ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"15" травня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/746/18

Господарський суд Одеської області у складі судді Волков Р.В.,

розглянувши заяву про відстрочення виконання рішення господарського суду Одеської області від 23.08.2018 за вх.№2-1287/19 від 21.03.2019

у справі за позовом ASSTRA Forwarding AG (Асстра Форвардінг АГ) (Банхофштрассе,37, м. Цюріх, Швейцарія, СН-8001)

до відповідача: Спільне підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю "ДУНАЙ-ТРАНЗІТ" (65026, м. Одеса, узвіз Деволанівський, 7)

про стягнення 21 453,39 євро

Представники сторін:

від позивача - Плотвицький Д.Д.

від відповідача - Кушнір О.М.

ВСТАНОВИВ:

21.03.2019 Спільне підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю "ДУНАЙ-ТРАНЗІТ" звернулось до господарського суду Одеської області із заявою (вх.№2-1287/19 про відстрочення виконання рішення господарського суду Одеської області від 23.08.2018 по справі №916/746/18.

Листом від 22.03.2019 заявнику було повідомлено про те, що 22.03.2019 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла касаційна скарга від Спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "ДУНАЙ-ТРАНЗІТ" на постанову від 28.01.2019 та рішення господарського суду Одеської області від 23.08.2019, у зв`язку з цим зазначено, що заява буде розглянута після повернення матеріалів справи до господарського суду Одеської області.

Ухвалою від 08.05.2019 було призначено розгляд заяви на 15.05.2019.

14.05.2019 до суду надійшло заперечення на заячву про відстрочення виконання судового рішення від ASSTRA Forwarding AG.

У судовому засіданні відповідач підтримав подану заяву, позивач заперечував проти її задоволення.

У заяві про відстрочення виконання рішення відповідач вказує, що можливість сплатити кошти на виконання рішення прямо залежить від фінансового стану відповідача, а також від можливості його поліпшення в короткочасній перспективі, втім на поточних рахунках не обліковуються грошові кошти в достатній сумі, на підтвердження чого надає довідки про залишок коштів на рахунках. Також надає копію постанови Одеського апеляційного суду у справі №523/15079/16-ц, відповідно до якої підприємство зобов`язано сплатити 252056,00 грн.

Посилається на те, що вказані обставини та незадовільний фінансовий стан підприємства обумовлені, зокрема, поведінкою позивача у даній справі, а виконання рішення неможливе без відстрочення його на термін, достатній для виплати без тяжких економічних наслідків для відповідача.

Вказує, що очікується покращення фінансового стану завдяки можливості отримання бюджетного відшкодування з податку на додану вартість. З урахуванням вказаного, просить відстрочити виконання рішення суду до 23.08.2019.

У запереченні позивач вказує, що відсутність коштів на рахунках не є підставою для відстрочення рішення суду, крім того, відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження" стягнення може бути накладено не тільки на грошові кошти, а і на майно боржника. Зазнчає, що відповідач навмисно не надає інформацію про належне йому майно, зокрема, транспортні засоби, які є у відповідача як у перевізника. Посилається на те, що відстрочення виплати не призведе до порушення прав позивача, що не відповідає дійсності, оскільки дії відповідача вже призвели до збитків позивача, а також стали причиною іміджевих втрат, вимушене залучення кредитних коштів.

Посилається на те, що підприємництво є діяльністю на власний ризик, а надана постанова Одеського апеляційного суду лише додатково характеризує відповідача.

Розглянувши матеріали заяви, заслухавши пояснення сторін, суд встановив наступне.

Компанія звернулася до господарського суду Одеської області з позовом до Підприємства про стягнення 21 453,39 євро завданих збитків, у зв`язку з втратою вантажу при його перевезенні.

Рішенням господарського суду Одеської області від 23.08.2018 у справі, яке залишено без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.01.2019, позов задоволено повністю, з посиланням на його обґрунтованість.

Постановою Верховного Суду від 11.04.2019 рішення господарського суду Одеської області від 23.08.18 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.01.19 у справі № 916/746/18 залишено без змін.

Проаналізувавши доводи сторін, дослідивши подані документи, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення у зв`язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Ч.ч.3-4 ст. 331 ГПК України встановлено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Таким чином, законодавець у будь-якому випадку пов`язує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

При цьому положення ГПК України не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд повинен оцінити докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 86 ГПК України.

Відповідно до вказаної статті господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Разом з тим необхідно враховувати, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012); відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 ст. 6 Конвенції права (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Враховуючи те, що існування заборгованості, підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008), то з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити:

1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами;

2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми;

3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як "потерпілої сторони";

4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Тобто, у цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення.

Водночас, оскільки п. 1 ст. 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення ЄСПЛ у справі "Горнсбі проти Греції", у справі "Бурдов проти Росії", у справі "Ясюнієне проти Литви").

Складне фінансове становище Спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "ДУНАЙ-ТРАНЗІТ", яким обґрунтована винятковість обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, з урахуванням того, що господарська діяльність здійснюється ним на власний ризик, не може бути безумовною підставою для надання відстрочки виконання судового рішення; при цьому, відстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Суд доходить висновку, що наведені відповідачем обставини, не свідчать про неможливість виконання рішення суду у цій справі, а лише відображають поточну підприємницьку діяльність відповідача, що не є обставинами, з якими закон пов`язує можливість відстрочення виконання судового рішення, а обставини, на які посилається Спільне підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю "ДУНАЙ-ТРАНЗІТ", лише вказують на несприятливість виконання рішення суду для нього у цей час та можливість настання негативних наслідків у зв`язку з цим. При цьому, фінансове становище відповідача є результатом його власної підприємницької діяльності, в ході якої відповідач мав планувати свої видатки.

На підставі викладеного та керуючись ст. 331, 234 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. У заяві Спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "ДУНАЙ-ТРАНЗІТ" (65026, м. Одеса, узвіз Деволанівський, 7) про відстрочення виконання рішення по справі №916/746/18 відмовити.

Вступна та резолютивна частини ухвали оголошені 15.05.2019. Ухвала набирає чинності в порядку, передбаченому ст. 235 ГПК України, та може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складання повного тексту. Повний текст ухвали складено та підписано 20.05.2019.

Суддя Р.В. Волков