ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 року м. ОдесаСправа № 14/169-НР
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів секретар судового засідання Представники сторін: Від ПАТ «Юженергобуд» Прокурор Арбітражний керуючий Від ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу ДП «НАЕК «Енергоатом» Южно-Українська атомна електростанція» Богатиря К.В. Аленіна О . Ю., Лавриненко Л.В . Арустамян К.А. адвокат Кривіцька Ж.О., довіреність № б/н, дата видачі: 01.04.19; свідоцтво МК № 001083 від 07.03.17; ордер (копія) № 71956 від 30.05.18; Лянна О.А., посвідчення № 031420, дата видачі: 19.01.15; Ратинська С.В., посвідчення № 845, дата видачі: 18.04.13; адвокат Стрижак В.П., посвідчення № 002802, дата видачі: 20.04.16; свідоцтво ОД № 002802, від 20.04.16;
розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу ДП «НАЕК «Енергоатом» Южно-Українська атомна електростанція»
на ухвалу господарського суду Миколаївської області
від18.03.2019 року (суддя суду першої інстанції: Ткаченко О.В.; час і місце оголошення ухвали: 18.03.2019 о 10:59год., вул. Адміральська, 22, м. Миколаїв, Господарський суд Миколаївської області, зал судового засідання № 921)
у справі за позовом до відповідача № 14/169-нр Арбітражного керуючого Ратинської Сталіни Вікторівни Приватного акціонерного товариства «Юженергобуд»

третя особа без самостійних позовних вимог на предмет позову на стороні відповідача: третя особа без самостійних позовних вимог на предмет позову на стороні відповідача: учасник справи про Кабінет Міністрів України Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу ДП «НАЕК «Енергоатом» Южно-Українська атомна електростанція» Прокурор Миколаївської області визнання додаткової угоди №15 від 08.08.2018 до договору №144-2007 від 08.05.2007 «Реконструкція системи технічного водопостачання. Робота блоків 1…3 на Ташлицькому водосховищі та бризкальних басейнах" - недійсною ВСТАНОВИВ:

11.12.2018р. арбітражний керуючий Ратинська С.В. звернулась до суду із позовом до приватного акціонерного товариства «Юженергобуд» про визнання додаткової угоди №15 від 08.08.2018р. до договору №144-2007 від 08.05.2007р. «Реконструкція системи технічного водопостачання. Робота блоків 1…3 на Ташлицькому водосховищі та бризкальних басейнах» - недійсною.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 18.03.2019 заяву розпорядника майна задоволено; визнано додаткову угоду № 15 від 08.08.2018 до договору генпідряду №144-2007 від 08.05.2007 «Реконструкція системи технічного водопостачання. Робота блоків 1…3 на Ташлицькому водосховищі та бризкальних басейнів» недійсною, та такою, що суперечить власним майновим вимогам підприємства-боржника ПАТ «Юженергобуд».

Вказана ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що спірна додаткова угода № 15 від 08.08.2018 колишнім керівником укладена з порушенням ч. 1 ст. 12, ч. 13 ст. 13 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», оскільки ця додаткова угода укладена під впливом тяжкої обставини (підприємство перебуває в процедурі банкрутства) на вкрай невигідних для підприємства-боржника умовах, що можуть спричинити визнання його банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

09.04.2019 року до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу ДП «НАЕК «Енергоатом» Южно-Українська атомна електростанція» на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 18.03.2019 у справі № 14/169-нр, в якій апелянт просить скасувати ухвалу Господарськогго суду Миколаївської області від 18 березня 2019 року у справі № 14-169-нр і постановити нову ухвалу, якою у позові відмовити у повному обсязі.

Як на підставу викладених у скарзі вимог, апелянт вказує, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а також висновки викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Апелянт зазначає, що суд не врахував основоположні принципи цивільного законодавства України, а саме принцип свободи договору.

Як зазначає апелянт, позивач безпідставно просить визнати додаткову угоду № 15 недійсною та такою, що суперечить власним майновим інтересам ПрАТ «Юженергобуд», посилаючись на ч. 1 ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», мотивуючи це тим, що відповідач відмовився від власних майнових вимог, оскільки укладена додаткова угода № 15 сама по собі не являється майновим активом, та не являється майном у розумінні ст. 66 Господарського кодексу України, положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.04.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу ДП «НАЕК «Енергоатом» Южно-Українська атомна електростанція» на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 18.03.2019року у справі № 14/169-нр; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 26.04.2019; роз`яснено учасникам справи про їх право до 26.04.2019 подати до суду заяви чи клопотання стосовно призначення експертизи, витребування доказів, судових доручень щодо збирання доказів, залучення у справі спеціаліста, перекладача, вжиття заходів забезпечення позову, відводів, затвердження мирових угод тощо, а також надати заперечення на заяви та клопотання інших осіб із доказами направлення копій таких заяв або заперечень іншим учасникам справи.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.04.2019 призначено справу № 14/169-НР до розгляду на 20 травня 2019 року о 10:00 год.

Розпорядженням керівника апарату суду № 267 від 17.05.2019 року здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи № 14/169-НР, у зв`язку з перебуванням судді Бєляновського В.В. у відпустці.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.05.2019 року визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Богатир К.В., судді: Аленін О.Ю., Лавриненко Л.В.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.05.2019 прийнято апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу ДП «НАЕК «Енергоатом» Южно-Українська атомна електростанція» на ухвалу господарського суду Миколаївської області від 18.03.2019 року по справі № 14/169-НР до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді - Богатиря К.В., суддів: Аленіна О.Ю., Лавриненко Л.В., з призначеним розглядом на 20 травня 2019 о 10:00.

В судове засідання 20.05.2019року з`явилися представники ПАТ «Юженергобуд», ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу ДП «НАЕК «Енергоатом» Южно-Українська атомна електростанція», а також Прокурор та розпорядник майна. Інші представники сторін не з`явилися, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про отримання ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.04.2019 та штамп канцелярії Південно-західного апеляційного господарського суду на зворотній стороні означеної ухвали. Вказані документи в повній мірі свідчать про належне повідомлення сторін у справі про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги Південно-західним апеляційним господарським судом.

Статтею 120 частинами 3, 7 Господарського процесуального кодексу України передбачено наступне:

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Також необхідно зазначити, що за змістом статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Ухвала Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.04.2019, якою було призначено розгляд справи № 14/169-НР на 20 травня 2019 року о 10:00 год., була оприлюднена на офіційному веб-порталі судової влади України 25.04.2019. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Отримавши апеляційну скаргу сторони не були позбавлені можливості дізнатися в суді апеляційної інстанції про подальший перебіг питання щодо зазначеної апеляційної скарги та своєчасно ознайомлюватися з відповідними судовими рішеннями в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України».)

Явка представників сторін у судове засідання, призначене на 20.05.2019рік, не визнавалась апеляційним господарським судом обов`язковою, про наявність у сторін доказів, які відсутні у матеріалах справи та без дослідження яких неможливо розглянути апеляційну скаргу по суті, до суду не повідомлялося.

Таким чином, на думку колегії суддів, в даному судовому засіданні повинен відбутися розгляд апеляційної скарги по суті, не дивлячись на відсутність представників сторін, повідомлених про судове засідання належним чином. Відсутність представників сторін у даному випадку не перешкоджає розгляду скарги та не повинно заважати здійсненню правосуддя у встановлений законом строк.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

Як встановлено судом першої інстанції, рішенням тендерного комітету Відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» від 08.05.2007р., оформленого протоколом №80, Відкрите акціонерне товариство «Юженергобуд» було визнано переможцем конкурсу з проведення відкритих торгів із зменшенням ціни на закупівлю за державні кошти будівельно-монтажних робіт по об`єкту «Реконструкції системи технічного водопостачання. Робота блоків 1...3 на Ташлицькому водосховищі і бризкальних басейнах».

08 травня 2007 року за №144-2007 між ДП НАЕК «Енергоатом», як Замовником, та ВАТ «Юженергобуд» (правонаступник ПАТ «Юженергобуд»), як Генпідрядником, був укладений договір генпідряду «Реконструкція системи технічного водопостачання. Робота блоків 1…3 на Ташлицькому водосховищі та бризкальних басейнів» (далі по тексту - Договір), відповідно до умов якого Замовник доручив, а Генпідрядник прийняв на себе зобов`язання виконати будівельно-монтажні роботи по «Реконструкції системи технічного водопостачання. Робота блоків 1…3 на Ташлицькому водосховищі та бризкальних басейнів», а Замовник зобов`язався прийняти від Генпідрядника закінчені роботи та оплатити їх вартість у відповідності з умовами договору.

В пункті 2.1. Договору сторони також погодили, що роботи виконуються підрядником в наступні строки: початок робіт - генпідрядник починає виконувати на протязі 45 днів після одержання від замовника повідомлення про початок робіт, згідно п. 18.2. Закінчення робіт - 29 січня 2010р.

Пунктом 2.2. Договору його учасники обумовили, що строки виконання робіт можуть бути змінені з внесенням відповідних змін до договору у разі: виникнення обставин непереборної сили; невиконання або неналежного виконання замовником своїх зобов`язань щодо умов фінансування, несвоєчасного та/або некомплектного надання проектної документації обладнання, тощо; внесення змін до проектної документації; дій третіх осіб, що унеможливлюють належне виконання робіт; припинення робіт не з вини генпідрядника; виникнення інших обставин, що можуть вплинути на строки виконання робіт.

Терміни виконання робіт і передачі їх замовнику повинні переноситись на час обставин, що не залежать від волі і дії сторін, із врахуванням часу, яки буде потрібен для відновлення робіт. Можливе їх перенесення на більш сприятливий час (за умови обов`язкового погодження цього із замовником) (п.2.3. Договору).

Відповідно до пункту 18.2. договору, строк його дії починає свій перебіг з моменту, який визначений у п.2.1. цього договору та закінчується 31.12.2010р.

Умовами розділу 3 Договору його учасники визначили договірну ціну.

Пунктом 3.1. Договору встановлено, що загальні вартість робіт по договору визначається на підставі узгоджених і затверджених сторонами кошторисів і погодженої на момент підписання договірної ціни. Договірна ціна є динамічною, формується генпідрядником та узгоджується замовником у відповідності до ДБН Д.1.1-1-2000.

Вартість виконуваних генпідрядником робіт орієнтовно складає 182 008 736,40грн., в тому числі ПДВ 30 334 789,40коп. згідно діючої ставки 20% (п. 3.2. Договору).

Договірна ціна є динамічною, формується генпідрядником з залученням субпідрядних організацій і узгоджується з замовником у відповідності з розділом ДБН Д.1.1-1-2000 (п. 3.3. Договору).

Пунктом 3.5. Договору його учасники погодили, що договірна ціна може змінюватись у випадках: при зміні проектно-кошторисної документації; при виникненні обставин непереборної сили - надзвичайні обставини та події, які не можуть бути передбачені сторонами під час укладання договору; при зростанні після укладання цього договору цін на ресурси, які забезпечує генпідрядник, а також послуг, що надаються йому третіми особами з підтвердженням належним чином; при зміні чинного законодавства в частині податків, зборів, середньомісячної заробітної плати, які враховуються у вартості робіт; при зміні адміністративно-господарських витрат; при зміні нормативів прибутку; при зміні рівня затрат на загально-виробничі витрати.

20 травня 2009 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду № 1 до договору генпідряду № 144-2007, якою були змінені пункти 2.1., 3.2. та 18.2. договору, а саме:

абзац 2 пункту 2.1. викладено в наступній редакції «Закінчення доручених робіт - 30.10.2009р.»;

пункт 3.2. викладено в наступній редакції «Вартість доручених Генпідряднику робіт складає 22 762 182,0 грн. (двадцять два мільйони сімсот шістдесят дві тисячі сто вісімдесят дві) грн., в тому числі ПДВ, згідно діючої ставки 20% 3 793 697,00грн. (три мільйони сімсот дев`яносто три тисячі шістсот дев`яносто сім) грн. З них: доручених до виконання на 2009 рік складає 1 979 835 (один мільйон дев`ятсот сімдесят дев`ять тисяч вісімсот тридцять п`ять) грн. 60 коп., в тому числі ПДВ - 329 972 (триста двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот сімдесят дві) грн. 60 коп. Стаття витрат - будівельно-монтажні роботи. Джерело фінансування на 2009 рік - власні кошти ДП НАЕК «Енергоатом»;

пункт 18.2 викладено в наступній редакції: «Строк цього договору визначений п. 2.1. та закінчується 30.10.2009р. У разі невиконання або неналежного виконання Замовником своїх обов`язків щодо оплати Генпідряднику виконаних робіт строк дії договору переноситься до повного виконання Замовником своїх зобов`язань по даній Додатковій Угоді».

Додатковою угодою № 2 від 22.04.2015 замовник та генпідрядник домовились внести зміни у договір генпідряду стосовно ціни договору, порядку розрахунків, строку його дії та інших умов, зокрема:

- пункт 2.1. договору викладено в наступній редакції: «Початок робіт - з моменту отримання від замовника повідомлення про початок робіт та наявності лімітів фінансування. Закінчення робіт - 24 березня 2017 року.»

- пункт 3.2. викладено в наступній редакції: «Вартість виконуваних генпідрядником робіт орієнтовно складає 182 008 736,40 грн. (сто вісімдесят два мільйона вісім тисяч сімсот тридцять шість гривень 40 коп.) у тому числі ПДВ (20%) - 30 334 789,40 грн. Фактичне виконання робіт станом на 01.01.2010 року становить 22 696 922,60 грн. у т.ч. ПДВ (20%) - 3 782 820,43 грн.».

- пункт 3.3. викладено в наступній редакції: «договірна ціна є динамічною, визначається відповідно до положень ДСТУ Б Д.1.1-1:2013, що передбачає однорівневу систему ціноутворення в будівництві. Остаточна ціна договору визначається з урахуванням фактично виконаного обсягу робіт та фактичних витрат підрядника на придбання матеріальних ресурсів у порядку, визначеному умовами договору, але не може перевищувати договірної ціни, заявленої у договорі».

Фактично сторони поновили попередньо встановлену ціну договору - 22 762 182,00 грн. та продовжили строк дії договору до 24.03.2017.

В подальшому, ПАТ «Юженергобуд» листом від 25.02.2016 № 130-2016 направило до Відокремленого підрозділу «Южно-Українська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» для погодження додаткову угоду № 3 від 24.02.2016 до договору № 144-2007 від 08.05.2007. Таке направлення мотивоване проведенням експертизи проектної документації та затвердження кошторисної частини проекту будівництва.

Відокремлений підрозділ «Южно-Українська АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом» відмовив у підписанні даної додаткової угоди, що стало підставою для звернення ПАТ «Юженергобуд» до суду з відповідним позовом про внесення змін до договору генпідряду № 144/2007 від 08.05.2007.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 06.12.2016 у справі № 915/352/16 позовні вимоги ПАТ «Юженергобуд» були задоволені, внесено зміни до спірного договору, а саме, змінено ціну договору відповідно до вартості будівельних робіт, встановлених розпорядженням Кабінету Міністрів України № 49-р від 13.01.2016р. та експертного висновку (пункт 3.2. договору), а також змінено пункт 18.2. в частині закінчення строку договору - 12 березня 2019 року.

Вказане рішення набрало законної сили та на дату розгляду даної заяви є чинним та не скасовано.

Впродовж 2016-2018 років позивач виконував будівельні роботи, обсяг яких був погоджений із відповідачем та передбачений графіком виконання будівельно-монтажних робіт.

В подальшому, листом від 12.03.2018 № 132-2018 генпідрядник направив замовнику для погодження додаткову угоду № 14 від 12.03.2018 до договору генпідряду від 08.05.2007 № 144-2007.

З проекту даної додаткової угоди вбачається, що генпідрядник запропонував внести зміни до договору генпідряду в частині збільшення вартості доручених до виконання робіт - до 2 645 043 290,0 грн. (п. 3.2.).

Замовник листом від 16.03.2018 № 49/4225 повернув проект додаткової угоди № 14 від 12.03.2018 без подальшого оформлення, мотивуючи це тим, що відповідно до ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» істотні умови договору, а саме, збільшення вартості робіт, не можуть змінюватися після його підписання, до виконання зобов`язань в повному обсязі.

Вказана відмова стала підставою для звернення ПАТ «Юженергобуд» з відповідним позовом до господарського суду за захистом свого порушеного права.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 19.06.2018 у справі № 915/230/18 позовні вимоги ПАТ «Юженергобуд» були задоволені, внесені зміни до договору генпідряду від 08.05.2007р. №144/2007, а саме: п.3.2 договору викладено в наступній редакції: «Вартість доручених до виконання Генпідрядником робіт орієнтовно складає 2 660 213 547,6 грн. у т.ч. ПДВ (20%) 443 367 924,6 грн., згідно експертного звіту. Фактичне виконання робіт станом на 01.06.2018р. становить 665 845 926,5 грн.».

Вказане рішення набрало законної сили, не скасовано та є обов`язковим до виконання.

На даний час на виконання умов даного довогору виконуються будівельні роботи, які належним чином приймаються замовником - ВП «Южно-Українстька АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом» без зауважень та заперечень.

Однак, розпорядником майна було з`ясовано, що 08 серпня 2018 року директором ПАТ «Юженергобуд» було підписано додаткову угоду № 15 до договору генпідряду від 08.05.2007 № 144/2007, якою сторони виклали пункт 3.2. договору в наступній редакції: «Вартість доручених до виконання робіт складає 666 759 921,00 грн. у т.ч. ПДВ 20% 111 126 653,50 грн. Фактичне виконання робіт становить 665 845 926,50 грн.».

У зв`язку з цим розпорядник майна звернувся до Господарського суду Миколаївської області з даним позовом, та просить суд визнати вказану додаткову угоду недійсною та такою, що суперечить власним майновим вимогам підприємства боржника ПАТ «Юженергобуд».

Заява обґрунтована тим, що додаткова угода обмежує право боржника в покращенні свого майнового та фінансового становища. Керівник підприємства, підписавши вказану додаткову угоду, навмисно погіршив фінансовий стан підприємства-боржника, оскільки, фактично надав замовнику - ВП «Южно-Українська АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом» підставу не виконувати рішення суду від 19.06.2018 у справі № 915/230/18, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання. Розпорядник майна зазначає, що суму договору було зменшено тоді, коли роботи були виконані на значну суму, а їх оплату проведено лише частково. Оспорювана додаткова угода є невигідною для боржника, оскільки її підписання керівником підприємства фактично є відмовою від виконаних робіт на значну суму коштів, що позбавляє можливості боржника вийти з процедури банкрутства та відновити свою платоспроможність.

Відповідно до ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 прикінцевих положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції Закону України від 22.12.2011 р. № 4212-VI (зі змінами та доповненнями) положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

Положення цього Закону, що регулюють продаж майна в провадженні у справі про банкрутство, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом.

Положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Оскільки справа № 14/169-НР про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Юженергобуд» м. Южноукраїнськ перебуває на стадії розпорядження майном, до спірних правовідносин мають застосовуватися норми Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції, яка була чинною до 19.01.2013року.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» щодо боржника застосовуються такі судові процедури банкрутства: розпорядження майном боржника; мирова угода; санація (відновлення платоспроможності) боржника; ліквідація банкрута.

Відповідно до приписів ст. 13, ст. 17 та ст. 25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», арбітражний керуючий в межах справи про банкрутство має право на звернення до суду з заявою про визнання недійсними угод, укладених суб`єктом банкрутства, але це право може бути реалізоване ним лише на стадії санації такого суб`єкта (ч. 11 ст. 17 Закону) або в ліквідаційній процедурі (абз. 12 ч. 1 ст. 25 Закону).

Також, слід звернути увагу, що ст. 3-1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що арбітражний керуючий зобов`язаний здійснювати заходи щодо захисту майна боржника. При реалізації своїх прав та обов`язків арбітражний керуючий зобов`язаний діяти сумлінно та розумно з урахуванням інтересів боржника та його кредиторів.

З огляду на це, арбітражний керуючий реалізував своє право на звернення до суду з позовом про визнання недійсною спірної додаткової угоди шляхом подання відповідної позовної заяви згідно з правилами ГПК України, яка в силу приписів ст. 20 ГПК України (у редакції, чинній на час подання позовної заяви) розглядається судом в межах справи про банкрутство, але за правилами загального позовного провадження.

Згідно з приписами ч.1 ст.651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

В даному випадку, з огляду на те, що відносно однієї із сторін договору - ПАТ «Юженергобуд» 31.03.2003р. порушено справу про банкрутство, така обставина накладає на дії боржника у справі про банкрутство певні обмеження, а саме, необхідність узгоджувати свої дії стосовно укладення договорів, їх розірвання або внесення до них змін з розпорядником майна боржника в силу приписів ст. 13 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Так, відповідно до положень ч. 13 ст. 13 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», керівник або орган управління боржника виключно за погодженням з розпорядником майна укладає угоди щодо: передачі нерухомого майна в оренду, заставу, внесення зазначеного майна як внеску до статутного капіталу господарського товариства або розпорядження таким майном іншим чином; одержання та видачі позик (кредитів), поручительства і видачі гарантій, уступки вимоги, переведення боргу, а також передачі в довірче управління майна боржника; розпорядження іншим майном боржника, балансова вартість якого складає понад один відсоток балансової вартості активів боржника.

Таким чином, в силу спеціального Закону, керівні органи боржника на стадії розпорядження майном не мають права самостійно, без погодження з розпорядником майна, вчиняти юридично значимі дії, які-б могли бути направлені на порушення прав кредиторів боржника, зокрема, щодо укладання правочинів, які можуть бути направлені на зменшення активів, чи збільшення пасивів такого боржника, та зазначає можливість скасування заходів забезпечення вимог кредиторів на стадії розпорядження майном.

Поряд з цим, вказані обмеження (ст. 13 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом») застосовуються лише на стадії розпорядження майна боржника, під час формування розпорядником майна активу та пасиву боржника, з метою встановлення його неплатоспроможності та визначення наступної процедури банкрутства, яке здійснюється на загальних підставах.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що враховуючи особливості Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з моменту порушення провадження у справі про банкрутство, а також введення мораторію на задоволення вимог кредиторів боржника, має місце обмеження право-дієздатності боржника і у керівника боржника або органів його управління виникає обов`язок діяти згідно вимог спеціальних норм Закону про банкрутство, зокрема, дотримуватись при укладенні угод приписів ч. 13 ст. 13 вищевказаного Закону, а саме, виключно за погодженням з розпорядником майна укладати значні угоди.

За ч. 1 ст. 66 ГК України, майно підприємства становлять виробничі і невиробничі фонди, а також інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі підприємства.

Відповідно до ч. 2 ст. 66 ГК України, джерелами формування майна підприємства, зокрема, є грошові та матеріальні внески засновників.

Відтак, коштами у складі майна суб`єктів господарювання є гроші у національній та іноземній валюті, призначені для здійснення товарних відносин цих суб`єктів з іншими суб`єктами, а також фінансових відносин відповідно до законодавства.

Відповідно до приписів статті 139 Господарського кодексу України, майном у цьому Кодексі визнається сукупність речей та інших цінностей (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб`єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна цих суб`єктів.

Частиною 5 цієї ж статті визначено, що коштами у складі майна суб`єктів господарювання є гроші у національній та іноземній валюті, призначені для здійснення товарних відносин цих суб`єктів з іншими суб`єктами, а також фінансових відносин відповідно до законодавства.

Отже, як правомірно зазначив суд першої інстанції, у випадку укладання угод щодо розпорядження активами підприємства-боржника у вигляді коштів, в тому числі, отримання яких обумовлено договором, керівник підприємства-боржника мав погоджувати такі угоди з розпорядником майна боржника.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 31.03.2003 було порушено провадження у справі про банкрутство ВАТ «Юженергобуд» (на даний час ПАТ «Юженергобуд»), з метою забезпечення заяви введено мораторій на виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію та на здійснення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію; заборонено посадовим особам боржника або власнику його майна чи уповноваженому ним органу або іншим особам вчиняти певні дії щодо майнових активів боржника; накладено арешт на майно боржника, а також на майно, яке належить боржникові але знаходиться у третіх осіб; заборонено без згоди розпорядника майна укладати та здійснювати угоди, передбачені п. 1 ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Частиною 1 статті 12 вказаного Закону встановлено, що господарський суд за клопотанням розпорядника майна, кредиторів або з власної ініціативи може заборонити укладати без згоди арбітражного керуючого угоди, а також зобов`язати боржника передати цінні папери, валютні цінності, інше майно на зберігання третім особам або вжити інших заходів для збереження майна, про що виноситься ухвала.

Розпорядник майна Ратинська С.В. повідомила суду, що жодного погодження керівник ПАТ «Юженергобуд» на підписання додаткової угоди від 08.08.2018р. № 15 до договору генпідряду № 144/2007 від неї не отримував та взагалі не звертався з таким питанням, а про існування вказаної додаткової угоди їх стало відомо лише після її укладання.

Відповідно до положень п.2.5.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», визнання правочину (господарського договору) недійсним господарським судом є наслідком його вчинення з порушенням закону, а не заходом відповідальності сторін. Тому для такого визнання, як правило, не має значення, чи усвідомлювали (або повинні були усвідомлювати) сторони протиправність своєї поведінки під час вчинення правочину; винятки з цього правила можливі, якщо вони випливають із закону (див., зокрема, абзац шостий підпункту 3.3, підпункт 3.6 і підпункт 3.7 пункту 3 цієї постанови).

Згідно ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 207 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

Відповідно до частини 1 ст. 233 Цивільного кодексу України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

При цьому в пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 Цивільного кодексу, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент укладання спірної додаткової угоди відносно генпідрядника - ПАТ «Юженергобуд» було порушено справу про банкрутство та введено процедуру розпорядження майном.

Загальний розмір конкурсних грошових вимог ПАТ «Юженергобуд» складає 8787298,05 грн.

Таким чином, укладання спірної додаткової угоди позбавило підприємство-боржника значної суми коштів, отримавши які боржник отримав би змогу повністю розрахуватись із усією наявною кредиторською заборгованістю та повною мірою відновити свою платоспроможність.

Колегія суддів апеляційного господарського суду наголошує, що укладення після порушення провадження у справі про банкрутство боржника та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів останнього, керівником або органами управління боржника угод щодо розпорядження майном боржника, без погодження з розпорядником майна не тільки порушує ч. 13 ст. 13 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також порушує права кредиторів боржника на задоволення в процедурах банкрутства їх вимог.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що неотримання Генпідрядником вказаних коштів від Замовника як оплату вартості будівельних робіт навпаки створює загрозу погіршення майнового стану боржника та може стати передумовою для прийняття комітетом кредиторів рішення про визнання його банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності визнання недійсною спірної додаткової угоди №15 від 08.08.2018р. у зв`язку з порушенням колишнім керівником при її укладанні вимог ч. 1 ст. 12, ч. 13 ст. 13 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції, що діяла до 18.01.2013р., та оскільки ця додаткова угода укладена за тяжких обставин (перебування підприємства в процедурі банкртства) та на вкрай невигідних для підприємства-боржника умовах (значне пониження вартості виконання будівельних робіт, що має наслідком неотримання Генпідрядником від Замовника значних коштів, за рахунок яких можливе погашення кредиторських вимог та відновлення платоспроможності), та вказане може спричинити визнання його банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

Щодо тверджень апелянта про неврахування судом основоположних принципів цивільного законодавства України, а саме принципу свободи договору, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як передбачено ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 4 Цивільного кодексу України, основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу.

Таким чином, Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» відноситься до актів цивільного законодавства, а тому до підприємств, які знаходяться в процедурі банкрутства застосовується як Закон про банкрутство так і Цивільний кодекс України, та інші законодавчі акти України.

В даному випадку ч. 13 ст. 13 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» чітко регламентовано, що в процедурі розпорядження майном керівник або орган управління боржника виключно за погодженням з розпорядником майна укладає угоди щодо: передачі нерухомого майна в оренду, заставу, внесення зазначеного майна як внеску до статутного капіталу господарського товариства або розпорядження таким майном іншим чином; одержання та видачі позик (кредитів), поручительства і видачі гарантій, уступки вимоги, переведення боргу, а також передачі в довірче управління майна боржника; розпорядження іншим майном боржника, балансова вартість якого складає понад один відсоток балансової вартості активів боржника. А тому відступ від прямої вказівки Закону є неправомірним.

Окрім того, вказана додаткова угода не може свідчити про дотримання принципів розумності та справедливості при її укладанні сторонами.

Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України» констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні від 04.12.1995 у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

В п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 встановлено, що:

- верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України;

- таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці (рішення від 09.10.1979 у справі Ейрі (п.24), рішення від 13.05.1980 у справі Артіко проти Італії (п.35), рішення від 30.05.2013 у справі Наталія Михайленко проти України (п.32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства.

У Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Верховною Радою України 17.07.1997) передбачено, що кожна людина має право на справедливий і відкритий розгляд справи незалежним і безстороннім судом упродовж розумного строку, встановленого законом (п.1 ст.6 Конвенції).

Отже, процедура розгляду справи судами повинна відповідати вимогам статті 6 Конвенції та положенням законодавства України та має бути збалансована з реальністю правового захисту та ефективністю рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

Як зазначалося колегією суддів апеляційного господарського суду рішенням Господарського суду Миколаївської області від 19.06.2018 у справі № 915/230/18 позовні вимоги ПАТ «Юженергобуд» були задоволені, внесені зміни до договору генпідряду від 08.05.2007р. № 144/2007, а саме: п.3.2 договору викладено в наступній редакції: «Вартість доручених до виконання Генпідрядником робіт орієнтовно складає 2 660 213 547,6 грн. у т.ч. ПДВ (20%) 443 367 924,6 грн., згідно експертного звіту. Фактичне виконання робіт станом на 01.06.2018р. становить 665 845 926,5 грн.».

В означеному рішенні суд першої інстанції вказав, що ціна договору на суму ,6 грн. узгоджується із наявним в матеріалах справи експертним звітом ДП «Укрдержбудекспертиза» від 27.03.2018р., виконаним на замовлення ДП НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Южно-Українська АЕС» (відповідач по справі та замовник згідно умов договору).

Незважаючи на рішення Господарського суду Миколаївської області від 19.06.2018 у справі № 915/230/18, вже 08 серпня 2018 року директором ПАТ «Юженергобуд» було підписано додаткову угоду № 15 до договору генпідряду від 08.05.2007 № 144/2007, якою сторони виклали пункт 3.2. договору в наступній редакції: «Вартість доручених до виконання робіт складає 666 759 921,00 грн. у т.ч. ПДВ 20% 111 126 653,50 грн. Фактичне виконання робіт становить 665 845 926,50 грн.»

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що додаткова угода № 15, яка укладена менш ніж через два місяці після проголошення рішення суду щодо визначення вартості робіт в сумі 2 660 213 547,6 грн. (з врахуванням висновку експерта, замовленого відповідачем по справі), не може свідчити про розумність та справедливість дій сторін, які її уклали, оскільки фактично нехтуючи рішенням суду сторони уклали додаткову угоду, якою зменшили вартість робіт майже в чотири рази, при цьому не маючи для цього будь-яких поважних причин та законних підстав. Умови такої додаткової угоди направлені виключно на задоволення майнових інтересів тільки однієї сторони договору - замовника робіт, без врахування майнових інтересів генпідрядника, що фактично приводить до банкрутства останнього шляхом введення ліквідаційної процедури.

Висновки апеляційного господарського суду:

Згідно ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Стаття 74 того ж Кодексу встановлює обов`язок доказування і подання доказів для сторін справи у господарському судочинстві:

1. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

2. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

3. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 75 частиною 4 ГПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вартість робіт за договором генпідряду (п. 3.2 договору), яка доручена до виконання, у розмірі 2 660 213 547,6 грн. у т.ч. ПДВ (20%) 443 367 924,6 грн., згідно експертного звіту, була визначена рішенням Господарського суду Миколаївської області від 19.06.2018 у справі № 915/230/18, яке набрало законної сили. Тому обставини, пов`язані з вказаним питанням, не підлягають повторному доказуванню при розгляді справи № 14/169-НР.

Стаття 86 ГПК України встановлює правові норми для господарського суду щодо оцінки доказів:

1. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

2. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо задоволення заяви розпорядника майна про визнання додаткової угоди № 15 від 08.08.2018 до договору генпідряду №144-2007 від 08.05.2007 «Реконструкція системи технічного водопостачання. Робота блоків 1…3 на Ташлицькому водосховищі та бризкальних басейнів» недійсною, та такою, що суперечить власним майновим вимогам підприємства-боржника ПАТ «Юженергобуд».

Доводи апеляційної скарги Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу ДП «НАЕК «Енергоатом» Южно-Українська атомна електростанція» не спростовують висновків, викладених в ухвалі Господарського суду Миколаївської області від 18.03.2019 року у справі № 14/169-НР.

Будь-яких інших доводів, що могли б бути підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення в порядку статей 277 - 279 ГПК України, апелянтом не наведено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу ДП «НАЕК «Енергоатом» Южно-Українська атомна електростанція» на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 18.03.2019 року у справі № 14/169-НР без задоволення, а ухвали господарського суду - без змін.

Керуючись статтями 269-271, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу ДП «НАЕК «Енергоатом» Южно-Українська атомна електростанція» залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 18.03.2019 року по справі № 14/169-НР залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 23.05.2019.

Головуючий К.В. Богатир

Судді: О.Ю. Аленін

Л.В. Лавриненко