РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.05.2019

Справа № 910/2471/19

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОР НАФТОГАЗ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРОЙЛПРОДУКТ»

про стягнення 1 500 000 грн.

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Мухіна Я.І.

Представники

від позивача: Кизенко Д.О. - адвокат за посвідченням № КВ439 від 30.11.2015

від відповідач: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОР НАФТОГАЗ» (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРОЙЛПРОДУКТ» (відповідач) про стягнення суми боргу (попередньої оплати) у розмірі 1 500 000,00 грн. за Договором поставки нафтопродуктів № 2107-ФН від 21.07.2015 (далі - Договір).

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивачем на виконання умов Договору було перераховано відповідачу в якості попередньої оплати за товар 17 506 704,85 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку та платіжним дорученням. Проте, всупереч умов Договору та Додаткової угоди до Договору від 25.11.2016, відповідач товар позивачу не поставив та не повернув останньому попередню оплату, у зв'язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення з відповідача частини отриманої ним попередньої оплати за товар у сумі 1 500 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.03.2019 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОР НАФТОГАЗ» залишено без руху, встановлено позивачу спосіб та строк усунення недоліків позовної заяви.

13.03.2019 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання, відповідно до якого позивач надав пояснення та документи, зокрема, позовну заяву № 261/02 від 26.02.2019 у повному обсязі (з нумерацією сторінок) на виконання ухвали суду від 01.03.2019 про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.03.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 08.04.2019 о 10:40 год.

03.04.2019 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, яким відповідач підтвердив факт наявності боргу перед позивачем та просив суд здійснювати розгляд справи без його участі.

У підготовче засідання, призначене на 08.04.2019, з'явився представник позивача. Представник відповідача у підготовче засідання 08.04.2019 не з'явився.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 ГПК України підготовче засідання проводиться за правилами, передбаченими статтями 196 - 205 цього Кодексу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених главою 3 ГПК України.

У підготовчому засіданні, призначеному на 08.04.2019, суд розпочав вчинення дій, визначених частиною другою статті 182 ГПК України, необхідних для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

У підготовчому засіданні, призначеному на 08.04.2019, суд долучив до матеріалів відзив відповідача на позовну заяву та задовольнив клопотання відповідача про розгляд справи без його участі.

У підготовчому засіданні, призначеному на 08.04.2019, суд вчинив дії, визначені частиною другою статті 182 ГПК України, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

У підготовчому засіданні, призначеному на 08.04.2019, після виходу з нарадчої кімнати суд оголосив вступну та резолютивну частини ухвали про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.04.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 22.04.2019 об 11:40 год.

Судове засідання, призначене на 22.04.2019 не відбулося, у зв'язку з перебуванням судді Гумеги О.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.04.2019 призначено судове засідання на 14.05.2019 о 12:10 год.

В судове засідання, призначене на 14.05.2019, представник позивача з'явився.

Представник відповідача в судове засідання 14.05.2019 не з'явився, але повідомив суд про причини неявки, подавши 03.04.2019 через відділ діловодства суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд, зокрема, здійснювати розгляд справи без участі представника відповідача.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Зважаючи на наведені приписи ст. 202 ГПК України, суд здійснював розгляд справи по суті в судовому засіданні 14.05.2019 за відсутності відповідача (його представника).

Відповідно до ст. 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд і вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

При розгляді справи по суті в судовому засіданні 14.05.2019 судом було з'ясовано обставини справи та досліджено докази відповідно до ст.ст. 208-210 ГПК України та для ухвалення рішення вийшов до нарадчої кімнати (ст. 219 ГПК України).

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 14.05.2019 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

З'ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, та дослідивши в судовому засіданні докази, якими позивач обґрунтував відповідні обставини, суд

ВСТАНОВИВ:

21.07.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРОЙЛПРОДУКТ» (постачальник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФАКТОР НАФТОГАЗ» (покупець, позивач) було укладено Договір поставки нафтопродуктів № 2107ФН (далі - Договір або Договір № 2107ФН від 21.07.2015), відповідно до п. 1.1 якого, постачальник зобов'язується на умовах та в порядку, визначених цим Договором, поставити покупцю нафтопродукти (далі за текстом - товар), а покупець зобов'язується на умовах та в порядку, визначених цим Договором та додатками до нього, прийняти товар та оплатити його.

Пунктом 1.3 Договору сторони погодили, що, у разі здійснення інших поставок Товару на умовах і в порядку, встановлених цим Договором, загальна орієнтовна кількість, часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура), одиниця виміру, ціна за одиницю виміру та загальна ціна товару, визначається сторонами у додатках, які є невід'ємною частиною цього Договору.

Остаточна кількість та вартість поставленого товару визначається у видаткових накладних на товар (п. 1.4 Договору).

Відповідно до п. 1.6 Договору в редакції Додаткової угоди від 15.11.2016 до Договору № 2107ФН від 21.07.2015, термін поставки товару - до 05 січня 2017. Додатковою угодою від 25.11.2016 до Договору № 2107ФН від 21.07.2015 сторони домовились продовжити строк поставки товару, найменування та кількість якого визначені Договором поставки нафтопродуктів № 2107ФН від 21.07.2015, додатковими угодами та додатками до нього, до 18.01.2018 року включно.

Згідно п. 1.7 Договору, покупець може відмовитись від купівлі товару, попередньо повідомивши постачальника про причини відмови не менше ніж за 2 (два) календарні дні до дати поставки товару згідно умов Договору та додатків до нього. Постачальник, в свою чергу, зобов'язується повернути попередню оплату за першої ж вимоги покупця.

Пунктом 1.8 Договору сторони передбачили, що, у випадку не поставки/недопоставки товару в строки, визначені Договором, постачальник повертає отриману попередню оплату товару у повному обсязі протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту закінчення строку поставки Товару згідно умов Договору.

Сторонами погоджено, що покупець зобов'язується сплатити постачальнику 100% попередньої оплати загальної вартості товару, якщо інше не обумовлено умовами додатків до Договору (п. 2.1 Договору).

Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення його печатками сторін (п. 7.1 Договору). Строк дії Договору починається з моменту, зазначеного п. 7.1 Договору та закінчується 21.12.2017. Цей Договір вважається продовженим на кожен наступний календарний рік на тих самих умовах, якщо за місяць до закінчення строку його дії ні від однієї зі сторін не надійшло письмового повідомлення про бажання припинити договірні відносини (п. 7.2 Договору).

На виконання умов Договору позивач перерахував на користь відповідача грошові кошти в загальній сумі 17 506 704,85 грн. Здійснення позивачем попередньої оплати за товар, найменування та кількість якого визначені Договором поставки нафтопродуктів № 2107ФН від 21.07.2015, додатковими угодами та додатками до нього, підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками по рахунку позивача за період з 21.07.2015 по 20.10.2016.

Згідно п. 1 Додаткової угоди від 25.11.2016 до Договору № 2107ФН від 21.07.2015 поставка товару мала бути здійснена відповідачем до 18.01.2018 включно.

Оскільки у визначений Додатковою угодою від 25.11.2016 до Договору № 2107ФН від 21.07.2015 строк позивач не отримав оплачений ним товар, 13.02.2019 позивач направив відповідачу претензію № 186/02 від 12.02.2019 з вимогою до останнього протягом одного дня з моменту отримання цієї претензії сплатити суму боргу в розмірі 17 506 704,85 грн.

Направлення відповідачу 13.02.2019 вищенаведеної претензії № 186/02 від 12.02.2019 позивач підтверджує накладною № 121, описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком від 13.02.2019.

У відповідь на претензію № 186/02 від 12.02.2019 відповідач направив на адресу позивача лист від 22.02.2019, яким повідомив позивача про те, що відповідач повністю визнає претензію та борг в сумі 17 506 704,85 грн. Однак, відповідач зазначив, що сплатити борг не має можливості, у зв'язку з відсутністю коштів.

Станом на 26.02.2019 відповідач не здійснив поставку спірного товару та не повернув позивачу сплачені за цей товар кошти у розмірі 17 506 704,85 грн., чим, на думку позивача, порушив його права та власні зобов'язання, передбачені умовами Договору.

За наведених обставин позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення суми боргу (попередньої оплати) у розмірі 1 500 000,00 грн. за Договором поставки нафтопродуктів № 2107-ФН від 21.07.2015.

Матеріали справи містять відзив на позовну заяву, поданий 03.04.2019 через відділ діловодства суду, яким відповідач підтверджує, що він є боржником перед позивачем на суму 17 503 704,85 грн. та зазначає, що визнає вимоги позивача в повному обсязі.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Подані сторонами докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми (ст.ст. 76-79 ГПК України).

Згідно із ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами статті 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Аналіз умов укладеного між сторонами Договору № 2107ФН від 21.07.2015 свідчить про те, що за своєю правовою природою вказаний договір є договором поставки, а тому саме він та відповідні положення статей параграфів 1, 3 глави 54 Цивільного кодексу України та параграфа 1 глави 30 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначають права та обов'язки сторін зі здійснення передбаченої договором поставки товару та її оплати.

Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частиною 2 ст. 712 ЦК України також передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 665 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За приписами частини 1 статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Матеріалами справи, а саме банківськими виписками по рахунку позивача за період з 21.07.2015 по 20.10.2016, підтверджується здійснення позивачем передоплати за товар на загальну суму 17 506 704,85 грн.

При цьому матеріали справи містять акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.07.2015 по 12.02.2019, підписаний уповноваженими представниками позивача та відповідача та скріплений печатками. Відповідно до зазначеного акту звірки взаєморозрахунків, підтверджено, що станом на 12.02.2019 заборгованість відповідача перед позивачем становить 17 506 704,85 грн.

Вищенаведені банківські виписки по рахунку позивача за період з 21.07.2015 по 20.10.2016 та акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.07.2015 по 12.02.2019 суд приймає в якості належних і допустимих доказів оплати позивачем товару згідно укладеного між сторонами Договору № 2107ФН від 21.07.2015. При цьому судом враховано, що докази протилежного в матеріалах справи відсутні, зокрема, відповідачем визнано факт існування заборгованості перед позивачем в сумі 17 506 704,85 грн.

Згідно п. 1 Додаткової угоди від 25.11.2016 до Договору № 2107ФН від 21.07.2015 поставка товару мала бути здійснена відповідачем до 18.01.2018 включно.

Зважаючи на наведене, а також умови п. 1 Додаткової угоди від 25.11.2016 до Договору № 2107ФН від 21.07.2015, суд дійшов висновку, що відповідач прострочив строк поставки позивачу товару, попередня оплата якого була здійснена позивачем, відповідно до умов укладеного між сторонами Договору № 2107ФН від 21.07.2015.

Згідно з п. 4 Специфікації № 1 від 27.10.2016 до Договору поставки товару № 66 від 19.01.2016 мала бути здійснена відповідачем в термін 90 календарних днів з дня отримання відповідачем попередньої оплати.

Матеріалами справи також підтверджується, що з огляду на неотриманням позивачем спірного товару у визначений Договором строк, позивач направив відповідачу претензію № 186/02 від 12.02.2019 з вимогою до останнього про задоволення вказаної претензії протягом одного дня з моменту її отримання.

Направлення відповідачу 13.02.2019 вищенаведеної претензії № 186/02 від 12.02.2019 позивач підтверджує накладною № 121, описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком від 13.02.2019.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, останній направив на адресу позивача лист від 22.02.2019, яким повідомив позивача про те, що відповідач повністю визнає претензію та борг в сумі 17 506 704,85 грн. Однак, відповідач зазначив, що сплатити борг не має можливості, у зв'язку з відсутністю коштів.

При цьому судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів того, що станом на час вирішення справи по суті відповідач повернув позивачу здійснену останнім передоплату спірного товару в сумі 17 506 704,85 грн.

Згідно із ст. 14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов'язання, в силу ст. 525 ЦК України, не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зважаючи на наведені правові норми та встановлені обставини справи в сукупності, суд дійшов висновку про порушення відповідачем зобов'язання за Договором щодо поставки товару.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 500 000,00 грн. передоплати за оплачений позивачем, але непоставлений відповідачем товар, визнаються судом обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному розмірі.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи.

Позивач разом із позовною заявою подав попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи, який складається тільки з суми судового збору. Інші судові витрати у наведеному попередньому розрахунку позивач не вказав.

Відповідач попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи, до суду не подав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.

З огляду на повне задоволення позовних вимог, судовий збір в розмірі 22 500,00 грн. покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 56, 58, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 219, 220, 232, 233, 236-238, 240, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРОЙЛПРОДУКТ» (04070, м. Київ, вул. Боричів Тік, буд. 35-В; ідентифікаційний код 37036907) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОР НАФТОГАЗ» (03039, м. Київ, вул. Голосіївська, буд. 7, корп. 1; ідентифікаційний код 36134497) 1 500 000,00 грн. (один мільйон п'ятсот тисяч гривень 00 коп.) та 22 500,00 грн. (двадцять дві тисячі п'ятсот гривень 00 коп.) судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 15.05.2019.

Суддя Гумега О.В.