ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2019м. ДніпроСправа № 904/1584/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Технопарк 1", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Клас Компані", м. Дніпро

про стягнення суми основного боргу у розмірі 687 549,86 грн., інфляційної складової у розмірі 44 438,18 грн., 3% річних у розмірі 10 228 грн. та пені у розмірі 122 741,63 грн.

Суддя Ніколенко М.О.

Без участі представників сторін.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Технопарк 1" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Клас Компані" про стягнення суми основного боргу у розмірі 687 549,86 грн., інфляційної складової у розмірі 44 438,18 грн., 3% річних у розмірі 10 228 грн. та пені у розмірі 122 741,63 грн.

Позов обґрунтований порушенням відповідачем своїх зобов`язань за договором на виконання підрядних робіт № 25/06-18 від 25.06.2018 з оплати виконаних робіт.

Ухвалою суду від 23.04.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Представники сторін вимоги ухвали суду не виконали, витребувані документи не надали.

Згідно зі ст. 252 ГПК України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Технопарк 1" (підрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Клас Компані" (замовник) було укладено договір на виконання підрядних робіт № 25/06-18 від 25.06.2018 (договір).

Відповідно до п. 9.1. договору, даний договір набирає чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2018 (включно). Після підписання договору усі попередні договори та листування, пов`язані з ним, втрачають силу. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання тих зобов`язань, які залишилась невиконані.

Згідно з п. 1.1. договору, замовник доручає, а підрядник бере на себе зобов`язання виконати демонтаж бетонних підлог та фундаментів, навантаження та вивезення бетону (роботи), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити роботи на умовах, передбачених дійсним договором. Роботи виконуються підрядником на об`єкті будівництва замовника: промисловий майданчик, м. Нікополь, пр. Трубників, 56.

Пунктом 1.2. договору визначено, що перелік робіт та їх вартість визначені в специфікації, яка є додатком до цього договору.

Пунктом 3.1. встановлено, що ціна договору складає 687 549,86 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 114 591,64грн.

Так, на виконання умов договору між сторонами було підписано специфікацію № 1 від 25.06.2019 на загальну суму 687 549,86 грн. з ПДВ.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписи частини 7 статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Згідно статті 202 Господарського кодексу України та статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Позивач, на виконання умов договору, виконав підрядні роботи на загальну суму 687 549,86 грн., що підтверджується актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ТП-0000389 від 22.08.2018. Також позивач виставив відповідачу рахунок-фактуру № ТП-0000378 від 22.08.2018 на загальну суму 687 549,86 грн.

Відповідно до п. 3.2. договору, порядок та строки оплати винагороди підрядника: на протязі 30 календарних днів з дати підписання акту приймання-передачі виконаних робіт шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок підрядника.

Акт приймання-передачі підписано 22.08.2018, а отже, відповідач був зобов`язаний сплатити вартість виконаних робіт не пізніше 21.09.2018.

Однак, відповідач порушив свої зобов`язання за договором і не оплатив виконані роботи у належні строки. Внаслідок цього у Товариства з обмеженою відповідальністю "Клас Компані" утворилась заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Технопарк 1" у розмірі 687 549,86 грн.

В подальшому, між сторонами підписано акт звірки взаєморозрахунків, відповідно до якого у Товариства з обмеженою відповідальністю "Клас Компані" станом на 19.10.2018 наявна заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Технопарк 1" у розмірі 687 549,86 грн.

За таких обставин, вимогу позивача про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 687 549,86 грн. слід задовольнити.

Пунктом 5.4. договору встановлено, що, у випадку порушення строків оплати, замовник сплачує підряднику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

На підставі пункту 5.4. договору позивач нарахував пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на суму боргу 687 549,86 грн. за загальний період з 01.10.2018 по 31.03.2019 у розмірі 122 741,63 грн.

Перевіривши розрахунок, доданий до позову, суд встановив, що позивачем при здійсненні нарахування пені не було враховано положення п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, якою визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

З урахуванням п. 3.2. договору, відповідач є таким, що прострочив, з 22.09.2018.

А отже, належним періодом нарахування пені є період з 22.09.2018 по 21.03.2019.

Разом з тим, частиною 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України визначено, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

За таких обставин, вимогу позивача про стягнення з відповідача пені слід задовольнити частково за період з 01.10.2018 по 21.03.2019 в розмірі 116 638,6 грн. У задоволенні вимоги про стягнення пені у розмірі 6 103,03 грн. - слід відмовити.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошових зобов`язань на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував відповідачу до сплати 3% річних у розмірі 10 228 грн. за загальний період (фактично) з 02.10.2018 по 31.03.2019 (181 календарний день) та інфляційну складову у розмірі 44 438,18 грн. за загальний період з жовтня 2018 по березень 2019.

Перевіривши розрахунок суд встановив, що сума 3% річних за порушення відповідачем строку виконання грошового зобов`язання за заявлений позивачем період становить 10 228,48 грн., тобто суму в більшому розмірі, ніж заявлено позивачем до стягнення.

Частиною 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України визначено, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог. Тому, вимоги позивача про стягнення 3% річних слід задовольнити в заявленому розмірі - 10 228 грн.

Розрахунок інфляційної складової, наданий позивачем, відповідає чинному законодавству України, дійсним обставинам справи, правильно враховує періоди нарахувань та не містить арифметичних помилок. Тому, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми інфляційної складової, у розмірі 44 438,18 грн., слід задовольнити.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору розподіляються пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись положеннями Господарського Кодексу України, Цивільного кодексу України, ст. 73, 74, 123, 129, 232, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Клас Компані" (місцезнаходження: 49051, м. Дніпро, пр. Слобожанський, 40А; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Технопарк 1" (місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Романа Шухевича, 64; ) суму основної заборгованості у розмірі 687 549,86 грн., інфляційну складову у розмірі 44 438,18 грн., 3% річних у розмірі 10 228 грн., пеню у розмірі 116 638,6 грн. та витрати з оплати судового збору у розмірі 12 882,77 грн.

Відмовити у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 6 103,03 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження. Рішення може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 27.05.2019.

Суддя Ніколенко М.О.