ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року Справа № 915/1251/18

м. Миколаїв.

Господарський суд Миколаївської області,

головуючий суддя Коваль C.М.,

за участі секретаря судового засідання Сьянової О.С.,

від позивача: Герман О.С. - ордер Серія МК № 119754 від 14.01.2019;

від відповідача: Ютовець О.О. - ордер Серія МК № 115677 від 09.01.2019;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За позовом: приватного підприємства "Виробничо-комерційне підприємство "Каро",

56301, вул. Кооперативна, 21, смт. Врадіївка, Миколаївська область;

поштова адреса: 54001, вул. Садова, 1, оф. 206;

до фізичної особи - підприємця Жук Миколи Васильовича,

АДРЕСА_1 ;

Про стягнення грошових коштів у сумі 454000 грн. як безпідставно набутих за рахунок позивача, -

В С Т А Н О В И В:

Приватним підприємством "Виробничо-комерційне підприємство (ПП ВКП) "Каро" пред`явлено позов (від 14.11.2018) про стягнення з фізичної особи - підприємця Жук Миколи Васильовича (далі - підприємець Жук) на підставі ст. 1212 та ч.1 ст.1213 ЦК України грошових коштів у сумі 454000 грн., з посиланням на те, що сплатив кошти за платіжними дорученнями від 26.10.2017 № 1322, від 27.10.2017 № 1323, від 07.05.2018 № 648, від 20.04.2018 № 568, від 10.07.2018 № 1111 відповідачу без укладення договорів.

За такими вимогами ухвалою від 05.02.2018 відкрито провадження у справі.

Фізична особа - підприємець Жук Миколи Васильовича у відзиві від 29.01.2018 позов не визнало, вважаючи його безпідставним, тому що спірне перерахування грошових коштів здійснено позивачем в оплату послуг відповідача, наданих згідно укладеного між сторонами у справі усного договору на виконання робіт (замовлення, доставку й передачу меблів за каталогами із послідуючим погодженням й передачі у власність за умови відповідних погоджень і оплати меблів).

Вислухавши представників сторін, які підтримали доводи, викладені у позові та на нього у відзиві відповідно, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Позивачем подано суду платіжні доручення від 26.10.2017 № 1322, від 27.10.2017 № 1323, від 07.05.2018 № 648, від 20.04.2018 № 568, від 10.07.2018 № 1111 про перерахування на рахунок підприємця Жук грошових коштів у загальній сумі 454000 грн. (ас. 9-13).

За твердженнями позивача, перерахування вказаної суми грошових коштів було без укладення договорів, без поставлення будь-якого товару, а тому відповідач повинен був їх повернути.

Господарським законодавством передбачено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками; допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто, шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (ст.181 ГК України).

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода (ч.ч. 1-2 ст. 180 ГК України).

Викладене кореспондується з приписами цивільного законодавства, згідно яких договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом (ст. 638, ч. 1 ст. 639, ч.ч. 1-2 ст. 640, ч. 1 ст. 641, ч.ч. 1-2 ст. 642 ЦК України).

Господарським законодавством України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) в зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язаний прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.265 ГК України).

У відповідності до законодавства, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч.ч. 1-2 ст. 837 ЦК України).

Суд визнає, що виставлені підприємецем Жуком позивачу рахунки, в яких містяться істотні умови договору підряду - оферта, яку ПП ВКП "Каро" акцептовано шляхом вчинення дій: періодичної оплати (на протязі жовтня 2017 - липня 2018) за виконання певних робіт по виготовленню меблів відповідачем, а, отже, між ПП ВКП "Каро" та підприємцем Жуком укладено договір на виготовлення меблів (підряду) у спрощений спосіб шляхом обміну документами.

Судом не приймаються до уваги посилання позивача стосовно не отримання виставлених відповідачем рахунків від 25.10.2017 № 8; від 06.04.2018 №3; від 06.07.2018 № 4; від 13.02.2018 № 2 (в платіжному дорученні від 07.05.2018 зазначено за меблі), оскільки у платіжних дорученнях позивача (а.с. 9-13) зазначено підставу оплати саме тих рахунків, на які посилається відповідач та які були ним виставлені для оплати за виготовлення меблів із зазначенням їх номерів і дат виставлення, які дозволяють їх ідентифікувати.

Як випливає з наданих позивачем копій платіжних доручень, ПП ВКП "Каро" здійснено оплату коштів у загальній сумі 454000 грн. саме на підставі наданих відповідачем рахунків, що спростовує твердження позивача про безпідставність перерахування коштів.

Згідно ч.1 ст.193 ГК України суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Положеннями ст.ст. 525, 526, 629 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності з ч.2 ст.193 ГК України кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Суд також визнає, що сторонами не визначено строку виконання підприємецем Жуком робіт (виготовлення меблів) за договором.

Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору ч. 4 ст. 849 ЦК України

З урахуванням викладеного, а також того, що позивачем не подано суду доказів звернення до підприємця Жука, у порядку ч. 4 ст. 849 ЦК України, з повідомленням про відмову від договору підряду, суд вважає, що правовідносини між сторонами не припинено, а отже договір є діючим.

Отже, посилання ПП ВКП "Каро" на положення ст. 1212 ЦК України, згідно якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно, помилковими, так як договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них вищевказаних положень законодавства. Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду України від 02.10.2013 у справі № 6-88цс13.

За викладеного, у задоволенні позову ПП ВКП "Каро" належить відмовити повністю.

Інші аргументи сторін також не можуть слугувати підставою для задоволення або відмови у задоволені позовних вимог, оскільки стосуються з`ясування обставин, вже встановлених судом.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Вирішуючи питання про судові витрати у справі, суд виходить з того, що, згідно ст. 129 ГПК України, у разі відмови у позові, судовий збір підлягає покладенню на позивача.

У судовому засіданні 24.04.2018, згідно ч. 1 ст. 240 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись ст.ст. 232, 233, 236-238 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову приватного підприємства "Виробничо-комерційне підприємство "Каро" відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Південно-Західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Миколаївської області протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Оформлене відповідно до статті 238 цього Кодексу, рішення підписано 06.05.2019.

Суддя С.М. Коваль.