ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2019                                                                            Справа №  917/1624/18

Господарський суд Полтавської області у складі судді Сіроша Д.М., при секретарі судового засіданні Бойченко Л.О., розглянув у порядку загального позовного провадження справу за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго"

про стягнення 3% річних та інфляційних втрат

за участю представників сторін:

від позивача: Верхацький І.В., довіреність № 14-17 від 16.01.2019

від відповідача: Олійник О. Ю., довіреність № 10-75/1413 від 30.01.2019

Обставини справи: Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося з позовом до Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" про стягнення 5 317 669,97 грн 3% річних, 40 466 203,06 грн інфляційних втрат за неналежне виконання грошового зобов'язання на підставі договору № 294-ПР купівлі - продажу природного газу № 294-ПР від 18.02.2014.

Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасним здійсненням розрахунків за поставлений природний газ на підставі договору купівлі - продажу природного газу № 294-ПР від 18.02.2014.

Ухвалою від 27.12.2018 суд відкрив провадження у справі, постановив справу розглядати у порядку загального позовного провадження. Призначив підготовче засідання у справі на 22.01.2019 - 11:00.

22.01.2019 від відповідача надійшов відзив на позов (вх. №21.01.2019), відповідно до якого позивач заперечує проти позову, посилаючись на те, що ПАТ "Полтаваобленерго" розрахувалося за заборгованість перед позивачем, за поставлений природний газ на підставі договору купівлі-продажу природного газу №294-ПР від 18.02.2014, до набрання чинності Законом України “Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії”. Таким чином, як стверджує відповідач, до спірних правовідносин підлягають застосуванню імперативні приписи частини 3 статті 7 Закону України “Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії”. З огляду на викладене, відповідач вважає, що відсутні правові підстави для нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму заборгованості за зобов’язаннями за договором купівлі - продажу природного газу № 294-ПР від 18.02.2014.

11.02.2019 від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. №1280), в якій позивач зазначає, що обов’язковою умовою реалізації Закону України №1730-VIII від 03.11.2016 є використання природного газу Споживачем для виробництва теплової енергії та електричної енергії, що відповідачем в силу пункту 1.2 договору купівлі - продажу природного газу № 294-ПР від 18.02.2014 не доведено. Як стверджує позивач, заборгованість по договору №294-ПР не підпадає під дію зазначеного Закону та не може бути списана, відповідно до Закону.

У судовому засіданні 23.04.2019 суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення та повідомив дату складення повного рішення у відповідності до пункту 6   статті 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 01.03.2016 у справі №917/494/15 (а. с. 238-244 том І) позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задоволені частково, стягнуто з відповідача 108615673,09 грн основного боргу за договором купівлі-продажу природного газу №294-ПР від 18.02.2014, 47496681,47 грн пені, 10817412,23грн 3% річних та 135849244,17 грн інфляційних.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 22.06.2016 у справі №917/494/15 (а. с. 148-164), залишену без змін Постановою Вищого господарського суду України від 14.12.2016 (а. с. 165-169) рішення господарського суду Полтавської області від 01.03.2016 у справі №917/494/15 змінено в частині суми стягнення пені, 3% річних та інфляційних - стягнуто з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 2878600,30 грн пені, 5141781,63 грн 3% річних та 63044378,40 грн інфляційних.

Під час розгляду справи № 917/494/15, зокрема, встановлено, що 18.02.2014 між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (Продавець) та Приватним акціонерним товариством «Полтаваобленерго» (Покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу №294-ПР (а. с. 19-24 том І), відповідно до пункту 1.1 якого, Продавець зобов'язується передати у власність Покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для власних потреб. Покупець є кінцевим Споживачем (пункт 1.2 договору).

На виконання умов договору за період з січня по липень 2014 року Постачальник передав, а відповідач прийняв у власність природного газу на загальну суму 802601536,50 грн, відповідно до наступних актів приймання-передачі природного газу (а. с. 41-52 том І):

- акт приймання-передачі природного газу від 18.06.2014 за газ, поставлений у січні 2014 року (корегуючий акт від 20.06.2014 за газ, спожитий у січні 2014 року) на загальну суму   148638976,51грн;

- акт приймання-передачі природного газу від 18.06.2014 за газ, поставлений у лютому 2014 року, (корегуючий акт від 20.06.2014 за газ, спожитий у лютому 2014 року) на загальну суму   128177019,92грн;

- акт приймання-передачі природного газу від 18.06.2014 за газ, поставлений у березні 2014, (корегуючий акт від 20.06.2014 за газ, спожитий у березні 2014 року) на загальну суму   110772931,35 грн;

- акт приймання-передачі природного газу від 18.06.2014 за газ, поставлений у квітні 2014 року (корегуючий акт від 20.06.2014 за газ, спожитий у квітні 2014 року) на загальну суму   95304857,76 грн;

- акт приймання-передачі природного газу від 18.06.2014 за газ, поставлений у травні 2014 року на суму   105501742,94 грн;

- акт приймання-передачі природного газу від 30.06.2014 за газ, поставлений у червні 2014 року на суму   102175008,94 грн;

- акт приймання-передачі природного газу від 31.07.2014 за газ, поставлений у липні 2014 року на суму   112030999,08 грн.

В порушення умов договору купівлі-продажу природного газу №294-ПР від 18.02.2014 відповідач невчасно та не в повному обсязі здійснив оплату за поставлений природний газ у квітні-липні 2014 року (сплатив загалом 683098709,94 грн (повністю за актами січня-березня 2014 без прострочення, за актами квітень-травень 2014 року з простроченням та частково за червень 2014 року), у зв’язку з чим заборгованість на дату звернення до суду з позовними вимогами складала 119502826,56 грн (залишок заборгованості за актом червня 2014 року та липня 2014 року).

Під час розгляду справи № 917/494/15, також встановлено, що відповідач під час розгляду справи у суді першої інстанції (станом на 29.02.2016 включно) сплатив ще 10887153,47грн (7471827,48 грн залишок заборгованості за червень 2014 року та 3415325,99 грн за липень 2014 року) платіжними дорученнями/меморіальними ордерами: №43239229 від 05.05.2015 на суму 86631,97 грн, № 54173340 від 27.10.2015 на суму 13563,15 грн, №54217254 від 28.10.2015 на суму 6238,36 грн, №54259022 від 29.10.2015 на суму 33881,51 грн, №54306326 від 30.10.2015 на суму 1194898,54 грн, №54397335 від 02.11.2015 на суму 315899,07грн, №55559519 від 25.11.2015 на суму 72612,65 грн, №55624792 від 26.11.2015 на суму 13362,71 грн, №55876893 від 30.11.2015 на суму 113583,06 грн, №55974944 від 01.12.2015 на суму 932324,42 грн, №58003778 від 05.01.2016 на суму 1852299,51 грн, №58130546 від 06.01.2016 на суму 1363578,32 грн, №58434466 від 14.01.2016 на суму 624268,83 грн, №59140526 від 27.01.2016 на суму 71967,95 грн, №59186718 від 28.01.2016 на суму 6681,36 грн, №59240503 від 29.01.2016 на суму 83516,95 грн, №59337488 від 01.02.2016 на суму 1164904,99 грн, №59396123 від 02.02.2016 на суму 39493,99 грн, №59435459 від 03.02.2016 на суму 87717,50 грн, №59473936 від 04.02.2016 на суму 45295,08 грн, №59483150 від 04.02.2016 на суму 66790,14 грн, №59517196 від 05.02.2016 на суму 35086,33 грн, №59589325 від 08.02.2016 на суму 545580,41 грн, №59763990 від 09.02.2016 на суму 72233,79 грн, №59830407 від 10.02.2016 на суму 180167,64 грн, №59887357 від 11.02.2016 на суму 552720,38 грн, №60517325 від 24.02.2016 на суму 16035,25 грн, №60579279 від 251.02.2016 на суму 56791,53 грн, №60804922 від 26.02.2016 на суму 6681,36 грн, №60891086 від 29.02.2016 на суму 1268978,78 грн.

Отже залишок заборгованості склав 108615673,09 грн (залишок за актом за липень 2014 року).

Постановою Харківського апеляційного суду від 22.06.2016, якою частково змінено рішення господарського суду Полтавської області від 01.03.2016 визначено в межах, заявленого позивачем періоду за актами квітня-липня 2014 року та враховуючи часткові оплати належні до стягнення з відповідача суми нарахувань на стягувану заборгованість за поставлений природний газ (пеня, 3% річних та інфляційна індексація), а саме: за квітень 2014 року: пеня - 908319,67 грн, 3% річних - 108998,37 грн, інфляційні втрати не стягувалась, за травень 2014 року: пеня - 2893426,65 грн, 3% річних - 347211,20 грн, інфляційні не стягувались, за червень 2014 року: пеня - 695862,50 грн, 3% річних - 1057609,29грн, інфляційні - 7028878,87 грн, за липень 2014 року: пеня - 15288394,70 грн, 3% річних - 3627962,77 грн, інфляційні втрати - 56015499,54 грн. Всього:   пеня- 28786003,50 грн, 3% річних - 5141781,63 грн,   інфляційні - 63044378,40 грн.

При цьому апеляційний суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру пені на 90% - до 2878600,30 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що ним після ухвалення судових рішень до 30.11.2016, також частково погашено заборгованість за актом приймання-передачі природного газу поставленого у липні 2014 року в загальній сумі 26884519,58 грн, а саме: платіжними дорученнями/меморіальними ордерами: №43239229 від 05.05.2015 на суму 86631,97 грн, №54173340 від 27.10.2015 на суму 13563,15 грн, №54217254 від 28.10.2015 на суму 6238,36 грн, №54259022 від 29.10.2015 на суму 33881,51грн, №54306326 від 30.10.2015 на суму 1194898,54 грн, №54397335 від 02.11.2015 на суму 315899,07 грн, №55559519 від 25.11.2015 на суму 72612,65 грн, №55624792 від 26.11.2015 на суму 13362,71 грн, №55876893 від 30.11.2015 на суму 113583,06 грн, №55974944 від 01.12.2015 на суму 932324,42 грн, №58003778 від 05.01.2016 на суму 1852299,51 грн, №58130546 від 06.01.2016 на суму 1363578,32 грн, №58434466 від 14.01.2016 на суму 624268,83 грн, №59140526 від 27.01.2016 на суму 71967,95 грн, №59186718 від 28.01.2016 на суму 6681,36 грн, №59240503 від 29.01.2016 на суму 83516,95 грн, №59337488 від 01.02.2016 на суму 1164904,99 грн, №59396123 від 02.02.2016 на суму 39493,99 грн, №59435459 від 03.02.2016 на суму 87717,50 грн, №59473936 від 04.02.2016 на суму 45295,08 грн, №59483150 від 04.02.2016 на суму 66790,14 грн, №59517196 від 05.02.2016 на суму 35086,33 грн, №59589325 від 08.02.2016 на суму 545580,41 грн, №59763990 від 09.02.2016 на суму 72233,79 грн, №59830407 від 10.02.2016 на суму 180167,64 грн, №59887357 від 11.02.2016 на суму 552720,38 грн, №60517325 від 24.02.2016 на суму 16035,25 грн, №60579279 від 251.02.2016 на суму 56791,53 грн, №60804922 від 26.02.2016 на суму 6681,36 грн, №60891086 від 29.02.2016 на суму 1268978,78 грн, №60997250 від 01.03.2016 на суму 93854,71 грн; №61042095 від 02.03.2016 на суму 144544,02 грн, №61089158 від 03.03.2016 на суму 373026,44 грн, №62305708 від 25.03.2016 на суму 16035,26 грн; №62618793 від 29.03.2016 на суму 79294,01 грн, №62671882 від 30.03.2016 на суму 141682,48 грн, №62733075 від 31.03.2016 на суму 720584,28 грн, №62806528 від 01.04.2016 на суму 495435,77 грн, №64459984 від 28.04.2016 на суму 144964,71 грн, №64521217 від 29.04.2016 на суму 869422,85 грн; № 64631333 від 04.05.2016 на суму 438644,24 грн; №66241752 від 27.05.2016 на суму 141682,48 грн (а. с. 248 - 250 том І, а. с. 1- 141 том ІІ).

Згідно з статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В силу статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Як встановлено рішенням суду у справі № 917/494/15, яке набрало законної сили, відповідачем були порушені строки виконання зобов’язань, визначених договором купівлі - продажу природного газу № 294-ПР від 18.02.2014.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У даній справі (917/1624/18) Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" просить стягнути з відповідача 5317669,97 грн 3% та 40466203,06 грн інфляційних втрат, з яких:

30994,42 грн - 3% нараховані за зобов’язаннями червня 2014 року за період з 31.10.2015-31.01.2016;

5286675,55 грн - 3% нараховані за зобов’язаннями липня 2014 року за період з 31.10.2015-16.11.2017);

637382,34 грн - інфляційних втрат нараховані за зобов’язаннями червня 2014 року за період листопад, грудень 2015 року та січень 2016 року;

39828820,72 грн - інфляційних втрат нараховані за зобов’язаннями липня 2014 року за період з вересня 2014 року по жовтень 2017 року, у зв'язку з простроченням грошового зобов'язання, визначеного договором купівлі - продажу природного газу № 294-ПР від 18.02.2014.

Статтею 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов’язання у строк, встановлений договором.

Оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов’язання у визначений договором строк, чим порушив умови господарського зобов’язання, зокрема, вимоги пункту 6.1 договору.

Факт несвоєчасного виконання грошового зобов’язання не заперечується відповідачем у відзиві на позовну заяву (а. с. 232).

Відповідно до вимог частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Стосовно інфляційних втрат, то відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.01.2018 у справі №910/24266/16 вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Як встановлено судом, 30.11.2016 набрав чинності Закон України “Про заходи, спрямовані на регулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії” (Закон України 1730-VIII від 03.11.2016), яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до статті 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків. реструктуризації та списання заборгованості.

Згідно з статтею 2 зазначеного Закону, дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною 1 статті 5 Закону встановлено, що реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року.

Відповідно до положень частини 3 статті 7 Закону на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Відтак, оскільки відповідачем сплачено заборгованість за газ, спожитий протягом квітня - червня 2014 року повністю та частково сплачено заборгованість за спожитий природний газ в липні 2014 року до 30.11.2016 (дати набрання чинності Закону), останній правомірно порушив питання щодо застосування частини 3 статті 7 Закону України 1730-VIII від 03.11.2016 до даних правовідносин.

Позивач стверджує, що заборгованість за договором від 18.02.2019 № 294-ПР не підпадає під дію Закону України 1730-VIII від 03.11.2016 та не може бути списана відповідно до Закону, оскільки відповідач не довів, що газ використовувався останнім виключно для власних потреб.

Як зазначає відповідач, у нього відсутня ліцензія на здійснення діяльності з продажу (перепродажу) природного газу, весь отриманий газ був переданий Кременчуцькій ТЕЦ для виробництва теплової та електричної енергії.

Суд зазначає, що з аналізу вказаної норми (частина 3 статті 7 Закону) вбачається, що для висновку про здійснення списання відповідних нарахувань має бути наявність такої сукупності умов:

- базою для відповідних нарахувань має виступати кредиторська заборгованість за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії;

- кредитором у правовідносинах щодо такої заборгованості має бути один з визначених Законом Постачальників природного газу (Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» або Державне підприємство «Газ України»), а боржником теплопостачальна або теплогенеруюча організація;

- зазначена заборгованість мала бути погашена до 30.11.2016.

Суд відхиляє заперечення позивача, оскільки вказівка в пункті 1.2 договору купівлі-продажу природного газу №294-ПР від 18.02.2014 про те, що газ використовується виключно для власних потреб Покупця (відповідача) та він є кінцевим споживачем означає, що отриманий природний газ не може та не повинен перепродаватися відповідачем іншим особам, що кореспондується з його твердженнями (не спростованими під час розгляду даної справи) про відсутність відповідної ліцензії. Крім того, заперечення позивача ґрунтуються виключно на хибному розумінні поняття «для власних потреб», враховуючи відсутність доказів використання підприємством ТЕЦ природного газу в якості сировини або палива для виробництва інших товарів, ніж теплова та електрична енергія.

Проте враховуючи те, що нараховані позивачем інфляційні та проценти річних підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом (частина 3 статті 7 Закону) до стягнення з відповідача підлягає 3457646,34 грн 3% річних та 18324187,07 грн інфляційних втрат, як такі, що нараховані до вступу в силу вказаного Закону (30.11.2016).

В решті позовних вимог щодо стягнення 3% річних та інфляційних суд відмовляє в позові.

Суд відхиляє заяву відповідача про застосування позовної давності до заявлених вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 264 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач визнав борги за спожитий природний газ, який отримував від ПАТ НАК "Нафтогаз України", зокрема, в матеріалах справи містяться докази сплати відповідачем суми основного боргу по договору № 294-ПР від 18.02.2014. Також, в матеріалах справи міститься заява ПАТ "Полтаваобленерго" від 20.07.2017 про зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно до якої відповідач визнає той факт, що має заборгованість перед позивачем за спожитий природний газ (сума основного боргу) по договору № 294-ПР від 18.02.2014 станом на 01.07.2017 у розмірі 50532559,94 грн.

Крім того, між позивачем та відповідачем на виконання вимог Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» підписаний договір про організацію взаєморозрахунків від 01.11.2017 №6/332-в. (а. с. 142-144). Предмет договору - перерахування 47459586,00 грн за газ, спожитий на підставі договору № 294-ПР від 18.02.2014.

Отже, вказані обставини свідчать про визнання відповідачем боргу і переривання перебігу позовної давності в порядку статті 264 Цивільного кодексу України.

Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з заявленими вимогами в межах строку позовної давності.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями   123,   129,   233,   236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічне акціонерне товариство “Полтаваобленерго” (36022, Полтавська обл., м. Полтава, вул. Старий Поділ, буд. 5; код ЄРПОУ 00131819) на користь Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, код ЄДРПОУ 20077,34 грн 3% річних та 18324187,07 грн інфляційних втрат, 293397,12 грн витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частинами 1, 2   статті 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (стаття 256 ГПК України). Згідно з   статтею 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пункту 17.5   Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв’язку з перебуванням судді на лікарняному повне рішення складено 13.05.2019.

Суддя                                                                                                                    Д.М. Сірош