Господарський суд
Житомирської області
______________________________________________________________________
_____________________________________________________________________________
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

"13" травня 2019 р. м. Житомир Справа № 906/994/16

Господарський суд Житомирської області у складі судді: Машевської О.П.

за участю секретаря судового засідання: Нероди І.В.

розглядаючи справу за позовом: Закритого акціонерного товариства "Житомирські ласощі" ( м. Житомир)

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренесанс Траст" (м. Київ)

2. Учасника ТДВ "ЖЛ" ОСОБА_2 (м. Київ),

3. Виконавчого комітету Житомирської міської ради (м. Житомир),

4.Виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області (м. Коростень),

5. Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області ( м. Бердичів),

6. Олевської міської ради Житомирської області (м. Олевськ),

7. Ружинської селищної ради Житомирської області (смт. Ружин),

8. Високівської сільської ради Житомирської області (с. Високе, Черняхівський район),

9. Виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради Житомирської області (м. Новоград - Волинський)

за участю третіх осіб на стороні позивача та відповідачів 1 та 2 Delta Capital S.A. (Дельта Кепітал С.А.) (Женева, Швейцарія), ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" (м. Київ), фізична особа ОСОБА_1 (м . Київ )

про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна, скасування рішень виконавчих комітетів, визнання недійсними свідоцтв про право власності на майно та державних актів на право власності на земельні ділянки

за участю представників сторін:

від позивача: Губерт О.М., адвокат, ордер № 054352 від 07.08.18,

від відповідача: - 2,5: Кліща А.О., адвокат, ордер № 140574 від 08.11.17 року;

від третіх осіб: Шахрай О.А., адвокат, довіреність № 010-00/927 від 11.02.19, Беседін В.І. адвокат, довіреність №010-00/764 від 26.12.18, представники ПАТ "Державний експертно-імпортний банк України", Кліща А.О., адвокат, ордер № 140571 від 04.06.18 року, представник фізичної особи ОСОБА_1 (м. Київ)

від відповідачів: 1, 3-9 та третьої особи Delta Capital S.A. (Дельта Кепітал С.А.) (Женева, Швейцарія) : не прибули

ВСТАНОВИВ:

Закрите акціонерне товариство "Житомирські ласощі" (надалі за текстом - Позивач) відповідно до поданої 07.10.2016 року позовної заяви просило визнати за товариством право власності на об`єкти нерухомого майна за переліком та земельні ділянки за переліком ( надалі за текстом - об`єкти нерухомого майна), визначивши співвідповідачами за цими позовними вимогами Товариство з обмеженою відповідальністю "Ренесанс Траст" (надалі за текстом - Відповідач 1) та учасника Товариства з додатковою відповідальністю "ЖЛ" ОСОБА_2 (надалі за текстом - Відповідач 2 ) за правилом ст. 392 ЦК України.

В обґрунтування фактичних підстав позову Позивач доводив, що всі об`єкти нерухомого майна набуто товариством на законних підставах ( в результаті викупу державного майна в ході приватизації Орендного підприємства Житомирська кондитерська фабрика та, в подальшому, господарської діяльності товариства, здійснюваної в організаційно-правовій формі закритого акціонерного товариства ).

Про всі підстави набуття права власності Позивача на об`єкти нерухомості , починаючи з 31 липня 1993 року, зазначено у позовній заяві та підтверджено відповідними доказами (договорами купівлі-продажу, рішеннями органів місцевого самоврядування, свідоцтвами про право власності, витягами з реєстру прав власності, державними актами на право власності на землю).

Позивач доводив, що у зв`язку із створенням в період з 20 листопада 2010року по 12 березня 2011 року Товариства з додатковою відповідальністю "ЖЛ" ( надалі за текстом - ТДВ "ЖЛ" ) шляхом злиття ЗАТ "Житомирські ласощі" та ТОВ "Будстайл-ХХІ", та затвердженням 12.03.2011року передавального Акту, правонаступником всього майна, майнових та немайнових прав і обов`язків Позивача стало ТДВ "ЖЛ", яке протягом березня-квітня 2011 року переоформило право власності на об`єкти нерухомого майна, та отримало відповідні документи (свідоцтва про право власності, витяги з реєстру прав власності, державні акти на право власності на землю).

Оскільки судовими рішеннями (адміністративні справи № 806/2612/15, № 819/3419/15, № 806/1186/15, господарські справи № 906/1783/15, № 906/549/16) відновлено ЗАТ "Житомирські ласощі" шляхом скасування записів про припинення товариства та про створення його правонаступника ТДВ "ЖЛ", визнано недійсними всі рішення загальних зборів акціонерів ЗАТ "Житомирські ласощі" , прийняті 20 листопада 2010року та 12 березня 2011 року, оформлені протоколами № 31 та №32 відповідно, Позивач доводив, що право власності товариства на об`єкти нерухомого майна підлягає відновленню до правового становища, що існувало до створення ТДВ "ЖЛ".

Для відновлення правового становища, що існувало до створення ТДВ "ЖЛ" Позивач обрав спосіб захисту, передбачений у п.1 ч.2 ст.16 та ст. 392 ЦК України, та подав позов про визнання права власності товариства на об`єкти нерухомого майна.

Позивач доводив, що на підставі ст. 392 ЦК України відповідачем у позові про визнання права власності є особа, яка має до майна власний інтерес, і такою особою є учасник ТДВ "ЖЛ" ОСОБА_2 (Відповідач 2), частка якого у статутному капіталі товариства складала 97,4% , а також будь-яка особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, і такою особою за позовом є ТОВ "Ренесанс Траст" ( Відповідач 1), власником істотної участі та кінцевим бенефіціарним власником якого є Відповідач 2.

Відповідно до ухвали суду про порушення провадження у справі від 10.10.2016р. Позивач та Відповідачі 1 та 2 набули статусу сторін судового процесу.

Відповідно до ухвали суду від 10.11.2016р. ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" (надалі за текстом - Банк) набуло статусу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідачів 1 та 2.

Набуття Банком статусу третьої особи на стороні Відповідачів 1 та 2 вмотивовано наявністю приватного обтяження (іпотеки) об`єктів нерухомого майна про визнання права власності на які Позивачем подано позов, тоді як іпотекодавцем останнього було ТДВ "ЖЛ".

Відповідно до ухвали суду від 10.11.2016р. та на підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями (протокол від 10.11.16р.) змінено одноособовий склад суду з головуючого судді Маріщенко Л.О. на головуючого суддю Машевську О.П. , про що постановлено ухвалу суду від 14.11.16р. на підставі ст. 65 ГПК України.

Відповідно до постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 24.11.16р. у справі вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони вчиняти реєстраційні дії щодо окремих об`єктів нерухомого майна та однієї земельної ділянки, право власності на які просив визнати за собою Позивач.

До початку розгляду справи по суті 05.12.16р. до суду від Позивача надійшла заява від 02.12.2016р. про доповнення предмету позову ( вх. № 02-44/1116/16 від 05.12.16р.), у якій Позивач , окрім позовної вимоги визнати за товариством право власності на об`єкти нерухомого майна згідно переліку та земельні ділянки згідно переліку, заявленої до Відповідачів 1 та 2, просив залучити до участі у справі іншими відповідачами - Виконавчі комітети Житомирської міської ради, Коростенської міської ради, Бердичівської міської ради, Олевської міської ради, Ружинської селищної ради, Високівської сільської ради та Новоград-Волинської міської ради, заявивши до них вимоги про скасування їх рішень щодо оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна ТДВ "ЖЛ, про визнання недійсними виданих на їх підставі свідоцтв про право власності ТДВ "ЖЛ" на ці об`єкти нерухомого майна згідно переліку, а також про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки згідно переліку, виданих ТДВ "ЖЛ".

У заяві від 02.12.2016 про доповнення предмету позову (вх. № 02-44/1116/16 від 05.12.16р.) Позивач зазначив, що підстави позову є незмінними , а позовні вимоги про скасування рішень відповідних Виконавчих комітетів міських і сільських рад та визнання недійсними свідоцтв, виданих на їх виконання, випливають з корпоративних відносин , та є похідними від визнання недійсними рішень загальних зборів учасників (акціонерів) господарського товариства від 20 листопада 2010 року та 12 березня 2011року, оформлених Протоколами №31 та №32, та підлягають розгляду в господарському суді.

В засіданні суду 08.12.2016р. представники Позивача просили вирішувати спір за підставами , визначеними у позовній заяві та за предметом, в редакції заяви від 02.12.2016р. про доповнення предмету позову (вх. № 02-44/1116/16 від 05.12.16р.). Оскільки відповідачами за додатковими позовними вимогами є виконавчі комітети відповідних міських , селищної та сільської рад, просили на підставі ст. 24 ГПК України, залучити їх до участі у справі іншими відповідачами.

Відповідно до ухвали суду від 08.12.2016р. заяву Позивача від 02.12.2016р. ( вх. № г/с 02-44/1116/16 від 05.12.16р.) про доповнення предмету позову прийнято до розгляду по суті.

Відповідно до ухвали суду від 08.12.2016р. виконавчі комітети Житомирської міської ради, Коростенської міської ради, Бердичівської міської ради та Новоград-Волинської міської ради, а також Олевська міська рада, Ружинська селищна рада, та Високівська сільська ради набули статусу Відповідачів 3, 4, 5,6,7,8 та 9 ( надалі за текстом - Відповідачі 3-9).

Відповідно до ухвали суду від 08.12.2016р. Delta Capital S.A. (Дельта Кепітал С.А.) (Женева, Швейцарія) (надалі за текстом - Компанія-нерезидент) набуло статусу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Позивача.

Набуття Компанією-нерезидентом статусу третьої особи на стороні Позивача вмотивовано , серед іншого, статусом іноземного інвестора, мажоритарного акціонера, власника 28819564 акцій, що складає 95,07% розміру статутного капіталу товариства, усунутого від управління товариства та виключено із складу його акціонерів, починаючи з 2010року.

До початку розгляду справи по суті Позивач предмет та підстави позову до Відповідачів 1 та 2, а також 3 - 9 не змінив.

В судовому засіданні 26.12.16 суд розпочав розгляд справи по суті.

Відповідно до заяви №б/н від 26.12.16р. (вх.№ г/с 15648 від 26.12.16р.) Виконавчий комітет Коростенської міської ради в особі представника Камінської Т.В. просив справу розглядати без їх участі ( а.с. 65, т.4).

Відповідно до клопотання №б/н від 26.12.16р. ( вх. № г/с 02-44/1178/16 ) Відповідачі 1 та 2 в особі представника Процюка О.В. просили застосувати до позовних вимог про скасування рішень органів місцевого самоврядування , прийнятих у 2011році , приписи ст. ст. 253-257 ЦК України щодо позовної давності та відмовити у їх задоволенні з підстав пропуску строку тривалістю у три роки ( а.с. 46-49, т.4).

Відповідно до клопотання № б/н від 17.01.2017р. ( вх. № г/с 02-44/41/17 від 18.01.17р.) Виконавчий комітет Бердичівської міської ради просив застосувати до вимоги про скасування рішення виконавчого комітету , прийнятого 20.05.2011р., приписи ст. ст. 253-257 ЦК України щодо позовної давності та відмовити у її задоволенні з підстави пропуску строку тривалістю у три роки ( а. с. 126, т.5).

Відповідно до клопотання № 1298 від 23.12.16р. (вх.№ г/с 15628/16) , клопотання № 1298 від 23.12.16р. ( вх. № 509/17 від 16.01.17р.) , клопотання № 117 від 03.02.17р. ( вх. №г/с 1860 від 09.02.17р. та № 259 від 24.02.17р. ( вх. № г/с 2952/17 від 02.03.17р.) Олевська міська рада ( Відповідач 6) просила розглядати справу по суті за наявними у справі матеріалами ( а.с. 44, 211 т.4, а.с. 193, т.5, а.с. 42, т. 6).

Відповідно до заяви від 16.03.17р. ( вх. № г/с 3726 від 16.03.17р.) Виконавчий комітет Житомирської міської ради ( Відповідач 3) просив розглядати справу по суті за наявними у справі матеріалами ( а. с. 221, т. 6).

Відповідно до клопотання № 898 від 20.12.16р. ( вх. №г/с 15442/16 від 20.12.16р.) , клопотання № 32 від 16.01.17р. ( вх. №г/с 572/17 від 16.01.17р.) та № 153 від 15.03.17р. (вх. № г/с 3770 від 17.03.17р.) Ружинська селищна рада Житомирської області ( Відповідач 7) просила розглядати справу по суті за наявними у справі матеріалами, позов визнала ( а.с. 18, 210 т.4, а.с. 224, т. 6).

Відповідно до заяви № 59 від 19.12.16р. ( вх. № г/с 15496 від 21.12.16р.) та заяви № 4 від 05.01.17р. ( вх. №г/с 305 від 11.01.17р.) Високівська сільська рада Черняхівського району Житомирської області ( Відповідач 8) просила розглядати справу по суті за наявними у справі матеріалами, позов визнала ( а. с. 16, 168 т. 4).

Відповідно до пояснень № 52-03/56 від 13.01.17р. (вх. № г/с 435 від 13.01.17р.) Банк визнав обґрунтованими заявлені Відповідачами 1 та 2 клопотання про застосування позовної давності до вимог про скасування рішень Відповідачів 3-9, прийнятих в проміжок з 07 квітня 2011року по 20 травня 2011року, тоді як позов подано у 2016році ( а.с. 171, т. 4).

Відповідно до заяви № 89 від 16.01.17р. (вх.№ г/с 632 від 17.01.17р.) Виконавчий комітет Новоград-Волинської міської ради ( Відповідач 9) в особі представника Антонюк П.Г. просив справу розглядати без їх участі ( а.с. 219, т.4).

Відповідно до ухвали суду від 12.05.17р. фізична особа ОСОБА_1 ( м. Київ ) набув статусу третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача 2.

Набуття фізичною особою ОСОБА_1 статусу третьої особи на стороні Відповідача 2 вмотивовано набуттям у власність частки у статутному капіталі ТДВ "ЖЛ" в розмірі 0,4% вартістю 886 563, 63грн, правомірність набуття якої не є предметом жодного спору.

Відповідно до ухвали суду від 12.05.17р. у справі проведено комплексну судову будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз НДІСЕ (м. Київ) та 12.12.18р. отримано Висновок судових експертів № 9168/17-41/9169/17-42/10146/17-41/10147/10148/17-42/25768:25775/18-41/25776:25807/18-42 від 29.11.18р.

Відповідно до ухвали суду від 05.02.19р. , постановленої на підставі ч.3 ст. 3, п. 6 ч. 1 ст. 229, ч.1 та 3 ст. 230, п. п. 9 пункту 1 Перехідних положень ГПК України, в редакції , чинній з 15.12.17р. ( надалі - Кодекс), провадження у справі поновлено; визначено форму судового процесу як загальне позовне провадження; визначено стадію розгляду справи - розгляд справи по суті; призначено судове засідання на 06.03.19р.

Відповідно до протокольної ухвали суду від 06.03.19р. в судовому засіданні оголошено перерву до 25.03.19р.

Відповідно до ухвали суду від 25.03.19р., постановленої на підставі ч. 3 ст. 169, ст. 191, п.4 ч.1 ст. 231 Кодексу, закрито провадження у справі за позовними вимогами Позивача про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна, заявленими на підставі ст. 392 ЦК України до Відповідачів 1 та 2 та за участю залучених на їх стороні третіх осіб - Банку та фізичної особи ОСОБА_1

Відповідно до ухвал суду від 25.03.19р. та від 17.04.19р. , постановлених на підставі ст.ст. 2, 15, 114,119, ч.3 ст. 169, ст.ст. 195, 207, 216 Кодексу, відкладено розгляд клопотань від 05.03.19р. (вх. № г/с 6342 від 05.03.19р. ) представника учасника Товариства з додатковою відповідальністю "ЖЛ" ОСОБА_2 (м. Київ), адвоката Кліща А.О. та від 25.03.19р. ( вх. № 02-44/426/19 від 25.03.19р.) представника третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів ПАТ "Укрексімбанк" (м. Київ), адвоката Шахрай О. А. про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 231 ГПК України, а також розгляд клопотання від 25.03.19р. (вх. № г/с 02-44/427/19 від 25.03.19р. ) представника третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - 2 фізичної особи ОСОБА_1 ( м. Київ) , адвоката Кліща А.О. про закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України за позовними вимогами ЗАТ "Житомирські ласощі" до виконавчих комітетів Житомирської міської ради (м. Житомир), Коростенської міської ради Житомирської області (м. Коростень), Бердичівської міської ради Житомирської області ( м. Бердичів), Новоград-Волинської міської ради Житомирської області (м. Новоград - Волинський), Олевської міської ради Житомирської області (м. Олевськ), Ружинської селищної ради Житомирської області (смт. Ружин), Високівської сільської ради Житомирської області (с. Високе, Черняхівський район) про скасування рішень виконавчих комітетів, визнання недійсними свідоцтв про право власності на майно та державних актів на право власності на земельні ділянки ( а.с. 162, т.13)

В судовому засіданні 13.05.19р. заслухано учасників судового процесу по суті заявлених клопотань про закриття провадження у справі на підставі п.п. 1 та 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України за позовними вимогами Позивача до Відповідачів 3-9 про скасування рішень виконавчих комітетів, визнання недійсними свідоцтв про право власності на майно та державних актів на право власності на земельні ділянки.

В судовому засіданні 13.05.19р. розглянуто письмову заяву Позивача від 02.05.19р. (вх. № г/с 11771 від 02.05.19р.) щодо клопотань Відповідачів та третьої особи про закриття провадження у справі на підставі п. п. 1 та 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України за наведеними у ній аргументами: підставою для заявлення позовних вимог до Відповідачів 3-9 є порушення відповідними актами суб`єктів владних повноважень права власності Позивача на об`єкти нерухомого майна , оскільки на їх підставі право власності на ці об`єкти було оформлено на ТДВ "ЖЛ", яке втратило цивільну правоздатність як юридична особа, а тому не було визначено в якості додаткового відповідача за цими позовними вимогами; водночас в силу дії приписів ст. 236 ЦК України , ч.1 ст. 216 ЦК України недійсність рішень загальних зборів акціонерів ЗАТ "Житомирські ласощі" від 20.11.2010 року та 12.03.2011, оформлених протоколами №31 та №32 , зумовлює недійсність всіх рішень Відповідачів 3-9 щодо оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна за ТДВ "ЖЛ" в порядку правонаступництва; позовні вимоги до Відповідачів 3-9 випливають з корпоративних відносин, оскільки були прийняті на виконання вищевказаних рішень загальних зборів акціонерів ЗАТ "Житомирські ласощі", а тому підвідомчі господарському суду; після часткової відмови від позовних вимог щодо визнання права власності , вимоги про скасування рішень виконкомів відповідних рад є самостійними позовними вимогами і мають бути розглянуті господарським судом з огляду на те, що в результаті прийняття таких рішень юридична особа ТДВ "ЖЛ" набуло речового права, яке наразі належить ЗАТ "Житомирські області"; Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019року у справі № 803/413/18 зазначила, що якщо в результаті прийняття публічним органом рішення особа набуває речового права, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору; право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві ; самостійний позов про визнання незаконними та скасування рішень органів місцевого самоврядування не виключає можливості оскарження зазначених актів у комплексному поєднанні із вимогами про визнання недійсними правовстановлюючих документів , виданих на підставі цих оскаржуваних актів ; відновленням становища , яке існувало до порушення , є також визнання недійсними свідоцтв про право власності , оскільки на їх підставі здійснюється державна реєстрація права власності на нерухоме майно ( п. 6 ч.1 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") , а тому, як окремий спосіб захисту поновлення порушених прав у судовому порядку , може бути предметом розгляду в господарських судах ( відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30.09.15р. у справі № 911/3396/14); визнання недійсними державних актів на право власності також вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку ( відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.05.13р. у справі № 6-33цс13, від 17.03.15р. у справі № 21-38а15); з врахуванням ст. 58 Конституції України на позовні вимоги до Відповідачів 3-9 щодо скасування рішень органів місцевого самоврядування , прийнятих в проміжку часу з квітня по травень 2011року , позовна давність не поширюється ( а.с. 186-187, т.14).

В судовому засіданні 13.05.19р. розглянуто клопотання представника Відповідача 2 та третьої особи на його стороні фізичної особи ОСОБА_1 про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 231 ГПК України за вимогами Позивача до Відповідачів 3-9, за наведеними у ньому аргументами: доводи Позивача та думка Суду чому саме ця справа з таким саме складом учасником та такими позовними вимогами підлягає розгляду в порядку господарського судочинства не відомі, однак є припущення, що такими процесуальними підставами можуть бути п. п. 6,10,15 ч. 1 ст. 20 ГПК України; разом з тим, питання про те, чи підвідомча господарському суду справа, повинно вирішуватись залежно від того, який характер мають спірні правовідносини, тобто чи є вони приватноправовими чи публічно-правовими , та чи відповідає склад сторін у справі ст.4 ГПК України; в свою чергу ч.3 ст. 19 КАС України передбачено виняток , що адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно - правовому спорі і заявлені разом з ними; оскільки питання щодо права власності Позивачем у межах цього провадження не ставиться і тому є очевидним , що мова в цьому випадку йде не про приватноправові, а про публічно-правові відносини , тому спір за позовними вимогами до Відповідачів 3-9 за юридичною визначеністю підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства , а провадження за цими позовними вимогами в порядку господарського судочинства підлягає закриттю; ( а с. 163-164, т. 13).

В судовому засіданні 13.05.19р. розглянуто клопотання представника третьої особи на стороні Відповідача 2 фізичної особи ОСОБА_1 про закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України за вимогами Позивача до Відповідачів 3-9, за наведеними у ньому аргументами: за доводами Позивача процесуальною підставою для розгляду позовних вимог про скасування рішень органів місцевого самоврядування є п.6 ч.1 ст.20 Кодексу , однак в порушення вимог ч.1 ст. 393 ЦК України Позивач не обґрунтовує невідповідність цих рішень вимогам закону на момент їх ухвалення та вчинених дії щодо видачі на їх підставі відповідних свідоцтв про право власності на об`єкти нерухомого майна, що вказує на відсутність предмету спору ( а. с. 2-4 , т. 14).

В судовому засіданні 13.05.19р. розглянуто клопотання представника третьої особи на стороні Відповідачів 1 та 2 Банку про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 231 ГПК України за вимогами Позивача до Відповідачів 3-9, за наведеними у ньому аргументами: відповідно до ч.1 ст. 21 ГПК України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства, якщо інше не передбачено цим Кодексом ; за результатами аналізу ст. 20 ГПК України можна дійти висновку, що позовні вимоги про скасування рішень виконавчих комітетів органів місцевого самоврядування , визнання недійсними свідоцтв про право власності, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки не можуть розглядатися як самостійні позовні вимоги, оскільки є завжди похідними від вимог у приватно-правому спорі; відсутність ознак приватно-правового спору за цими вимогами та наявність ознак публічно-правового спору за цими вимогами вказує на юрисдикцію адміністративних судів щодо їх вирішення за правилом ч.1 ст. 19 КАС України ( а.с. 8-9, т.14).

Разом з тим, в іншому клопотанні від 25.03.19р. (вх. № г/с 8110 від 25.03.19р.) представник третьої особи на стороні Відповідачів 1 та 2 Банк просить відмовити Позивачу у позовних вимогах до Відповідачів 3-9 за спливом строку позовної давності (а. с. 11, т.14). При цьому у поясненні до клопотання про застосування строків позовної давності від 17.04.19р. за № 0520300/8604-19/112007 ( вх.№ г/с 10613 від 17.04.19р.) представник Банку доводить, що Позивач з позовними вимогами до Відповідачів 3-9 звернувся до суду 06.10.2016року , однак не надав жодного доказу та не вказав жодного аргументу на доведення обставин дотримання строку позовної давності для заявлення цих вимог , тоді як останній сплинув у 2014 році ( а.с. 84, т.14).

В судовому засіданні 13.05.19р. розглянуто також клопотання від 17.04.19р. за № 0520300/8608-19/112046 ( вх.№ г/с 02-44/563/19 від 17.04.19р.) представника третьої особи на стороні Відповідачів 1 та 2 Банку про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч.1 ст. 231 ГПК України за вимогами Позивача до Відповідачів 3-9, за такими аргументами: відповідно до статті 393 ЦК України підставою для визнання акту органу місцевого самоврядування незаконним та його скасування є наявність одночасно таких підстав: право власника порушено, підставою цього порушення є видання правового акту органом місцевого самоврядування , такий акт не відповідає законові ; в свою чергу, ті рішення виконавчих комітетів відповідних рад, які просить скасувати Позивач, та ті свідоцтва про право власності та державні акти на право власності, які просить визнати недійсними Позивач, не можуть підміняти чинність відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про те, що власником об`єктів нерухомого майна як станом на момент подання позову 06.10.2016року, так і станом на 17.04.19р. є Позивач, що вказує на відсутність предмету спору (а. с. 89, т.14).

В судовому засіданні 13.05.19р. розглянуто заяву Олевської міської ради Житомирського району ( Відповідач 6) за №785 від 01.04.19р. ( вх. №г/с 02-44/471/19 від 02.04.19р.) про закриття провадження у справі на підставі п.1 та п. 2 ч.1 ст. 231 ГПК України за вимогами Позивача до Відповідачів 3-9, за аргументами, наведеними іншими учасниками справи ( а.с. 35-36, т.14).

В судовому засіданні 13.05.19р. розглянуто заяву Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирського району ( Відповідач 5) за №б/н від 10.04.19р. ( вх. №г/с 10219 від 12.04.19р.) про закриття провадження у справі на підставі п.1 та п. 2 ч.1 ст. 231 ГПК України за вимогами Позивача до Відповідачів 3-9, за аргументами, наведеними іншими учасниками справи ( а.с. 62 , т.14).

В судовому засіданні 13.05.19р. розглянуто заяву Виконавчого комітету Житомирської міської ради Житомирського району ( Відповідач 3) за №б/н від 09.04.19р. ( вх. №г/с 02-44/545/19 від 12.04.19р.) про закриття провадження у справі на підставі п.1 та п. 2 ч.1 ст. 231 ГПК України за вимогами Позивача до Відповідачів 3-9, за аргументами, наведеними іншими учасниками справи , а також власними аргументами наступного змісту: питання відновлення становища Позивача щодо оспорюваних рішень органів місцевого самоврядування про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна на ТДВ " ЖЛ" в розумінні ст. 393 України можливе за рішенням суду, однак всупереч цій нормі Позивач не обґрунтував невідповідність цих рішень закону на час їх ухвалення ( а. с. 66 , т.14).

В судовому засіданні 13.05.19р. проголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) судове рішення (ухвалу суду від 13.05.19р. про закриття провадження у справі за позовними вимогами Позивача до Відповідачів 3-9).

Мотиви з яких виходив суд, постановляючи ухвалу суду від 13.05.19р., є такими.

Спори, підвідомчі господарським судам України, на час звернення Позивача із позовними вимогами до Відповідачів 3-9 - 05.12.2016 року, визначалися статтею 12 ГПК України . Зокрема, відповідно до пункту 1 частини першої вказаної статті господарським судам були підвідомчі справи у спорах, що виникли з інших підстав, крім спорів, що виникли із публічно-правових відносин та були віднесені до компетенції адміністративних судів. За змістом ч.2 ст. 12 та ч.2 ст. 15 ГПК України спори про визнання недійсними актів органів місцевого самоврядування були підвідомчі господарським судам.

Відповідно до статті 21 ГПК України в редакції чинній станом на 05.12.2016р. відповідачами у господарському процесі могли бути юридичні особи, яким пред`явлено позовну вимогу. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.

Відповідно до ст. 23 ГПК України в редакції чинній станом на 05.12.2016р. позов міг бути поданий до кількох відповідачів. Кожний з відповідачів щодо позивача виступав в судовому процесі самостійно.

Відповідно до ст. ст. 24 та 58 ГПК України в редакції чинній станом на 05.12.2016р. позивач мав право клопотати перед господарським судом про залучення до участі у справі інших відповідачів у разі пред`явлення до них додаткових позовних вимог, зв`язаних з раніше заявленими позовними вимогами підставою виникнення або поданими доказами (п. 3 Інформаційного листа ВГСУ від 02.06.2006року № 01-8/1228).

Чинний станом на 05.12.2016р. та загалом до 15.12.17р. ГПК України не обмежував учасників судового процесу у праві викладати в одному документі заяви та клопотання за різними процесуальними підставами ( ч.4 ст. 22 та ч.1 ст. 24 ГПК України).

Для правильного застосування судами першої інстанції ч.2 ст. 24 ГПК України Пленум Вищого господарського суду України прийняв Постанову від 26.12.2011 № 18 « Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (тут і надалі Постанова ВГСУ №18), у якій надав наступні роз`яснення: якщо у розгляді справи господарським судом буде з`ясовано, що іншим або належним відповідачем у ній мала б бути особа, яка згідно з процесуальним законом не може бути учасником судового процесу в господарському суді, а позивач наполягає на розгляді відповідної справи саме господарським судом, останній не вправі ні залучати відповідну особу до участі у справі, ані припиняти провадження в ній, а повинен розглянути справу стосовно того відповідача, якому пред`явлено позовну вимогу, та прийняти рішення по суті справи (в тому числі про відмову в позові, якщо відповідач є неналежним) ( абз. 6 п. 1.3 Постанови ВГСУ №18).

З огляду на зміст абз. 2 та 6 п. 1.3 Постанови ВГСУ №18 питання чи були Відповідачі 3-9 належними суд вправі був вирішувати виключно на стадії прийняття рішення у справі в нарадчій кімнаті. Лише на стадії прийняття рішення у справі в нарадчій кімнаті суд вправі був вирішувати відповідність заявлених позовних вимог (їх наявність /відсутність/ підвідомчість) до визначеного у позові відповідача (відповідачів) на підставі ст. ст. 1, 12 та 21 ГПК України.

Надане в абз. 2 та 6 п. 1.3 Постанови ВГСУ №18 роз`яснення було спрямоване на недопущення судами першої інстанції відмови в розгляді по суті позовної заяви.

За змістом ст. 19 КАС України в редакції чинній станом на 05.12.2016р. до юрисдикції адміністративних судів належав спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень ( правова позиція Великої Палати Верховного Суду , викладена у постановах від 23.05.2018 року у справі № 914/2006/17 та від 20.11. 2018 року у справі № 911/1431/18) .

З врахуванням викладеного , та оскільки стаття 1 ГПК України гарантувала право на звернення до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ будь-якій юридичній особі, яка вважала свої права порушеними актами органів місцевого самоврядування, підстави відносити позовні вимоги Позивача до Відповідачів 3- 9 про скасування цих актів до адміністративної юрисдикції станом на 05.12.2016 р. були відсутні.

Окрім того, описовою частиною цієї ухвали не підтверджується процесуальна позиція учасників судового процесу щодо непідвідомчості господарському суду заявлених позовних вимог Позивача до Відповідачів 3-9 під час розгляду справи за їх участю після 05.12.2016року на підставі п. п.1 та 1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України.

В свою чергу, за наявності відповідних клопотань для господарського суду були обов`язковими для врахування роз`яснення , викладені у п.10 Постанови Пленуму ВГСУ № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення», прийнятої на підставі пункту 6 частини другої статті 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", про те, що результати розгляду господарським судом заяв (клопотань) учасників судового процесу повинні зазначатися в мотивувальній, а не в резолютивній частині рішення суду, прийнятого по суті справи, за винятком тих випадків, коли суд вирішує питання про вжиття заходів до забезпечення позову (статті 67, 68 ГПК), відстрочку або розстрочку виконання рішення (стаття 121 ГПК).

Відповідно до чинної станом на 05.12.2016р. та загалом до 15.12.17р. ч.ч. 1-2 ст.111-28 ГПК України для господарського суду був обов`язковим висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України. Лише за наявності достатніх для цього мотивів суд першої інстанції мав право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України. Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягнуло за собою відповідальність, установлену законом.

Відповідно до сформованої як станом на 05.12.2016р., так і в подальшому правової позиції Верховного Суду України, позовні вимоги про оскарження рішень органів місцевого самоврядування повинні заявлятися у комплексному поєднанні із вимогами про визнання недійсними правовстановлюючих документів, виданих на підставі цих оскаржуваних актів ( йдеться про свідоцтва про право власності на нерухоме майно та державні акти на право власності на земельні ділянки , які є документами, на підставі яких здійснювалась реєстрація права власності ( п.6 ч.1 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") ( постанови від 22.05.13 р. у справі № 6-33цс13, від 11.11.14р. у справі № 21-405а14, від 17.03.15р. у справі № 21-38а15, від 30.09.15р. у справі № 911/3396/14, від 13.04.16р. у справі № 6-1528цс15, від 16.11.2016 № 6-405цс16).

За пунктом 1 частини першої статті 80 ГПК України господарський суд припиняв провадження у справі, якщо спір не підлягав вирішенню в господарських судах України. Це положення слід розуміти таким чином, що такий спір (між тими ж сторонами, про цей же предмет та з тих самих підстав) міг бути розглянутий в суді іншої юрисдикції ( постанова Великої Палати Верховного Суду від 30.10.18 року у справі № 905/2445/17).

Таким чином, станом на 05.12.2016 року були відсутні підстави для застосування п. п.1 та 1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України щодо припинення провадження у справі як в цілому , так і в частині Відповідачів 3-9.

Викладені мотиви надано на наступні аргументи розглянутого в судовому засіданні 13.05.19р. клопотання представника Відповідача 2 та третьої особи на його стороні фізичної особи ОСОБА_1 про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 231 ГПК України: доводи Позивача та думка Суду чому саме ця справа з таким саме складом учасником та такими позовними вимогами підлягає розгляду в порядку господарського судочинства не відомі, однак є припущення, що такими процесуальними підставами можуть бути п. п. 6,10,15 ч. 1 ст. 20 ГПК України.

У п. 9 ч.1 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України ( тут і надалі за текстом - Кодекс в редакції чинній з 15.12.2017р.) передбачено, що справи у судах першої інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу;

У ч.3 ст.3 Кодексу передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Кодексу сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 цієї статті позивачами є особи, які подали позов про захист порушеного права, а згідно з ч. 3 цієї статті відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

За змістом статті 4 Кодексу, до якої відсилає ч. 1 ст. 45, відповідачами у господарському суді можуть бути, зокрема, органи місцевого самоврядування у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду.

Стаття 47 Кодексу визначає аналогічні критерії позову, який пред`являється одним позивачем до кількох відповідачів , що були передбачені у ст. 23 Кодексу в редакції чинній станом на 05.12.2016р. , а саме : кожен із відповідачів щодо позивача діє в судовому процесі самостійно.

В свою чергу ч.2 ст. 47 Кодексу конкретизує підстави процесуальної співучасті відповідачів за позовом одного позивача : це підстава , з якої виникли права позивача та обов`язки відповідачів.

Саме тому, у ч.1 ст. 173 Кодексу передбачено можливість об`єднання в одній позовній заяві декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги .

При цьому похідною вимогою є вимога задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги ( основної вимоги).

Відповідно до ст. 21, ч. 4 ст. 173 Кодексу не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

У ч.3 ст. 233 Кодексу передбачено, що якщо в одному провадженні об`єднані кілька взаємопов`язаних самостійних вимог, суд може ухвалити по будь-якій вимозі часткове рішення та продовжити провадження в частині невирішених вимог . Якщо за вимогами, об`єднаними в одне провадження, відповідачем є одна особа, ухвалення часткового рішення не допускається у разі обґрунтованих заперечень з боку відповідача.

На підставі вищевикладеного, позовні вимоги Позивача до Відповідачів 3-9 як станом на 05.12.2016р., так і станом на 13.05.19р. мали та мають самостійний характер, а їх розгляд судом не залежав від розгляду позовних вимог Позивача до Відповідачів 1 та 2, оскільки останні для таких позовних вимог не були основними вимогами.

Процесуальна самостійність позовних вимог Позивача до Відповідачів 1 та 2 , так само, як і процесуальна самостійність кожного з відповідачів у цій справі, стала підставою для постановлення ухвали суду від 25.03.19р. про закриття провадження у справі за цими вимогами за п.4 ч.1 ст. 231 Кодексу та підставою для продовження провадження у справі в частині невирішених позовних вимог до Відповідачів 3-9 за правилом ч.3 ст. 233 Кодексу до 13.05.19р.

Відповідно до § 1 глави 2 "Юрисдикція" визначається предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів. Так , господарські суди розглядають справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), визнання недійсними актів, що порушують такі права ( п. 6 ч.1 ст. 20 Кодексу).

Окрім того, наведений у ч.1 статті 20 Кодексу перелік справ у спорах, які розглядають господарські суди, не є вичерпний, оскільки в абзаці 1 ч.1 цієї статті законодавцем використано прислівник зокрема для їх виділення (конкретизації).

Оскільки у складі позовних вимог є вимоги про визнання недійсними свідоцтв про право власності на нерухоме майно та державних актів на право власності на земельні ділянки, виданих на ТДВ "ЖЛ" , ця конструкція процесуальної норми дає підстави розглядати такі позовні вимоги саме за правилами господарського судочинства.

Критеріями визначення суб`єктної юрисдикції господарських судів у спорах щодо права власності на майно ( п.6 ч.1 ст. 20 Кодексу) має слугувати щонайменше гл. 29 Цивільного кодексу України "Захист права власності", у якій вміщено ст. 393 , відповідно до якої відповідати за незаконний правовий акт, який порушує права власника, повинен орган місцевого самоврядування, який його ухвалив.

Все вищевикладене додатково доводить, що позовні вимоги Позивача до Відповідачів 3-9 за предметним та суб`єктним критеріями і після 15.12.17р. віднесені Кодексом до юрисдикції господарських судів та мають самостійний характер. Похідними позовними вимогами у спорах щодо права власності на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю) є виключно вимоги щодо реєстрації майна, інших реєстраційних дій ( ч. 12 ст. 30 Кодексу).

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 231 Кодексу господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства. Тобто провадження у справі підлягає закриттю, якщо при її розгляді буде встановлена непідвідомчість справи господарському суду ( постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, ЄДРСРУ № 76596894).

Частина 2 ст. 231 Кодексу передбачає, що якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Водночас справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку з наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку з порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (п. 2 ч. 1 п. ст. 4 КАС України ) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.03.19 року у справа № 910/2987/18).

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.02.19р. у справі № 910/9935/16, від 19.03.19 р. у справі № 906/920/16)

Якщо порушення своїх прав особа вбачає в наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів характер, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень на підставі ст. 21 ЦК України є способом захисту цивільних прав та інтересів у приватноправовому спорі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.04. 19 року у справі № 916/2864/17 ЄДРСРУ № 81139255 )

На підставі вищевикладеного, позовні вимоги Позивача до Відповідачів 3-9 про скасування їх рішень, не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства. Тим більше, не може бути спором адміністративної юрисдикції позовні вимоги про визнання недійсними свідоцтва про право власності на нерухоме майно та державних актів на право власності на земельні ділянки, видані ТДВ «ЖЛ» як правонаступнику ЗАТ «Житомирські ласощі» в проміжку часу з квітня по травень 2011року. Всі заявлені позовні вимоги до Відповідачів 3-9 пов`язані з реалізацією майнового інтересу Позивача відновити статус власника об`єктів нерухомого майна, набутий до припинення ЗАТ "Житомирські області" як юридичної особи в результаті реорганізації шляхом злиття з ТОВ "Будстайл-ХХІ" та утворення ТДВ "ЖЛ" станом на 12.03.2011р.

Тому підстави для задоволення заявлених учасниками судового процесу клопотань про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 231 Кодексу відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Кодексу господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі з підстав відсутності предмета спору може мати місце у випадку, коли наявними в матеріалах справи доказами підтверджується припинення його існування (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), і якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Однак з врахуванням вищевикладеного, підстави для застосування процесуального механізму закриття провадження у справі за позовними вимогами Позивача до Відповідачів 3-9 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Кодексу - відсутні.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження ( постанова Великої Палати Верховного Суду від 17.04.18 р. у справі № 523/9076/16-ц).

Так, застосування п.1 ч. 1 ст. 231 Кодексу пов`язано також з необхідністю вилучати з процесу господарського судочинства справи, порушені за позовами, що подані внаслідок помилкового уявлення особи про її право на звернення до господарського суду у випадках, коли предмет спору чи суб`єктний склад його учасників не охоплюється юрисдикцією господарських судів, чи право або інтерес не підлягають судовому захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.09.18 року у справі № 916/559/17).

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи й у порядку іншого (ніж господарське) судочинства ( постанова Велика Палата Верховного Суду від 11.09.18 року у справі № 905/1926/16).

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" (далі - Закон) встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 11 Кодексу господарські суди у здійсненні судочинства зі справ, віднесених до їх підвідомчості, застосовують судові рішення та ухвали Суду з будь-якої справи, що перебувала в його провадженні.

Так, Європейський суд з прав людини нагадує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Андрієвська проти України" від 01.12.2011).

Суд нагадує, що ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися - у відкритий чи мовчазний спосіб - від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (рішення у справі "Боротюк проти України" від 16.12.2010).

Суд зазначає, що відсутність у провадженні будь-яких вимог грошового характеру не є вирішальним елементом при визначенні того, чи застосовується пункт 1 статті 6 Конвенції у його цивільному аспекті (рішення у справі "Савіцький проти України" від 26.07.2012).

Вирішальним для визначення того, чи стосується справа прав цивільного характеру, є безпосередньо характер права, яке є предметом розгляду (рішення у справі "Церква села Сосулівка проти України" від 28.02.2008).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010 року).

Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Важливим є те, що нова редакція ст. 124 Конституції України, яка набрала чинності 30 вересня 2016 року, містить норму, згідно з якою юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір, акцентуючи саме на факті наявності спору. У свою чергу, попередня редакція передбачала конституційну гарантію того, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Таким чином, юрисдикція суду була звужена виключно до вирішення спорів.

Зазначені зміни до Конституції України суд враховує, застосовуючи рішення Конституційного Суду України стосовно тлумачення попередньої редакції ч. 2 ст. 124, зокрема, від 25 грудня 1997 року №9-зп, від 7 травня 2002 року №8-рп/2002, від 9 липня 2002 року №15-рп/2002 та від 25 січня 2012 року №3-рп/2012, постанову Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», а також іншу попередню практику Верховного Суду України.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях підтверджує наступний правовий висновок: до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (рішення від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001).

Це конституційне тлумачення надано щодо закону (іншого нормативно-правового акту), який містить норми матеріального права ( Цивільний кодекс України , Господарський кодекс України тощо) та допускає можливість застосовувати до спірних відносин не врегульованих законом та звичаєм ділового обороту закон, що регулює подібні відносини ( аналогія закону) , а за відсутності такого - аналогію права. Більше того, забороняється відмова у правосудді з мотивів неповноти, неясності , суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини ( ч. ч. 10,11 ст. 11 ГПК України).

Натомість застосування норм процесуального права здійснюється виключно під час їх дії, що зумовлює необхідність встановлення наявності юридичного спору між позивачем та відповідачем.

Позивач визнає , що позовні вимоги до Відповідача 3-9 про скасування рішень виконкомів відповідних місцевих рад в частині оформлення права власності ТДВ "ЖЛ" на об`єкти нерухомого майна, власником яких він себе вважає після відновлення право-та дієздатності юридичної особи, обґрунтовані не їх невідповідністю вимогам закону на дату їх прийняття в проміжку часу з квітня по травень 2011року , а необхідністю відновити своє правове становище відносно цих об`єктів нерухомого майна. Та суд, приймаючи до уваги все вищевикладене, виходить з тієї правової позиції, що метою здійснення правосуддя - є відновлення або захист порушеного права, а не спростування юридичних фактів , що мали місце у вищенаведений проміжок часу та за відсутності Позивача як суб`єкта права. Додатковим аргументом викладеному є подані учасниками судового процесу клопотання про застосування строку позовної давності до цих позовних вимог, тоді як за загальним правилом ч.1 ст. 261 ЦК України , застосування інституту позовної давності безпосередньо пов`язане з особою , право якої порушується управлінськими діями , рішеннями чи бездіяльністю органів місцевого самоврядування , а також із необхідністю встановлення початку перебігу строку для "права на позов".

Таким чином, суд закриває провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 231 Кодексу за позовними вимогами Позивача до Відповідачів 3-9 в частині скасування рішень виконкомів.

Суд закриває провадження у справі на підставі п. 6 ч. 1 ст. 231 Кодексу за позовними вимогами Позивача про визнання недійсними свідоцтва про право власності, які заявлені до Відповідачів 3-9, та про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки , відповідач за якими відсутній.

Так, належним відповідачем за такими позовними вимогами має бути особа, на користь якої видані правовстановлюючі документи. Участь органів місцевого самоврядування як співвідповідачів (якщо позивач вважає їх винними у порушенні своїх прав) у такому спорі не змінює його приватноправового характеру ( постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.03.19 р. у справі № 910/2987/18, від 23.01.19 р. у справі № 911/1681/18.).

Керуючись ст.ст. 2, 5 , 11, 20, ч.3 ст. 169, ч.1 ст. 207 , п. п.1, 6 ч. 1 ст. 231 , ч.2 ст.232, ч. 3 ст. 233 ГПК , 235 ГПК України, господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Закрити провадження у справі № 906/994/16 за позовними вимогами Закритого акціонерного товариства "Житомирські ласощі" (м. Житомир) до відповідачів Виконавчого комітету Житомирської міської ради (м. Житомир), Виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області (м. Коростень), Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області (м. Бердичів), Олевської міської ради Житомирської області (м. Олевськ), Ружинської селищної ради Житомирської області (смт. Ружин), Високівської сільської ради Житомирської області (с. Високе, Черняхівський район), Виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради Житомирської області (м. Новоград - Волинський) за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Delta Capital S.A. (Дельта Кепітал С.А.) (Женева, Швейцарія) про:

- скасування рішення Виконавчого комітету Житомирської міської ради від 07 квітня 2011 року № 257 "Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна" в частині оформлення права власності Товариству з додатковою відповідальністю "ЖЛ" (ідентифікаційний код юридичної особи 37546647) з видачею свідоцтва про право власності стосовно наступних об`єктів нерухомого майна згідно із пунктами 33-44 додатку 3 до цього рішення: будівлю цеху № 5 загальною площею 2391,60 кв.м, розташовану по вул. Щорса, будинок 67 в м. Житомирі (п. 33 Додатку 3); будівлю цеху № 7 загальною площею 2870,70 кв.м., розташовану по вул. Щорса, будинок 67 в м. Житомирі (п. 34 Додатку 3); будівлю складу з магазином загальною площею 765,30 кв.м. та приміщення АЗС загальною площею 6,20 кв.м., розташованих по вул. Щорса, будинок 67 в м. Житомирі (п. 35 Додатку 3); будівлю складу загальною площею 1812,20 кв.м., розташовану по вул. Щорса, будинок 67 в м. Житомирі (п. 36 Додатку 3); будівлю цеху загальною площею 4388,60 кв.м., розташовану по вул. Щорса, будинок 67 в м. Житомирі (п. 37 Додатку 3); будівлю складу готової продукції загальною площею 2820,60 кв.м., розташовану по вул. Щорса, будинок 67 в м. Житомирі (п. 38 Додатку 3); майновий комплекс виробничих будівель загальною площею 5554,30 кв.м., розташований по вул. Щорса, будинок 67 в м. Житомирі (п. 39 Додатку 3); адміністративну будівлю загальною площею 2862,10 кв.м., розташовану по вул. Щорса, будинок 67 в м. Житомирі (п. 40 Додатку 3); будівлю головного виробничого корпусу загальною площею 7918,30 кв.м., розташовану по вул. Щорса, будинок 67 в м. Житомирі (п. 41 Додатку 3); приміщення захисної споруди загальною площею 290,90 кв.м, розташоване по майдану Станишівському, будинок 7 в м. Житомирі (п.42 Додатку 3); приміщення магазину загальною площею 552,70 кв.м., розташоване по вул. Щорса, будинок 145 в м. Житомирі (п.43 Додатку 3); приміщення магазину загальною площею 104,10 кв.м., розташоване по вул. Московська, будинок 12 в м. Житомирі (п.44 Додатку 3);

- визнання недійсними Свідоцтва про право власності Товариства з додатковою відповідальністю "ЖЛ" (ідентифікаційний код юридичної особи 37546647), видані виконкомом Житомирської міської ради 08 квітня 2011 року на підставі рішення від 07 квітня 2011 року №257 стосовно наступних об`єктів нерухомого майна: будівлю цеху № 5 загальною площею 2391,60 кв.м, розташовану по вул. Щорса, будинок 67 в м. Житомирі; будівлю цеху № 7 загальною площею 2870,70 кв.м., розташовану по вул. Щорса, будинок 67 в м. Житомирі; будівлю складу з магазином загальною площею 765,30 кв.м. та приміщення АЗС загальною площею 6,20 кв.м., розташованих по вул. Щорса, будинок 67 в м. Житомирі; будівлю складу загальною площею 1812,20 кв.м., розташовану по вул. Щорса, будинок 67 в м. Житомирі; будівлю цеху загальною площею 4388,60 кв.м., розташовану по вул. Щорса, будинок 67 в м. Житомирі; будівлю складу готової продукції загальною площею 2820,60 кв.м., розташовану по вул. Щорса, будинок 67 в м. Житомирі; майновий комплекс виробничих будівель загальною площею 5554,30 кв.м., розташований по вул. Щорса, будинок 67 в м. Житомирі; адміністративну будівлю загальною площею 2862,10 кв.м., розташовану по вул. Щорса, будинок 67 в м. Житомирі; будівлю головного виробничого корпусу загальною площею 7918,30 кв.м., розташовану по вул. Щорса, будинок 67 в м. Житомирі; приміщення захисної споруди загальною площею 290,90 кв.м, розташоване по майдану Станишівському, будинок 7 в м. Житомирі; приміщення магазину загальною площею 552,70 кв.м., розташоване по вул. Щорса, будинок 145 в м. Житомирі; приміщення магазину загальною площею 104,10 кв.м., розташоване по вул. Московська, будинок 12 в м. Житомирі;

- скасування рішення Виконавчого комітету Житомирської міської ради від 12 травня 2011 року № 345 "Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна та втрату чинності окремих пунктів рішення міськвиконкому" в частині оформлення права власності Товариства з додатковою відповідальністю "ЖЛ" (ідентифікаційний код юридичної особи 37546647) з видачею свідоцтва про право власності стосовно наступних об`єктів нерухомого майна згідно з пунктами 2, 3, 8 додатку 3 до цього рішення: приміщення будівлі захисної споруди загальною площею 288,30 кв.м., розташовану по вул. Щорса, будинок 67 в м. Житомирі (п. 2 Додатку 3); будівлю складу спиртомістких концентратів і спирту загальною площею 141,90 кв.м., розташовану по вул. Щорса, будинок 67 в м. Житомирі (п. 3 Додатку 3); будівлю прохідної №2 загальною площею 97,70 кв.м., розташовану по майдану Станишівському, будинок 7 в м. Житомирі (п. 8 Додатку 3);

- визнання недійсними Свідоцтва про право власності Товариства з додатковою відповідальністю "ЖЛ" (ідентифікаційний код юридичної особи 37546647), видані виконкомом Житомирської міської ради 13 травня 2011 року на підставі рішення від 12 травня 2011 року №345 стосовно наступних об`єктів нерухомого майна: приміщення будівлі захисної споруди загальною площею 288,30 кв.м., розташовану по вул. Щорса, будинок 67 в м. Житомирі; будівлю складу спиртомістких концентратів і спирту загальною площею 141,90 кв.м., розташовану по вул. Щорса, будинок 67 в м. Житомирі; будівлю прохідної №2 загальною площею 97,70 кв.м., розташовану по майдану Станишівському, будинок 7 в м. Житомирі;

- скасування рішення виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області від 27 квітня 2011 року №230 "Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб", в частині оформлення права власності на нежитлове приміщення магазину загальною площею 51,5 кв.м. по вулиці Грушевського, 43 в м. Коростені за Товариством з додатковою відповідальністю "ЖЛ" (ідентифікаційний код юридичної особи 37546647) згідно із підпунктом 1-3 пункту І цього рішення;

- визнання недійсним Свідоцтво про право власності Товариства з додатковою відповідальністю "ЖЛ" (ідентифікаційний код юридичної особи 37546647) на нежиле приміщення магазину загальною площею 51,5 кв.м. по вулиці Грушевського, 43 в м. Коростені Житомирської області, видане виконком Коростенської міської ради 10 травня 2011 року на підставі рішення від 27 квітня 2011 року № 230;

- скасування рішення виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області від 20 травня 2011 року №304 "Про оформлення права приватної власності юридичній особі шляхом заміни правовстановлювального документа на магазин №18 по вул. 30-річчя Перемоги, 3/13" ;

- визнання недійсним Свідоцтво про право власності Товариства з додатковою відповідальністю "ЖЛ" (ідентифікаційний код юридичної особи 37546647) на нежиле приміщення магазину № 18 загальною площею 50,6 кв.м., за адресою: Житомирська область, м. Бердичів , вул . 30-річчя Перемоги (вулиця 30 років Перемоги назва нечинна ), будинок 3/13, видане виконком Бердичівської міської ради 25 травня 2011 року на підставі рішення від 20 травня 2011 року №304;

- скасування рішення виконавчого комітету Олевської міської ради Житомирської області від 21 квітня 2011 року №121 "Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних осіб";

- визнання недійсним Свідоцтво про право власності Товариства з додатковою відповідальністю "ЖЛ" (ідентифікаційний код юридичної особи 37546647) на нежитлове вбудоване приміщення загальною площею 36,1 кв.м., за адресою: Житомирська область, Олевський р-н, м. Олевськ, вул. Володимирська, будинок 1, видане виконком Олевської міської ради 21 квітня 2011 року на підставі рішення від 21 квітня 2011 року №121;

- скасування рішення виконавчого комітету Ружинської селищної ради Житомирської області від 21 квітня 2011 року №46 "Про оформлення права приватної власності юридичній особі шляхом заміни правовстановлюючих документів на будівлю по вул. Деркача , 1";

- визнання недійсним Свідоцтво про право власності Товариства з додатковою відповідальністю "ЖЛ" (ідентифікаційний код юридичної особи 37546647) на нежитлову будівлю, продовольчий магазин загальною площею 143,5 кв.м., за адресою: Житомирська область, Ружинський р -н, с. Заріччя, вул. Деркача Ф., будинок 1, видане виконком Ружинської селищної ради 15 травня 2011 року на підставі рішення від 21 квітня 2011 року №46;

- скасування рішення виконавчого комітету Високівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області від 18 травня 2011 року за № 29 "Про оформлення права приватної власності та зміну адреси юридичній особі шляхом внесення змін до правовстановлюючих документів на будівлю сокоцеху по вул. Чеська 50 (нова адреса - Чеська, 5а)" в частині оформлення права приватної власності Товариства з додатковою відповідальністю "ЖЛ" (ідентифікаційний код юридичної особи 37546647) шляхом внесення змін до свідоцтва про право власності на будівлю сокоцеху загальною площею 949,1 кв.м. згідно із пунктом 1 цього рішення;

- визнання недійсним Свідоцтво про право власності Товариства з додатковою відповідальністю "ЖЛ" (ідентифікаційний код юридичної особи 37546647) на будівлю сокоцеху та надвірні будівлі і споруди, яка в цілому складається з будівлі сокоцеху загальною площею 949,10 кв.м. та надвірних будівель і споруд за адресою с. Високе по вул. Чеській, 5а. видане виконком Високівської сілської ради Черняхівського району 24 травня 2011 року на підставі рішення від 18 травня 2011 року за № 29;

- скасування рішення виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради Житомирської області від 27 квітня 2011 року №162 "Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна та видачу свідоцтв про право власності" в частині оформлення права приватної власності та видачі свідоцтва про право власності Товариства з додатковою відповідальністю "ЖЛ" (ідентифікаційний код юридичної особи 37546647) на нежитлове приміщення магазину загальною площею 63,8 кв.м. на вулиці Замкова №7, яке є правонаступником майна товариства "Житомирські ласощі згідно із пунктом 2 цього рішення;

- визнання недійсним Свідоцтво про право власності Товариства з додатковою відповідальністю "ЖЛ" (ідентифікаційний код юридичної особи 37546647) на нежитлове приміщення магазину загальною площею 63,8 кв.м. на вулиці Замкова №7 в місті Новоград-Волинське, видане Комунальним підприємством "Новоград-Волинське міжміське бюро технічної інвентаризації" 19 травня 2011 року на підставі рішення виконавчого комітету від 27 квітня 2011 року №162;

- визнання недійсними Державні акти на право власності Товариства з додатковою відповідальністю "ЖЛ" (ідентифікаційний код юридичної особи 37546647) стосовно наступних земельних ділянок, розташованих по вул. Щорса, будинок 67 в м. Житомирі: серії ЯЛ №549610 на земельну ділянку площею 0,1636 га, кадастровий номер :07:031:0039; серії ЯЛ №549613 на земельну ділянку площею 0,2539 га, кадастровий номер :07:031:0040; серії ЯЛ №549616 на земельну ділянку площею 0,6419 га, кадастровий номер :07:031:0041; серії ЯЛ №549617 на земельну ділянку площею 0,1527 га, кадастровий номер :07:031:0042; серії ЯЛ №549618 на земельну ділянку площею 0,1949 га, кадастровий номер :07:031:0043; серії ЯЛ №549619 на земельну ділянку площею 0,2740 га, кадастровий номер :07:031:0044; серії ЯЛ №549614 на земельну ділянку площею 0,8408 га, кадастровий номер :07:031:0045; серії ЯЛ №549615 на земельну ділянку площею 0,2687 га, кадастровий номер :07:031:0046; серії ЯЛ №549620 на земельну ділянку площею 0,2570 га, кадастровий номер :07:031:0047; серії ЯЛ №549611 на земельну ділянку площею 0,2971 га, кадастровий номер :07:031:0048; серії ЯЛ №549612 на земельну ділянку площею 0,0853 га, кадастровий номер :07:031:0049.

Ухвала набрала законної сили 13.05.2019року та підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду на підставі статті 255 ГПК України.

Повний текст ухвали складено 22.05.19р.

Суддя Машевська О.П.

Друк:

1 - в справу

2 - позивачу ЗАТ "Житомирські ласощі" ( рек.з пов.),

3 - 4 відповідачам ТОВ "Ренесанс Траст" та ОСОБА_2 (рек.з пов.),

5 - 6 третій особі ПАТ "Державний експертно-імпортний банк України" на 2 адреси Житом. філії та м. Київ (рек.з пов.),

7 - третій особі Delta Capital S.A. (Дельта Кепітал С.А.) (представнику Мельник Н.А .) (рек.з пов.),

8 - Викон. комітету Житомирської міської ради ( 10014, майдан ім. С.П. Корольова, 4/2, м. Житомир) ( рек. з пов.),

9 - Викон. комітету Коростенської міської ради ( 11500, вул. Грушевського ,22, м. Коростень) (рек. з пов.),

10 - Викон. комітету Бердичівської міської ради ( 13300, вул. Центральна,1, м. Бердичів) ( рек. з пов.),

11- Олевській міській раді ( 11001, вул. Володимирська,2 м. Олевськ) ( рек. з пов..),

12 - Ружинській cелищній раді і( 13601, вул. Бурди , 44, смт. Ружин) ( (рек. з пов.),

13- Високівській сільській раді ( 12341, вул. Чеська , 46, с. Високе, Черняхівський район ) (рек. з пов.),

14 - Викон. комітету Новоград-Волинської міської ради (11700, вул. Шевченка,16, м. Новоград - Волинський) (рек.з пов.),

15- третій особі ОСОБА_1 ( АДРЕСА_8 ) (рек. з пов.),