ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2019 р. Справа№ 925/285/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кравчука Г.А.

суддів: Коробенка Г.П.

Козир Т.П.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи,

апеляційну скаргу керівника Звенигородської місцевої прокуратури Черкаської області, м. Звенигородка

на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 25.03.2019

про повернення позовної заяви

у справі №925/285/19 (суддя Дорошенко М.В.)

за позовом Заступника керівника Звенигородської місцевої прокуратури в інтересах держави, м. Звенигородка

в особі 1.Черкаської обласної державної адміністрації, м. Черкаси

2. Лисянської районної державної адміністрації, смт. Лисянка

до Фізичної особи-підприємця Вербицького Василя Івановича, смт. Лисянка

про розірвання договору оренди водного об`єкта та зобов`язання повернути водний об`єкт,

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Черкаської області надійшла позовна заява заступника прокурора Черкаської області (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Черкаської обласної державної адміністрації та Лисянської районної державної адміністрації до фізичної особи-підприємця Вербицького Василя Івановича про:

розірвання укладеного між Лисянською районною державною адміністрацією та фізичною особою - підприємцем Вербицьким В.І . договору оренди водного об`єкту (його частин) загальнодержавного значення від 15.05.2002, зареєстрованого у Лисянському районному відділі земельних ресурсів 19.06.2002 за №10, щодо земельної ділянки площею 11,1 га в адміністративних межах Хижинської сільської ради Лисянського району;

зобов`язання фізичної особи - підприємця Вербицького Василя Івановича повернути Черкаській обласній державній адміністрації за актом приймання - передачі водний об`єкт (ставок площею 11,1 га), розташований за межами села Хижинці на території Хижинської сільської ради Лисянського району Черкаської області в придатному для використання стані відповідно до характеристик стану об`єкта.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на порушення відповідачем умов договору оренди водного об`єкту в частині використання об`єкта оренди у відповідності до вимог природоохоронного законодавства.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 25.03.2019 у справі №925/285/19 позовну заяву заступника Звенигородської місцевої прокуратури повернуто на підставі п.4 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Ухвала вмотивована тим, що в поданій до суду заяві прокурором не вказано обставин, у зв`язку з чим уповноважений орган неналежним чином здійснює відповідні повноваження, відповідно не обґрунтовано наявність підстав для здійснення представництва позивача у даній справі та не подано належних та допустимих доказів відповідно до вимог ст.ст. 76, 77, 79 ГПК України, які підтверджують наявність підстав для здійснення такого представництва.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, прокурор звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для розгляду до місцевого господарського суду.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права (ст.ст. 86, 174 ГПК України, ст. 23 Закону України "Про прокуратуру"). Прокурор зазначає, що в позові належним чином обґрунтовано наявність підстав для представництва інтересів держави у спірних правовідносинах.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.04.2019, справу №925/285/19 було передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Кравчука Г.А., суддів Козир Т.П. та Коробенка Г.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.04.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою керівника Звенигородської місцевої прокуратури Черкаської області на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 25.03.2019 у справі №925/285/19 та ухвалено розгляд апеляційної скарги здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Відповідно до ч. 2 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 ч. 1 ст. 256 ГПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Враховуючи те, що предметом апеляційного перегляду наразі є ухвала про повернення позовної заяви у справі (п.6 ч.1 ст. 255 ГПК України), яка входить до визначеного у ч. 2 ст. 271 ГПК України переліку ухвал суду першої інстанції та з огляду на відсутність обставин справи, що зумовлюють необхідність розгляду апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, виклик сторін (учасників справи) колегією суддів не здійснювався.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженої ухвали норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та п. 2 ч. 3 ст. 2 ГПК України, основиним засадами господарського судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Ч. 4 ст. 53 ГПК України визначено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 162 ГПК України у разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 162 ГПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" встановлено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Відтак, захищати інтереси держави повинні, насамперед, відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Зазначене вище узгоджується з усталеними правовими висновками Верховного Суду, зокрема в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17, а також у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 926/03/18, від 23.09.2018 у справі № 924/1237/17

Суд враховує, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами судового розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (KOROLEV v. RUSSIA (no. 2), № 5447/03, § 33, ЄСПЛ, від 01 квітня 2010 року; MENCHINSKAYA v. RUSSIA, № 42454/02, § 35, ЄСПЛ, від 15 січня 2009 року).

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, п. 27).

Положення п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить про те, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

З огляду на викладене вище, підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, зокрема, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно. Тому, суд при перевірці обґрунтованості підстав для звернення прокурора з даною позовною заявою досліджує питання можливості здійснення визначеними прокурором позивачами судового захисту їх прав самостійно, належність здійснення захисту ними, та в чому полягає порушення інтересів держави в даному випадку, який на думку прокурора є виключним.

У даній справі порушення інтересів держави прокурор обґрунтував використанням відповідачем водного об`єкту без дозволу на спеціальне водокористування, зафіксованим Державною екологічною інспекцією у Черкаській області, недотриманням відповідачем зобов`язання щодо здійснення заходів охорони та поліпшення екологічного стану водного об`єкта, неоформленням відповідачем права користування гідротехнічними спорудами, а необхідність захисту цих інтересів держави - необхідністю відновлення законності у вирішенні такого суспільно значимого питання як використання водного об`єкту, що здійснюється з порушенням чинного законодавства.

В обґрунтування наявності підстав для представництва інтересів держави у спірних відносинах прокурор зазначив, що Черкаська обласна державна адміністрація та Лисянська районна державна адміністрація ініціювали питання про розірвання договору оренди з орендарем, проте до суду вказані матеріали не скерували.

Колегією суддів апеляційного господарського суду встановлено, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що Черкаська обласна державна адміністрація та Лисянська районна державна адміністрація не можуть чи не бажають здійснювати захист інтересів держави та самостійно звертатись до суду з відповідним позовом до відповідача. Також колегія суддів апеляційного господарського суду відмічає, що посилання прокурора у позовній заяві на те, що визначені ним позивачі неналежним чином здійснюють відповідні повноваження із захисту інтересів держави, без доведення цього відповідними доказами, не є підставою для участі прокурора у справі, оскільки за змістом ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва прокурора у справі.

П. 4 ч. 5 ст. 174 ГПК України встановлено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави.

Таким чином, враховуючи вищевстановлені обставини, суд першої інстанції правомірно повернув позовну заяву заступника Звенигородської місцевої прокуратури на підставі п. 4 ч. 5 ст. 174 ГПК України.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Проаналізувавши матеріали справи в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у прокурора законних підстав на звернення з даним позовом до суду в інтересах держави в особі Черкаської обласної державної адміністрації та Лисянської районної державної адміністрації.

За наведених вище обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, наведених в оскаржуваній ухвалі, а тому відсутні підстави для скасування або зміни ухвали Господарського суду Черкаської області від 25.03.2019 у справі № 925/285/19.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу керівника Звенигородської місцевої прокуратури на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 25.03.2019 про повернення позовної заяви у справі №925/285/19 залишити без задоволення.

2.Ухвалу Господарського суду Черкаської області від 25.03.2019 про повернення позовної заяви у справі №925/285/19 залишити без змін.

3.Матеріали справи №925/285/19 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Судді Г.П. Коробенко

Т.П. Козир