університету отримувати банківські послуги у відділені АТ КБ «ПРИВАТБАНК», розташованому безпосередньо у навчальному закладі, не може бути підставою для передачі приміщення в оренду з метою його використання, не пов`язаного з освітнім процесом.

Невірним є посилання суду в обґрунтування прийнятого рішення на положення ч.4 ст.61, ч.1 статті 63 Закону України «Про освіту», який на момент укладення спірного правочину втратив чинність.

Крім того, помилковим є посилання суду на зміни до частини четвертої статті 80 Закону України «Про освіту», які набули чинності після укладення сторонами спірного правочину, як на підставу законності його укладення.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.04.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Прокуратури Миколаївської області на рішення Господарського суду Миколаївської області від 01.03.2019 у справі № 915/1178/18.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.04.2019 призначено справу № 915/1178/18 до розгляду на 14.05.2019 о 14:00 год.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі.

15.04.2019 до Південно-західного апеляційного господарського суду від АТ Комерційний банк «Приватбанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу прокурора, у який відповідач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі.

АТ Комерційний банк «Приватбанк» зазначає, що орендує спірне приміщення НУК ім. Адмірала Макарова для розміщення відділення банку «Університетське» починаючи з 2005 року, що підтверджується договором оренди РОФ-302 від 12.05.2005.

Під час укладання оспореного договору оренди сторонами повністю дотримано вимоги чинного законодавства України, зокрема вимоги параграфів 1, 4 Глави 58 Найм (Оренда) та Закону України «Про оренду державного та комунального майна», ЗУ «Про освіту» та ЗУ «Про вищу освіту».

Укладання договору здійснено за згодою з власника майна Міністерства освіти та науки України. Третя особа підтвердила, що вигороджена частина холу на третьому поверсі не використовується в господарській, навчальній та іншій діяльності університету і може бути передана в оренду без шкоди для освітньої діяльності.

Відповідач також посилається на постанову Кабінету Міністрів України № 796 від 27.08.2010, якою затверджено перелік платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності.

Частиною другої пункту 8 вказаної Постанови, передбачена можливість надання в оренду будівель, споруд, окремих тимчасово вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується у навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.

Відповідач також звертає увагу суду на те, що забороняючи «використання не за призначенням» (ч. 5 ст. 63 Закону України «Про освіту») законодавство не містить чіткого зазначення, яке використання може кваліфікуватися таким, що буде суперечити призначенню. Тому, законна мета норми частини п`ятої статті 63 Закону України «Про освіту» не допустити такого використання об`єкту освіти, яке за зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих ознак буде суперечити призначенню такого об`єкту з огляду на освітній, навчально-виховній, навчально-виробничний, науковий характер діяльності закладу освіти.

У зв`язку з цим необхідно врахувати обставини щодо мети оренди, якою, у даному випадку є використання приміщення для надання банківских послуг особам які навчаються та працюють у закладі освіти, що в свою чергу, не є явно суперечливою діяльністю стосовно призначенню об`єкта освіти.

АТ Комерційний банк «Приватбанк» вважає, що посилання заступника прокурора на те, що об`єкт оренди повинен використовуватися лише у освітній діяльності є вільним тлумаченням норм права, при цьому, а ні стаття 79 Закону України «Про освіту», а ні стаття 70 Закону України «Про вищу освіту» такого посилання не містять.

В судовому засіданні 14.05.2019 прокурор та представник Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області доводи та вимоги апеляційної скарги підтримали.

Інші представники сторін в судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялися належним чином.

Відповідно до частини 12 статті 270 ГПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази повідомлення всіх учасників судового процесу, а також те, що явка сторін не визнавалася судом обов`язковою, колегія суддів переходить до розгляду апеляційної скарги по суті.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду переглядає рішення Господарського суду Одеської області в межах доводів та вимог апеляційних скарг, передбачених статтею 269 ГПК України.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником учбового корпусу Національного університету кораблебудування ім. адмірала Макарова, розташованого за адресою: пр. Героїв України у м. Миколаєві, є Міністерство освіти і науки України, форма власності державна.

Як свідчить лист від 05.04.2018 вих. № 1-/11-3856, Міністерством освіти і науки України надано дозвіл на передачу в оренду частини приміщення холу 3-го поверху учбового корпусу площею 24,0 кв.м, розташованого за адресою: м. Миколаїв, пр. Героїв України, 9, з метою розміщення відділення банку терміном до 3-х років.

У відповідності до листа від 21.02.2018 вих. № 64-22/708 Національний університет кораблебудування імені адмірала Макарова, як балансоутримувач, не заперечував щодо здачі в оренду ПАТ КБ «ПриватБанк» для розміщення відділення комерційного банку терміном на 3 роки державного нерухомого майна вигородженої частини холу третього поверху учбового корпусу загальною площею 24 кв.м, розташованого за адресою: м. Миколаїв, пр. Героїв України, 9.

15.05.2018 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області (Орендодавець) та Публічним акціонерним товариством «Приватбанк» (Орендар) укладено договір № РОФ-1626 оренди державного нерухомого майна, розташованого за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, пр. Героїв України, 9, що знаходиться на балансі Національного університету кораблебудування ім. адмірала Макарова.

За умовами п. 1.1. вказаного договору Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно вигороджену частину холу площею 24,0 кв.м третього поверху учбового корпусу згідно з планом розміщення орендованого майна, розташованого за адресою: м. Миколаїв, пр. Героїв України, 9, що знаходиться на балансі Національного університету кораблебудування ім. адмірала Макарова, вартість якого визначена згідно з висновком про вартість на 31.03.2018 і становить за незалежною оцінкою 103215,00 грн.

У відповідності до п. 1.2. договору майно передається в оренду під розміщення відділення комерційного банку.

Відповідно до п. 3.1 договору орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорцій її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786, зі змінами та доповненнями, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (березень) 2018 року 3440,50 грн.

За приписами п. 3.3 договору орендна плата за перший місяць оренди визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції від базового до першого місяця включно. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщується на веб-сайті Фонду державного майна України.

Пунктом 3.5 договору визначено, що орендна плата перераховується до Державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні 50% до 50% щомісячно не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним, відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж. Орендар самостійно здійснює щомісячний розподіл платежів до Державного бюджету та Балансоутримувачу.

Відповідно до п. 10.1 договору термін оренди визначено 2 роки 11 місяців, а саме з 15.05.2018 по 14.04.2021.

Як свідчить наявний в матеріалах справи та підписаний сторонами договору акт приймання передачі, 15.05.2018 державне нерухоме майно за договором оренди № РОФ-1626 передано в строкове платне користування Орендарю.

Прокурор, вважаючи, що при укладенні договору оренди від 15.05.2018 № РОФ-1626 наявні порушення приписів частини четвертої статті 80 Закону України «Про освіту», частини другої статті 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», зазначає, що оскільки майно за договором не може бути об`єктом оренди для використання його у господарській діяльності, то договір є недійсним, а тому на підставі статей 203, 215 Цивільного кодексу України просить суд визнати його недійсним і на підставі частини першої статті 216 Цивільного кодексу України зобов`язати відповідача провернути майно державі шляхом передачі Орендодавцю. В обґрунтування своєї позиції прокурор також наводить судову практику, зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову задоволення позовних вимог Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 та відмовляє у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобов`язань є укладення господарського договору та інших угод.

Виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Стаття 627 ЦК України встановлює, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами першої-третьої, п`ятої статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним.

При цьому для визнання оспорюваного договору недійсним позивач має довести за допомогою належних засобів доказування, що договір суперечить вимогам чинного законодавства щодо його форми, змісту, правоздатності і волевиявленню сторін, на момент укладення договору свідомо існує об`єктивна неможливість настання правового результату, а також те, що внаслідок його укладення порушені права позивача.

Таким чином, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Згідно з частиною другою статті 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» не можуть бути об`єктами оренди об`єкти державної власності, що мають загальнодержавне значення і не підлягають приватизації відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про приватизацію державного майна».

Відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про приватизацію державного майна» приватизації не підлягають об`єкти, що мають загальнодержавне значення, а також казенні підприємства. До об`єктів, що мають загальнодержавне значення, відносяться майнові комплекси підприємств, їх структурних підрозділів, основним видом діяльності яких є виробництво товарів (робіт, послуг), що мають загальнодержавне значення.

Загальнодержавне значення мають об`єкти, діяльність яких забезпечує соціальний розвиток, збереження та підвищення культурного, наукового потенціалу, духовних цінностей, зокрема, об`єкти освіти, фізичної культури, спорту і науки, що фінансуються з державного бюджету.

Водночас відповідно до частини першої статті 79 Закону України «Про освіту» від 05.09.2017 №2145 VII в редакції чинної на момент укладення спірного договору) джерелами фінансування суб`єктів освітньої діяльності відповідно до законодавства можуть бути, зокрема, доходи від реалізації продукції навчально-виробничих майстерень, підприємств, цехів і господарств, від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання, інші джерела, не заборонені законодавством.

Підпунктом 2 пункту 8 постанови Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 року № 796 «Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності», яка є чинною, передбачена можливість надання в оренду будівель, споруд, окремих тимчасово вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується у навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.

Відповідно до абз. 20 ч. 2 статті 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» окреме індивідуально визначене майно із складу цілісного майнового комплексу підприємства, його структурного підрозділу, забороненого до оренди як цілісний майновий комплекс, може бути об`єктом оренди (без права приватизації та суборенди), якщо воно не заборонене до оренди законами України, не задіяне у процесі основного виробництва та за висновком органу, уповноваженого управляти цим майном, його оренда не порушить цілісності майнового комплексу.

Згідно пункту 4 частини третьої статті с Закону України «Про вищу освіту» заклад вищої освіти у порядку, визначеному законом, та відповідно до статуту має право, зокрема, використовувати майно, закріплене за ним на праві господарського відання, у тому числі для провадження господарської діяльності, передавати його в оренду та в користування відповідно до законодавства.

Отже, чинне законодавство дозволяє передачу в оренду окремого індивідуально визначеного майна, що входить до складу об`єкта освіти як цілісного майнового комплексу, а саме: приміщень, споруд та обладнання навчальних закладів, що тимчасово не використовуються у освітній, навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності за умови, якщо це не погіршує соціально-побутових умов колективу відповідного навчального закладу.

За приписами пункту 1 частини 1 ст. 287 Господарського кодексу України, передбачено, що орендодавцем нерухомого майна, що є державною власністю є: Фонд державного майна України, його регіональні відділення.

Згідно статті 10 Закону «Про оренду державного та комунального майна», істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); термін (строк), на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення; виконання зобов`язань; забезпечення виконання зобов`язань - неустойка (штраф, пеня), порука, завдаток, гарантія тощо; порядок здійснення орендодавцем контролю за станом об`єкта оренди; відповідальність сторін; страхування орендарем взятого ним в оренду майна; обов`язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна. За згодою сторін у договорі оренди можуть бути передбачені й інші умови.

Так, норми Закону України «Про оренду державного та комунального майна», Закон України «Про освіту», Закон України «Про вищу освіту», постанова Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 № 796 «Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності», у їх системному поєднанні, дозволяють передавати в оренду будівлі, споруди, окремі тимчасово вільні приміщення і площі, інше рухоме та нерухоме майно або обладнання, за умови, що такі об`єкти тимчасово не використовуються у навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності та у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.

Тобто поняття використання об`єкта освіти за цільовим призначенням не ототожнюється з наявністю у орендаря - суб`єкта господарювання статусу навчального закладу у розумінні законодавчих приписів, оскільки основною умовою такого використання є дотримання орендарем законодавчих та договірних умов щодо здійснення господарської діяльності, яка не буде явно суперечити призначенню об`єкта освіти, а не визначатись виключно як вид діяльності по наданню освітніх послуг.

Місцевим господарським судом вірно встановлено, що приміщення, яке передано в оренду банку, розташоване на третьому поверсі, є частиною коридору, не займає приміщення спортивних залів, учбових класів чи будь-яких інших приміщень, які використовуються в учбовому процесі, а також не обмежує доступу студентів та викладачів до вказаних приміщень. Крім того, розташування відділення банку в орендованих приміщеннях сприяє отриманню студентами та викладачами швидких і якісних банківських послуг насамперед в сфері обслуговування зарплатно-карткових проектів.

Таким чином, твердження заступника прокурора, що спірні приміщення не могли бути передані в оренду, оскільки їх використання відповідачем не пов`язане з навчально-виховним процесом, як підстава для визнання договору оренди недійсним, є необґрунтованими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заступником прокурора не доведено існування обставин, які, згідно статті 203 ЦК України, були б підставою для визнання правочину недійсним, оскільки зміст укладених договорів відповідає положенням цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; особи, яка вчинили правочин, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників було вільним та відповідало внутрішній волі сторін; правочин вчинений у передбачені законом формі, та був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Крім того, надання банківських послуг для працівників та студентів університету не перешкоджають здійсненню навчально-виховного процесу, сплачена АТ «Комерційний банк «Приватбанк» орендна плата сприяє додатковому фінансуванню університету, а потреба у використанні спірного приміщення в освітній діяльності тимчасово відсутня.

Колегією суддів також враховано, що з 19.01.2019 законодавцем внесено зміни до частини четвертої статті 80 Закону України «Про освіту», якою встановлено, що об`єкти та майно державних і комунальних закладів освіти не підлягають приватизації чи використанню не за освітнім призначенням, крім надання в оренду з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу, з урахуванням визначення органом управління можливості користування державним нерухомим майном відповідно до законодавства.

Що ж до позовної вимоги про зобов`язання відповідача повернути державі шляхом передачі за актом приймання-передачі РВ ФДМУ по Миколаївській області нерухоме майно - вигороджену частину холу третього поверху учбового корпусу Національного університету кораблебудування імені Адмірала Макарова, розташованого за адресою: пр. Героїв України, 9, м. Миколаїв і перебуваючого на балансі університету, площею 24 кв.м. задоволенню також не підлягає, тому що за своєю правовою природою є похідною від первісної (основної) позовної вимоги.

Колегія суддів також погоджується з позицією місцевого господарського суду щодо посиланнями заступника прокурора на правові висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17 так, спір у вказаній справі стосувався надання в оренду приміщень, які на момент укладення договору перебували на балансі Маріупольського професійного ліцею з метою розміщення виробництва індикаторів температури для газових плит. При цьому діяльність вказаного навчального закладу регламентувалась нормами, зокрема, Державних санітарних правил і норм влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу ДСанПіН 5.5.2.008-01, затверджених постановою Головного державного санітарного лікаря України від 14 серпня 2001 року № 63.

Відповідно до розділу І ДСанПіН 5.5.2.008-01, затверджених постановою Головного державного санітарного лікаря України від 14 серпня 2001 року № 63, визначено, що ДСанПіН поширюються на загальноосвітні навчальні заклади I, I-II, I-III ступенів, спеціалізовані школи I, II, III ступенів, гімназії, ліцеї, колегіуми, що проектуються, будуються, реконструюються та ті, що існують, незалежно від типу, форми власності і підпорядкування.

Пунктом 3.19 Державних санітарних правил і норм влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу ДСанПіН 5.5.2.008-01, затверджених постановою Головного державного санітарного лікаря України від 14 серпня 2001 року № 63, передбачено, що здача в оренду території, будівель, приміщень, обладнання підприємствам, установам, організаціям іншим юридичним та фізичним особам для використання, що не пов`язано з навчально-виховним процесом, не дозволяється.

Таким чином згідно п. 66 постанови від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла до висновку, що виходячи зі змісту вищенаведених правових положень, в якості додаткових джерел фінансування навчальних закладів законом передбачається можливість залучати, у тому числі доходи від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання. Проте надання в оренду таких приміщень, споруд, обладнання, що тимчасово не задіяні, дозволяється лише для їх використання, пов`язаного з навчально-виховним процесом відповідного навчального закладу, за умови, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.

Колегія суддів приймає доводи прокурора, що невірним є посилання суду першої інстанції в обґрунтування прийнятого рішення на положення Закону України «Про освіту» від 23.05.1999 № 1060, який на момент укладення спірного правочину втратив чинність, проте відповідно до вимог статті 277 ГПК України таке порушення не призвело до прийняття неправильного рішення, тому немає підстав для його скасування.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно і об`єктивно з`ясовано обставини справи, винесено рішення у відповідності до норм матеріального і процесуального права, з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а відтак передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення немає, а тому апеляційна скарга скаргу Прокуратури Миколаївської області у справі №915/1178/18 задоволенню не підлягає.

За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 01.03.2019 у справі № 915/1178/18 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування не вбачається.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 ГПК України покладаються на Прокуратури Миколаївської області.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 01.03.2019 у справі № 915/1178/18 залишити без змін.

Апеляційну скаргу Прокуратури Миколаївської області залишити без задоволення.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Прокуратуру Миколаївської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, передбачені статтею 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 20.05.2019

Головуючий суддя І.Г. Філінюк

суддя С.В. Таран

суддя Л.О. Будішевська