ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Рішення

14.05.2019 р. м. Ужгород Справа № 907/56/19

За позовом Приватного підприємства Бетон-Цемент, м. Житомир

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Бетонтехнік, м. Ужгород

про стягнення 32 470 грн. заборгованості за поставлений товар,

Суддя господарського суду Пригара Л.І.

Секретар судового засідання Тягнибок К.О.

представники:

Позивача без виклику

Відповідача без виклику

СУТЬ СПОРУ: Приватним підприємством Бетон-Цемент, м. Житомир заявлено позов до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Бетонтехнік, м. Ужгород про стягнення 32 470 грн. заборгованості за поставлений товар.

Ухвалою господарського суду Закарпатської області від 14.03.2019 року відкрито провадження у справі № 907/56/19 у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Позивач просить задоволити позов, мотивуючи його тим, що відповідач своїх зобов`язань по оплаті поставленого згідно з видатковими накладними № 45 від 01.02.2018 року, № 47 від 05.02.2018 року та № 211 від 10.05.2018 року № 219 від 11.05.2018 року товару не виконав, внаслідок чого в нього виникла та рахується заборгованість у сумі 32 470 грн. Не відреагував відповідач і на поставлену йому 14.12.2018 року претензію, надіслану разом з актом звіряння розрахунків за період з 01.02.2018 року до 12.12.2018 року.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, відзиву на позовну заяву у порядку ст. ст. 165, 251 Господарського процесуального кодексу України та письмово висловленої позиції щодо розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження не надав, про причини невиконання вимог суду не повідомив. Із заявами, клопотаннями до суду не звертався.

Відповідач не скористався наданим йому правом надати суду відзив на позов, на виклик суду жодного разу не з`явився, хоча підготовче провадження судом неодноразово відкладалося. Враховуючи, що про час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений своєчасно та належним чином (ухвали суду було надіслано на його офіційну юридичну адресу), суд дійшов висновку, що він мав час та можливість надати свої заперечення з приводу предмета спору, та докази, які мають значення для розгляду справи по суті.

Учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

За таких обставин, суд вирішує спір за наявними у справі матеріалами відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи,

суд встановив:

На виконання усної домовленості Приватне підприємство Бетон-Цемент (надалі Позивач) на підставі видаткової накладної № 45 від 01.02.2018 року та товарно-транспортної накладної № ТТН-00045 від 01.02.2018 року; видаткової накладної № 47 від 05.02.2018 року та товарно-транспортної накладної № ТТН-00047 від 05.02.2018 року, видаткової накладної № 211 від 10.05.2018 року та товарно-транспортної накладної № ТТН-000211 від 10.05.2018 року; видаткової накладної № 219 від 11.05.2018 року та товарно-транспортної накладної № ТТН-000219 від 11.05.2018 року поставив Товариству з обмеженою відповідальністю Бетонтехнік (надалі Відповідач) товар (бетон БСГ В25 ПЗ (М 300) у кількості 29,00 м3 з доставкою на територію відповідача та бетон БСГ В20 ПЗ (М 250) у кількості 13,00 м3 з доставкою на територію відповідача) на загальну суму 54 890 грн.

Факт виконання поставки товару позивачем та прийняття його відповідачем підтверджується підписами директора товариства у відповідній графі про отримання товару та скріпленням вказаного факту печаткою, проставленою на вказаних видаткових та товарно-транспортних накладних.

Як стверджує позивач, відповідач оплату отриманого товару в повному обсязі не здійснив. Посилаючись на наявні авансові кошти у розмірі 12 420 грн. та проведену на підставі платіжного доручення № 40 від 08.08.2018 року часткову оплату товару на суму 10 000 грн., сума боргу відповідача складає 32 470 грн.

14 грудня 2018 року підприємством було надіслано акт звіряння розрахунків за період з 01.02.2018 року до 12.12.2018 року та претензію з вимогою про сплату у 7-денний термін з моменту її отримання боргу у розмірі 32 470 грн. у добровільному порядку, що підтверджується описом вкладення до цінного листа та квитанцією від 17.12.2018 року.

Оскільки вказана претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення, позивач звернувся з позовом до суду з вимогою стягнути вказану суму боргу в примусовому порядку.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ст. 205 Цивільного кодексу України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

За загальним правилом господарський договір викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (стаття 181 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За таких обставин, суд констатує, що між сторонами виникли правовідносин з поставки, які регулюються положеннями закону щодо договору поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) в обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Поряд з цим, частиною 2 статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З огляду на те, що у видаткових накладних, на підставі яких позивачем було відпущено товар відповідачу, сторонами не погоджено строк оплати поставленого за ним товару, при цьому, оплата товару у відповідності до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України після його прийняття проведена в повному обсязі не була, як і не проведена після отримання направленої йому претензії, суд констатує, що зобов`язання щодо оплати відповідачем не виконано, чим порушено права та законні інтереси позивача щодо своєчасної оплати за поставлений товар.

Відтак, вимога позивача щодо стягнення з відповідача суми 32 470 грн. заборгованості за поставлений товар, є правомірною.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позовні вимоги позивачем належним чином обґрунтовані та доведені відповідно з вимогами ст. ст. 73, 74, 76-79 ГПК України. Відповідачем заявлені суми позовних вимог у сумі 32 470 грн. заборгованості за поставлений товар - не сплачені, докази на спростування вищенаведеного відповідачем не подані та у матеріалах справи - відсутні.

Згідно з ст. 129 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 1 921 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

За приписами частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 14, 73 79, 86, 129, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 247, 248 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Бетонтехнік, 88000, м. Ужгород, вул. Лавріщева, 10, кв. 2 () на користь Приватного підприємства Бетон-Цемент, 10029, м. Житомир, проспект Незалежності, 55-Б () суму 32 470 (Тридцять дві тисячі чотириста сімдесят гривень) грн. заборгованості за переданий у власність товар, а також суму 1 921 (Одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня) грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

4. Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повне судове рішення складено та підписано 20.05.2019 року.

Суддя Пригара Л.І.