ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року Справа № 906/1122/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Коломис В.В. , суддя Саврій В.А.

секретар судового засідання Дика А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Пиво-безалкогольний комбінат "Радомишль" на рішення Господарського суду Житомирської області, ухваленого 21.02.2019 суддею Соловей Л.А. у м. Житомирі, повний текст складено 27.02.2019 у справі № 906/1122/18

за позовом Приватного підприємства "ТІЗ-Карбогаз", м.Глиняни Львівської області

до Приватного акціонерного товариства "Пиво-безалкогольний комбінат "Радомишль", м.Радомишль Житомирської області

про стягнення 2637466,77грн. (згідно із заявою про зміну розміру позовних вимог від 30.01.2019).

за участю представників сторін:

позивача Кузик М.І. директор;

відповідача Велічанський М.А. довіреність №1 від 02.01.2019;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 21.02.2019 року позов Приватного підприємства "ТІЗ-Карбогаз" до Приватного акціонерного товариства "Пиво-безалкогольний комбінат "Радомишль" задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Пиво-безалкогольний комбінат "Радомишль" на користь Приватного підприємства "ТІЗ-Карбогаз"- 2159972,60 грн. основного боргу; 73692,83 грн. - інфляційних витрат; 24763,83 грн. - 3% річних; 209341,28 грн. - штрафу; 38816,61 грн. судового збору; 24528,97 грн. витрат на професійну правничу допомогу. В частині стягнення 177688,08 грн. пені закрито провадження у справі на підставі п. 4 ч.1 ст. 231 ГПК України. В частині стягнення 120000,00 грн. основного боргу закрито провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.231 ГПК України. В частині стягнення 49622,57 грн. інфляційних та 70,09 грн. 3% річних відмовлено.

Не погоджуючись із винесеним рішенням в частині стягнення 30 982,41 грн. основного боргу, Приватне акціонерне товариство "Пиво-безалкогольний комбінат "Радомишль" подало апеляційну скаргу, в якій просить суд рішення Господарського суду Житомирської області від 21.02.2019 року у справі № 906/1122/18 скасувати частково на суму 30 982,41 грн. та прийняти в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Судові витрати сторін розподілити у відповідності до прийнятого рішення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в процесі розгляду справи по суті, судом першої інстанції не було досліджено в повній мірі обґрунтування позивача розміру основної суми заборгованості, в результаті чого було прийнято рішення, яке не відображає всіх обставин справи. В обґрунтування своїх заперечень апелянт зазначає, що ціни у видаткових накладних не співпадають з цінами, які були визначені сторонами у Специфікації до договору поставки, оскільки ПП «Тіз-Карбогаз» в односторонньому порядку змінювало ціни на товар, внаслідок чого апелянту було неправомірно нараховано суму грошових зобов`язань у розмірі 30 982,41 грн.

Листом суду апеляційної інстанції від 25.03.2019 справа №906/1122/18 витребовувалася із суду першої інстанції. 08.04.2019 матеріали справи №906/1122/18 надійшли на адресу апеляційного суду.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.04.2019 у справі №906/1122/18 розгляд апеляційної скарги призначено на 15 травня 2019 року о 14:30 год. (з урахуванням виправлення ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.04.2019 описки). Запропоновано позивачу в строк - до 07.05.2019 подати відзив на апеляційну скаргу та докази надсилання (надання) відповідачу копії відзиву та доданих до нього документів в порядку частин 2, 4 статті 263 ГПК України.

Матеріалами справи стверджується, що ухвали Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.04.2019 та від 22.04.2019 у справі №906/1122/18 було отримано позивачем та відповідачем, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

На виконання вимог суду позивач надіслав на адресу суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу вх.№16974/19 від 08.05.2019, в якому заперечив доводи, викладені в апеляційній скарзі, просить апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Пиво-безалкогольний комбінат "Радомишль" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 21.02.2019 у справі №906/1122/18 залишити без змін. Окрім того, просить суд судові витрати, а також витрати на професійну правову допомогу, пов`язану із розглядом апеляційної скарги в сумі 5000,00грн. покласти на відповідача.

В судове засідання 15.05.2019 з`явились представники позивача та відповідача.

У судовому засіданні 15.05.2019 представники позивача та відповідача повністю підтримали вимоги і доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу та надали додаткові пояснення щодо оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Під час дослідження матеріалів справи апеляційним судом встановлено наступне.

06 липня 2018 року між Приватним підприємством "ТІЗ-Карбогаз" (постачальник позивач) та Приватним акціонерним товариством "Пиво-безалкогольний комбінат "Радомишль" (покупець відповідач) укладено договір поставки № 0607/1 з додатками №1 та №2 (а.с. 23-32), за умовами якого постачальник зобов`язався поставляти покупцеві рідкий двоокис вуглецю для використання останнім у виробництві, а покупець зобов`язався приймати товар і оплачувати його вартість у строки та порядку, що передбачені даним договором (п.1.1 договору).

За умовами п.3.1 договору, загальна кількість товару, який постачальник зобов`язується поставити а покупець придбати, фіксується у графіку поставок (додаток №2 до цього договору). Товар поставлятиметься згідно укладеного між сторонами графіку. Графік поставок на 2018 рік підписується разом з підписанням даного договору. Графік поставок на кожний наступний календарний рік має бути наданий покупцем постачальнику до 30-го січня відповідного року. Постачальник має відповісти покупцю на запропонований ним графік до 10-го лютого, у протилежному випадку наданий покупцем графік поставок є обов`язковим для постачальника. У будь-якому разі, сторони мають погодити та укласти графік поставок на відповідний рік до 20-го лютого відповідного року. Кількість товару, що має бути поставлений у відповідний місяць, може бути відкоригована покупцем в сторону збільшення або зменшення, за попереднім погодженням з постачальником, шляхом направлення постачальнику письмового повідомлення про таке коригування на відповідний місяць за 10 календарних днів до початку місяця, в якому коригується обсяг поставки але не більше 10% від обсягу товару згідно узгодженого графіку, шляхом підписання узгодженого графіку на додаткову поставку.

Згідно п. 4.1. договору, постачальник поставляє покупцю товар на умовах: DAP, Житомирська обл., м.Радомишль, вул.Микгород,71 згідно правил ІНКОТЕРМС в редакції 2010 року.

Право власності на товар переходить до покупця з моменту підписання уповноваженими представниками обох сторін видаткової накладної, яка засвідчує момент отримання товару на складі покупця (п.4.3 договору).

Пунктом 5.1 договору передбачено, що покупець здійснює приймання поставленого йому постачальником товару на підставі видаткової накладної. Взамін постачальнику надається оригінал довіреності на одержання товару уповноваженою особою покупця, яка також підписує примірник товарно-транспортної накладної для постачальника.

Відповідно до п. 6.5 договору покупець здійснює оплату за поставлену партію товару на банківський рахунок постачальника протягом 15 (п`ятнадцять) банківських днів з дати поставки (дата підписання відповідної видаткової накладної покупцем) на складі покупця. Датою оплати вважається дата надходження коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Вказаний договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплений відбитками печаток останніх.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 3086972,60 грн., що підтверджується товарно-транспортними накладними та наступними видатковими накладними: №РН-0000354 від 02.08.18 на суму 223740,00 грн.; №РН-0000377 від 15.08.18 на суму 217580,08 грн.; №РН-0000387 від 21.08.18 на суму 183960,00 грн; №РН-0000391 від 23.08.18 на суму 184140,00 грн; №РН-0000395 від 24.08.18 на суму 184140,00 грн; №РН-0000392 від 25.08.18 на суму 179640,00 грн; №РН-0000399 від 26.08.18 на суму 182700,00; №РН-0000403 від 29.08.18 на суму 183600,00 грн; №РН-0000409 від 31.08.18 на суму 178560,00грн; №РН-0000425 від 11.09.18 на суму 133258,25грн; №РН-0000455 від 26.09.18 на суму 125715,32грн; №РН-0000459 від 29.09.18 на суму 136301,88 грн; №РН-0000461 від 30.09.18 на суму 133522,91 грн; №РН-0000465 від 02.10.18 на суму 135971,05 грн; №РН-0000469 від 06.10.18 на суму 143822,52 грн; №РН-0000471 від 07.10.18 на суму 140355,25 грн; №РН-0000482 від 12.10.18 на суму 140522,36 грн; №РН-0000483 від 14.10.18 на суму 141033,76 грн; №РН-0000484 від 15.10.18 на суму 138409,22 грн (т.1 а.с. 33-70).

Відповідач, в порушення умов договору поставки №0607/1 від 06.07.18 здійснив частковий розрахунок за поставлений товар на суму 807000,00 грн., що підтверджується банківськими виписками та платіжними дорученнями, які містяться в матеріалах справи.

Позивач на адресу відповідача направив лист-вимогу від 19.11.18 про сплату заборгованості за отриманий товар на підставі договору поставки №0607/1 від 06.07.18 (т.1 а.с. 79-82), на який відповідач надав відповідь, що заборгованість буде погашена в повному обсязі до 10.12.18 (т.1 а.с.84). Однак відповідач заборгованість у повному обсязі перед позивачем за поставлений товар не погасив.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, у останнього утворилась заборгованість перед позивачем за поставлений товар на підставі договору №0607-01 від 06.07.18 в сумі 2279972,60грн.

Позивач, з метою захисту своїх прав, 13.12.2018 звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовною заявою, в якій з урахуванням заяви про зміну розміру позовних вимог від 30.01.19 просив стягнути з відповідача 2279972,60 грн. - заборгованість за поставлений товар; 24837,49 грн. - 3% річних, 123315,4 0грн. - інфляційні та 209341,48 грн. штраф.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

В свою чергу, охоронюваний законом інтерес - це прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, який зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам (Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №1-10/2004).

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Як свідчать матеріали справи, під час розгляду справи в період з 12.02.19 по 20.02.19 відповідач частково сплатив суму основного боргу у розмірі 120000,00грн., що підтверджується платіжними дорученнями №14754 від 12.02.19 на суму 20000,00 грн. та №14996 від 20.02.19 на суму 100000,00 грн. (т.1 а.с.192-193)

За вказаних обставин, суд першої інстанції виніс ухвалу про закриття провадження у справі в частині стягнення 120000,00 грн. основного боргу відповідно до п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

Окрім того, позивач 26.01.19 подав до суду першої інстанції заяву про зменшення розміру позовних вимог (вх.№02-44/122/19 від 29.01.2019), якою відмовився від позову в частині стягнення з відповідача 177688,08грн пені (т.1 а.с. 146-147).

На підставі п.4 ч.1 ст.231 ГПК України судом першої інстанції дана заява про відмову від позову в частині стягнення з відповідача 177688,08 грн. пені задоволена, провадження у справі в частині стягнення 177688,08грн. закрито.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції на момент розгляду справи по суті станом на 21.02.2019 сума основної заборгованості становить 2159972,60 грн. (т.1 а.с. 191).

Надаючи оцінку правильності дій суду щодо стягнення суми основного боргу, судом апеляційної інстанції до уваги приймається наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч.7 ст.179 ГК України).

В силу положень ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Приписами ст.629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання, в тому числі підприємці, повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до Закону, інших правових актів, договору. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Згідно ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За своєю правовою природою правовідносини, що склалися між позивачем та відповідачем, є правовідносинами з поставки товару, згідно яких у відповідача, внаслідок передання йому позивачем товару (рідкий двоокис вуглецю) на загальну суму 3025513,09 грн., виник кореспондуючий обов`язок оплатити його.

Відповідно до ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як передбачено ст.692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно пункту 6.5 договору №0607/1 від 06.07.2018 сторони погодили, що покупець здійснює оплату за поставлену партію товару на банківський рахунок постачальника протягом 15 (п`ятнадцять) банківських днів з дати поставки (дата підписання відповідної видаткової накладної покупцем) на складі покупця.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору ПП ТІЗ-Карбогаз поставило ПАТ "Пиво-безалкогольний комбінат "Радомишль" товар на загальну суму 3086972,60 грн.

Незважаючи на умови договору, відповідач не здійснив відповідних розрахунків у повному обсязі за отриманий товар в установлені договором строки.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, за останнім утворилась заборгованість перед позивачем за поставлений товар на підставі договору №0607-01 від 06.07.18 в сумі 2279972,60грн.

Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними заперечення апелянта, що ціни у видаткових накладних не співпадають з цінами, які було визначено сторонами у Специфікації до договору поставки, що впливає на розмір зобов`язань відповідача, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Зі змісту ст. 80 ГПК України вбачається, що учасники справи повинні подавати докази до суду разом із поданням заяв по суті (позову, відзиву на позов, письмових пояснень) або у строк, встановлений судом для їх подачі.

Водночас процесуальний закон також надає можливість особі подати докази поза межами встановленого законом або судом строку, але тільки за умови, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у зазначений строк з причин, що не залежали від неї.

При цьому необхідно враховувати, що чинний ГПК України спрямований на забезпечення своєчасності розгляду справ та правової визначеності, унеможливлення зловживання процесуальними правами та підвищення ефективності судочинства в цілому, з огляду на що встановлено точний порядок та присічні строки вчинення процесуальних дій, чіткі стадії судового процесу, розумні обмеження, в тому числі щодо подання доказів.

Саме тому всі процесуальні дії суду та учасників процесу повинні вчинятися своєчасно з тим, щоб під час підготовки справи до розгляду не залишилося невирішених питань, які можуть затримати розгляд справи по суті.

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Натомість в матеріалах справи наявні підписані та скріплені печатками обох сторін видаткові накладні, акти звірки взаємних розрахунків за відповідні періоди з вивіреним сальдо на користь ПП ТІЗ-Карбогаз, систематичне віднесення відповідачем витрат зі сплати ПДВ до податкового кредиту, а також часткова оплата видаткових накладних, - що у своїй сукупності є беззаперечними підтвердженнями факту узгодження сторонами та визнання зобов`язання по кількості і ціні прийнятого товару.

Окрім того, судом апеляційної інстанції враховується, що відповідач у відзиві на позовну заяву визнав наявність заборгованості перед позивачем у розмірі 2159972,60 грн.

Також, представник відповідача Велічанський М.А. (довіреність №1 від 02.01.19), присутній у судових засіданнях 29.01.2019 року та 21.02.2019 року, наявність заборгованості перед позивачем у заявленому розмірі 2159972,60 грн. визнав під час вирішення судом питання щодо стягнення сум інфляційних, 3% річних та штрафу (т.1 а.с. 196-200).

Таким чином, враховуючи викладене, та те, що на час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем не надано доказів на спростування доводів позивача щодо наявної суми боргу, не надано доказів сплати повної вартості отриманого товару, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 2159972,60 грн. є обґрунтованою, підтвердженою належними у справі доказами та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо заявленої до стягнення з відповідача штрафу у розмірі 209341,28 грн., нарахованого на підставі п.7.2 договору поставки №0607/1 від 06.07.18. (т.1 а.с.18), колегією суддів враховано наступне.

Згідно п.3 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Наведені норми свідчать, що за порушення грошового зобов`язання боржник на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити неустойку (штраф, пеню).

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пунктом 7.2 договору сторони встановили, що у випадку прострочення покупцем більше 15-ти днів зазначених у пунктах 6.3, 6.5 цього договору термінів оплати, він зобов`язаний сплатити постачальнику штраф у розмірі 10% від суми, що прострочена.

Судом встановлено, що відповідач допустив прострочення платежу, визначеного п.6.5 договору, у зв`язку з чим позивач здійснив нарахування штрафу.

Враховуючи викладене, перевіривши наданий позивачем розрахунок заявленої до стягнення суми штрафу, суд апеляційної інстанції вважає його правомірним, тому погоджується з висновком суду першої інстанції, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає штраф у розмірі 209341,28грн, який нарахований відповідно до умов договору поставки №0607/1 від 06.07.18 та вимог чинного законодавства України.

Також позивач просить стягнути з відповідача за порушення виконання грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ГПК України 24837,49грн 3% річних та 123315,40грн інфляційних.

Як унормовано приписами статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, індекс інфляції має нараховуватись в наступному місяці за місяцем, в якому мав бути здійснений платіж та на заборгованість, яка існувала повний місяць

Умовами договору визначено, що оплата за товар здійснюється протягом 15 банківських днів від дати поставки.

Однак позивач, при проведенні розрахунку інфляційних нарахувань, не врахував рекомендації, викладені у п.3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013, та невірно здійснив нарахування інфляційних.

Враховуючи те, що суд встановив порушення відповідачем грошового зобов`язання, перевіривши здійснений розрахунок заявленої позивачем до стягнення суми інфляційних втрат, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем неправильно здійснено розрахунок інфляційних втрат, а тому здійснивши власний розрахунок за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга", суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про часткове стягнення із відповідача інфляційних втрат у розмірі 73692,83грн. за період з серпня по жовтень 2018 року.

В іншій частині позовних вимог про стягнення 49622,57грн. інфляційних суд першої інстанції правомірно відмовив.

Перевіривши здійснений розрахунок заявленої позивачем до стягнення суми трьох процентів річних, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що правомірно нарахованими є 3% річних у розмірі 24763,83грн., а вимоги в частині 70,09грн 3 % річних є необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, колегія суддів вважає посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними та документально необґрунтованими. Суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді скарги судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі судового рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Щодо вимоги позивача про відшкодування йому витрат на професійну правову допомогу, пов`язану із розглядом апеляційної скарги в сумі 5000,00грн. (т.2 а.с.42-46), колегія суддів зазначає наступне.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч.1 ст.16 ГПК України).

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 16 ГПК України).

Відповідно ч.3 ст.123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Так, у матеріалах справи міститься копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю , видане 17.05.17 Ткаченко С.І. (т.1 а.с. 88).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до частини 3 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частин 1-4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В матеріалах справи міститься договір-доручення про надання правової допомоги укладений 03.01.2018 між адвокатом Ткаченко С.І. (адвокат) та Приватним підприємством "ТІЗ-Карбогаз" (клієнт, позивач) (т. 1 а.с. 86-87).

Відповідно до п.п. 1.1. договору клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання здійснювати захист, представництво інтересів клієнта та надавати інші види правової допомоги клієнту на умовах і в порядку, що визначені цим договором та додатками до нього, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За умовами п.4 даного договору, гонорар погоджується за взаємною згодою сторін та оформляється додатковою угодою до цього договору. На визначення розміру гонорару адвоката впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень клієнта. Обсяг правової допомоги враховується при визначені обґрунтованого розміру гонорару.

Пунктом 5 договору сторони визначили, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2019.

26.03.2019 між адвокатом Ткаченко С.І. (адвокат) та Приватним підприємством "ТІЗ-Карбогаз" підписано додаток №5 до договору-доручення про надання правової допомоги від 03.01.2018 (т.2 а.с. 38-39).

Згідно п. 6 додатку № 5 Факт наданих послуг підтверджується актом наданих послуг, який є підставою для сплати повної суми гонорару, та надається адвокатом клієнтові наручно або шляхом направлення на електронну адресу клієнта, одночасно з переданням повного пакету документів для направлення позовної заяви з додатками до Господарського суду Житомирської області. В акті зазначається детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Клієнт зобов`язується підписати акт наданих послуг протягом 1 (одного) робочого дня після його отримання.

На виконання договору-доручення від 03.01.2018, 03.05.19 між адвокатом Ткаченко С.І. та ПП "ТІЗ-Карбогаз" підписано акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до додатку № 5 від 26.03.19 до договору - доручення про надання правової допомоги б/н від 03.01.2018 (т.2 а.с. 39-40).

У пункті 1 сторонами визначено перелік робіт, наданих адвокатом позивачу, а саме адвокатом Ткаченко С.І. надано наступні послуги:

- консультування Клієнта з приводу порядку розгляду Північно-Західним апеляційним господарським судом апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Пиво-безалкогольний комбінат «Радомишль» на рішення Господарського суду Житомирської області від 21 лютого 2019 року по справі № 906/1122/18;

- юридичний аналіз апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Пиво- безалкогольний комбінат «Радомишль» та консультування Клієнта з приводу судових перспектив її розгляду;

- складення проекту відзиву на апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Пиво-безалкогольний комбінат «Радомишль» та підготовка пакету документів для направлення у Північно-Західний апеляційний господарський суд;

- здійснення постійного контролю за стадією розгляду апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Пиво-безалкогольний комбінат «Радомишль» та інформування клієнта з даного приводу.

Пунктом2 додатку №5 сторони погодили, що розмір гонорару, з урахуванням терміновості виконаних робіт (надання послуг) та значення для клієнта, становить 5000,00грн. Особиста участь адвоката у кожному судовому засіданні даним додатком не передбачається.

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката до матеріалів справи долучено копію платіжного доручення №1117 від 07.05.19 на суму 5000,00 грн.

Вирішуючи питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, колегія суддів враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Суд не має право втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, для включення всієї суми гонорару та фактичних витрат у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний, виправданий, що передбачено у ст.126 ГПК України та у ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 цього Закону).

Водночас для включення суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача колегія суддів враховує, що відповідачем рішення оскаржено не в повному обсязі, а лише в частині.

Отже, оцінивши заявлені вимоги апеляційної скарги, з урахуванням всіх аспектів і складності її перегляду в апеляційній інстанції, а також час, який міг би витратити адвокат на правову допомогу клієнту з приводу подання відповідачем апеляційної скарги, суд встановив, що написання відзиву на апеляційну скаргу не потребувало значних затрат часу, підготовка не вимагала великого обсягу юридичної і технічної роботи.

Враховуючи норми ст.126, ст.129 ГПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що витрати на правову допомогу адвоката підлягають стягненню з відповідача у розмірі 2000,00 грн.

На підставі ст.129 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Пиво-безалкогольний комбінат "Радомишль" на рішення Господарського суду Житомирської області від 21.02.2019 у справі №906/1122/18 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Пиво-безалкогольний комбінат "Радомишль" (12201, Житомирська область, м.Радомишль, вул.Микгород,71, ) на користь Приватного підприємства "ТІЗ-Карбогаз" (80720, Львівська область, Золочівський район, м.Глиняни, вул.Червоноармійська, 1А, ) 2000,00 грн. витрат на професійну правову допомогу, пов`язану із розглядом апеляційної скарги.

3. Місцевому господарському суду видати судовий наказ.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст. ст. 287-291 ГПК України.

5. Справу повернути до Господарського суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "21" травня 2019 р.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Саврій В.А.