Справа № 909/487/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відкриття провадження у справі

17.05.2019 м. Івано-Франківськ

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шіляк М.А., розглянувши матеріали позовної заяви (№02-565 вих.-19 від 08.05.2019; вх. № 8915/19 від 13.05.19)

за позовом: Заступника керівника Калуської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі: Міністерства аграрної політики та продовольства України

до відповідача: Долинської міської ради

про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, визнання недійсними та скасування свідоцтв про право власності, визнання за державою права власності.

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Калуської місцевої прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України до Долинської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Долинської міської ради Івано-Франківської області №261 від 24.04.2008 "Про оформлення права власності на об"єкти нерухомого майна за територіальною громадою м.Долина", визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності від 19.06.2008 серія САС №014008 на майновий комплекс колишнього Долинського солевиварювального комбінату за адресою: вул. Оболонська , 11(вул. 1 Травня) у м. Долина Івано-Франківської області; визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності від19.06.2008 серія САС №014005 на свердловину "Барбара" за адресою: вул. Оболонська (вул. 1 Травня) у м. Долина Івано-Франківської області та визнання за державою в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України право власності на майновий комплекс колишнього Долинського солевиварювального комбінату за адресою вул. Оболонська, 11 у м. Долина Івано-Франківської області вартістю 404, 6 тис. грн, такі об"єкти:

А. - адміністративний корпус загальною площею 398 кв.м.

Б. - головний корпус загальною площею 403, 8 кв.м.

В. - майстерня загальною площею 308,5 кв.м.

Г. - склад загальною площею 1287,5 кв.м.

Д. - газо-розподільний пункт загальною площею 14,3 кв. м.

Е. - прохідна загальною площею 15,9 кв. м.

Є. - нафтозбірник загальною площею 8,7 кв.м.

Ж. - солезбірник загальною площею 93,1 кв. м.

- на свердловину "Барбара" за адресою: вул. Оболонська (вул. 1Травня) у м. Долина Івано-Франківської області загальною площею 67,1 кв.м.

- на конюшню по вул. Шептицького, 72 в м.Долина загальною площею 109,3 кв.м.

Згідно ч. 3 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст. 174 цього Кодексу (ч. 4 ст. 53 ГПК України).

В силу п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" від 31.03.2005).

Водночас існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так у справі "Менчинська проти Російської Федерації" рішення від 15.01.2009, Європейський Суд висловив позицію стосовного того, що сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави.

Європейський Суд з прав людини уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо Суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено. Відтак прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Положення п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України обумовлюють обов`язкову наявність спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Відповідно до ч. 3 ст. 23 вказаного Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави для висновку про те, що прокурор може представляти в судовому порядку інтереси держави лише у двох випадках: - якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; - у разі відсутності такого органу. Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно. "Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. "Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. "Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. При цьому випадками за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) № 3-рп/99 від 08.04.1999 Конституційний Суд України з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Таким чином "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави" особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

В даній справі органом уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах є Міністерство аграрної політики та продовольства України.

Проте, як вбачається з обставин справи в наявності бездіяльність останнього.

Позовна заява відповідає вимогам, встановленим ст. 162 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Підстав для її повернення або відмови у відкритті провадження у справі, встановлені ГПК України, відсутні.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 12 ГПК України господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження та позовного провадження (загального або спрощеного). Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Заступником керівника Калуської місцевої прокуратури при поданні позову зазначено третіх осіб без самостійних вимог на стороні позивача: Державне підприємство "Долинський солевиварювальний завод" та Регіональне відділення Фонду державного майна в Івано-Франківській області.

Відповідно до ст. 50 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Зважаючи на предмет та підстави позову, суд зазначає, що наявні обґрунтовані підстави вважати, що рішення суду у цій справі може вплинути на права та обов`язки Державного підприємства "Долинський солевиварювальний завод" та Регіональне відділення Фонду державного майна в Івано-Франківській області, а тому суд залучає цих осіб до участі у справі третіми особами на стороні позивача.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суд визнав їх достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження у справі та розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Керуючись ст. 50, 176, 233, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі.

2. Здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

3. Підготовче засідання призначити на 05.06.2019 об 11:00 год. Засідання відбудеться у приміщенні Господарського суду Івано-Франківської області за адресою: вул. Шевченка, 16, м. Івано-Франківськ, 76018, зал судових засідань № 20.

4. Залучити до участі у справі третіх осіб без самостійних вимог на стороні позивача: Державне підприємство "Долинський солевиварювальний завод", вул. Оболонська, 11А, м.Долина, Івано-Франківська область, 77500 та Регіональне відділення Фонду державного майна в Івано-Франківській області, вул. Василіянок, 48, м.Івано-Франківськ, 76019.

5. Позивачу роз`яснити що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання, а також відповідно до ч. 3 ст. 46 ГПК України позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання.

6. Встановити відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та доданих до нього документів, що підтверджують заперечення проти позову протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали та надати (надіслати) позивачу копію відзиву та доданих до нього документів, докази чого надіслати (надати) суду.

7. Повідомити сторін, що у разі надходження до суду відзиву відповідача на позовну заяву, позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач в свою чергу має право подати заперечення на відповідь позивача у відповідності до ст. ст. 166 та 167 ГПК України.

8. Третім особам без самостійних вимог на стороні позивача подати суду письмові пояснення по суті позовних вимог.

9. При направленні у судове засідання уповноважених представників сторін, останнім мати при собі відповідно до ст. 60 ГПК України документи, що підтверджують повноваження представників.

Учасники справи можуть отримувати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/fair/sud5010/ та на веб-сторінці Єдиного державного реєстру судових рішень за веб-адресою http://reyestr.court.gov.ua/.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Ухвалу підписано 17.05.2019.

Суддя М.А. Шіляк