СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2019 р. Справа № 922/2264/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Склярук О.І., суддя Терещенко О.І. , суддя Хачатрян В.С. ,

при секретарі судового засідання: Тимошенко А.А.,

за участю представників сторін:

від позивача: Єфременко О.О ., адвокат за дов.,

від відповідача: Засядько М.В., адвокат за дов.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача за первісним позовом за вх. №829 Х/1 на рішення господарського суду Харківської області від 07.02.19 (повний текст складено 18.02.2019, суддя Шатернікова М.І.) у справі №922/2264/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут", м. Харків,

про стягнення 264 154 712,36 грн.

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут", м. Харків,

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,

про визнання частково недійсним пункт 1.6 договору № 16-451-Н купівлі-продажу природного газу від 28.10.2016

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство "НАК "Нафтогаз України", 13.08.2018 року звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут", про стягнення заборгованості у розмірі 264 154 712,36 грн., з яких: пеня у розмірі 130204182,67 грн., 3 % річних у розмірі 32067497,63 грн., інфляційні втрати у розмірі 101883032,05 грн. Судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 616700,00 грн. позивач також просить покласти на відповідача. Свої вимоги позивач обґрунтовує невиконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором № 16-451-Н купівлі-продажу природного газу від 28.10.2016 року в частинні здійснення своєчасної оплати за переданий газ.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.08.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 922/2264/18, розгляд якої вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 04.09.2018 р. о 10:30.

30.08.2018 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" надійшла зустрічна позовна заява до Публічне акціонерне товариство "НАК "Нафтогаз України" про визнання частково недійсним пункт 6.1 договору № 16-451-Н купівлі-продажу природного газу від 28.10.2016 року, укладеного між сторонами. Зустрічний позов обґрунтовано тим, що оспорювана частина договору суперечить Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20, Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженого наказом Міненерговугілля та Мінфіну №493/688 від 03.08.2015, Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002, оскільки визначає строки оплати спожитого газу, в той час, як на оплату газу за пільговими та субсидованими категоріями споживачів розраховується держава у визначеному нормативними актами порядку.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04.09.2018 року повернуто заявнику зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" до Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" про визнання недійсною окремої частини договору № 16-451-Н від 28.10.2016 року.

17.09.2018 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" надійшла апеляційна скарга (вх. № 1104) на ухвалу господарського суду Харківської області від 04.09.2018 року у справі № 922/2264/18.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 19.09.2018 р. провадження у справі 922/2264/18 було зупинене до повернення матеріалів справи з Харківського апеляційного господарського суду.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 07.11.2018 апеляційну скаргу ТОВ "Харківгаз Збут" було задоволено, ухвалу господарського суду Харківської області від "04" вересня 2018 р. у справі № 922/2264/18 - скасовано, справу передано на розгляд до Господарського суду Харківської області.

19.11.2018 справа була повернута до Господарського суду Харківської області.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 23.11.2018 року провадження у справі № 922/2264/18 було поновлено; прийнято зустрічну позовну заяву ТОВ "Харківгаз Збут" до ПАТ "НАК "Нафтогаз України" про визнання частково недійсним пункт 6.1 договору для спільного розгляду з первісним позовом по справі № 922/2264/18.

Рішенням господарського суду Харківської області у справі № 922/2264/18 у задоволенні первісного позову Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" про стягнення 264 154 712,36 грн. відмовлено повністю.

Зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" задоволено повністю.

Визнано частково недійсним пункту 6.1. договору № 16-451-Н купівлі-продажу природного газу від 28.10.2016, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут", а саме:

- текст пункту 6.1 Договору абзацу 3: «... і має бути здійснений протягом 90 днів з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу. У разі, якщо продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів, які перевищують 5 денний строк».

- текст пункту 6.1 Договору абз.6 повністю: «Покупець зберігає за собою право надати акт звіряння розрахунків, передбачений в абзаці четвертому цього пункту, до закінчення 90 (дев`яностого) дня, що відраховується з 1 числа місяця, що настає за місяцем в якому була здійснена купівля-продаж природного газу. При цьому, у випадку, якщо покупець надає продавцеві передбачений абзацом четвертим цього пункту акт звіряння пізніше 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу але до закінчення 90 днів, що відраховується з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу то розрахунок за придбаний покупцем газу, в частині суми зазначеної в такому акті звіряння, буде здійснюватися в порядку, передбаченому абзацом третім цього пункту але з такими особливостями. З дати надання продавцеві покупцем зазначеного вище акту звіряння, припиняється нарахування неустойки, 3 % річних, а також інфляційних збитків на суму, зазначену в такому акті звіряння, на період з дати надання акту звіряння продавцеві і до закінчення 90 днів, що відраховуюся з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі- продажу природного газу. Остаточний розрахунок за придбаний покупцем природний газ в частині, що підлягає оплаті за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20 (Офіційний вісник України, 2005 р. № 2, ст. 88), має бути здійснений до закінчення 90 (дев`яностого) дня, що відраховується з 1 числа місяця, що настає за місяцем в якому була здійснена купівля-продаж природного газу, за виключенням випадків, коли продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його то зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів які перевищують цей 5 денний строк».

- текст пункту 6.1 Договору абз. 7 повністю: «Покупець може ініціювати проведення розрахунків за придбаний природний газ за процедурою передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20 і після спливу 90 денного строку, передбаченого абзацом 3 цього пункту».

- текст пункту 6.1 Договору абз. 8 повністю: «Сторони погодили, що підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20 не змінює строків та умов розрахунків за цим договором, за виключенням випадків, коли продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його то зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів, які перевищують цей 5 денний строк»

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; ідент. код 20077720) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" ( 61004 , Харківська область, м. Харків, вул. Москалівська, буд 57/59; ідент. код 39590621) 1762,00 грн. судового збору.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, щодо наявності підстав з яким Закон пов`язує можливість визнати частково недійсними певні пункту договору. У задоволені первісного позову було відмовлено, оскільки розрахунок ПАТ "НАК "Нафтогаз України" не відповідає фактичним обставинам зміненого порядку та строку проведення оплати за Договором по сумам, на які підписано Спільні протокольні рішення.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулася до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить рішення по справі скасувати та т прийняти нове рішення, яким позовні вимоги за первісним позовом задовольнити повністю, у задоволенні зустрічного позову відмовити. Вважає, що рішення по справі прийнято судом першої інстанції без врахування усіх обставин справи. Посилається, що судом першої інстанції при задоволенні зустрічного позову не було враховано приписи ст.627 ЦК України, якими встановлено свободу договору. Наполягає, що розрахунок штрафних санкцій є вірним та виконано відповідно до умов договору.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.03.2019 р. відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача на рішення господарського суду Харківської області від 07.02.2019 по даній справі. Учасникам справи встановлено строк до 05.04.2019 р. включно для подання відзивів на апеляційну скаргу з доказами їх надсилання іншим учасникам справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.04.2019 р. розгляд справи призначено на 18 квітня 2019 р.

У зв`язку з відпусткою на день розгляду справи судді Дучал Н.М. шляхом повторного автоматизованого розподілу справи визначено наступний склад колегія суддів: головуючий по справі суддя Склярук О.І., суддя Терещенко О.І., суддя Хачатрян В.С.

15.05.2019 на адресу Східного апеляційного господарського суду від позивача по справі надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду об`єднаною палатою Верховного Суду справи № 924/296/18. Клопотання обґрунтовано приписами п. 7 ч. 1 ст.228 ГПК України.

16.05.2019 р. на адресу Східного апеляційного господарського суду від відповідача по справі надійшли заперечення на клопотання позивача про зупинення провадження у справі. Наполягають на відсутності підстав для зупинення.

В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні клопотання. Представник відповідача проти задоволення клопотання про зупинення провадження по справі заперечував.

Судова колегія відмовила у задоволенні клопотання з огляду на наступне.

Відповідно до приписів ст. 228 ГПК України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках, зокрема, перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Дійсно , Верховним Судом розглядається справа № 924/296/18 за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хмельницькгаз збут» про стягнення заборгованості та зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю Товариства з обмеженою відповідальністю «Хмельницькгаз збут» до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про визнання недійсним п. 6.1. договору.

Як вбачається з тексту ухвали Верховного Суду по справі № 924/296/18 від 16.04.2019 р., справа № 9234/296/18 разом із касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.12.2018 і рішення господарського суду Хмельницької області від 24.07.2018 р. передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Про те, доказів, що зазначена справа на цей час розглядається об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, суду апеляційної інстанції не надано.

За таких обставин, судова колегія не вбачає підстав для зупинення провадження по справі № 922/2264/18

В судовому засіданні, яке відбулося 18 квітня 2019 р. оголошувалася перерва до 16.05.2019 р. В судовому засіданні, яке відбулося 16.05.2019 оголошувалася перерва до 21.05.2019 р.

17.05.2019 р. від відповідача по справі на адресу Східного апеляційного господарського суду надійшли пояснення яким саме чином відбувалася оплата за отриманий газ.

В судових засіданнях представник позивач по справі наполягав на своїх вимогах, викладених у апеляційній скарзі.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (ст.270 ГПК України).

Заслухавши доповідь головуючого по справі (судді- доповідача), дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу, додаткові пояснення відповідача, заслухавши представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено наступне.

28.10.2016 між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (продавець) та ТОВ "Харківгаз Збут" (покупець) укладено договір № 16-451-Н купівлі-продажу природного газу (надалі - Договір), згідно якого продавець зобов`язався передати покупцеві у 2016-2017 роках природний газ, а покупець - прийняти та оплатити його на умовах Договору (том І а.с. 14-20).

Строк дії Договору до 31.03.2017, а в частині проведення розрахунків - до їх повного виконання (пункт 11.1. Договору).

Згідно пункту 1.2. Договору, природний газ, що передається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для постачання побутовим споживачам.

Період поставки газу з 01 жовтня 2016 року по 31 березня 2017 року включно.

В пункті 2.1. Договору сторонами погоджено помісячні обсяги природного газу.

На виконання Договору було поставлено природний газ на загальну суму 3 880 014 507,24 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, копії яких додані до матеріалів справи.

Відповідно до пункту 6.1 Договору, оплата за природний газ здійснюється Відповідачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця купівлі-продажу природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ, крім фактично переданого природного газу, визначеного абз. 3 цього пункту, здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу.

Остаточний розрахунок з оплати вартості придбаного природного газу на суму наданих побутовим споживачам пільг, субсидій та компенсацій проводиться за процедурою, визначеною Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 і має бути здійснений протягом 90 днів з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу.

У разі не надання покупцем продавцеві до 25 числа (включно) передбачених в абз. 4 цього пункту актів звіряння розрахунків за відповідний місяць, остаточний розрахунок за весь фактично переданий у відповідному місяці купівлі-продажу природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу.

Сторони погодили, що підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року № 20 не змінює строків та умов розрахунків за цим Договором, за виключенням випадків, коли продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, то зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів, які перевищують цей 5-денний строк.

Згідно розрахунку позивача за первісним позовом, ТОВ "Харківгаз Збут" допустило прострочення договірних строків оплати вартості природного газу, поставленого протягом жовтня 2016 року - березня 2017 року, що стало підставою для нарахування пені, інфляційних втрат і 3% річних на загальну суму 264154712,36 грн. та звернення до суду з позовом про їх стягнення (том І а.с. 21-26).

Судом першої інстанції також встановлено, що між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Харківській області, Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації, товариством з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" з метою погашення взаємної заборгованості укладено Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподіл природного газу за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України:

- за природний газ за 2016 рік згідно з договором № 16-451-Н від 28.10.2016 р.: № 501 від 20.01.2017 р., № 502 від 20.01.2017 р., № 503 від 20.01.2017 р., № 504 від 20.01.2017 р., № 505 від 20.01.2017 р. № 506 від 20.01.2017 р., № 507 від 20.01.2017 р., № 508 від 20.01.2017 р., № 509 від 20.01.2017 р., № 510 від 20.01.2017 р., № 511 від 20.01.2017 р., № 512 від 20.01 2017 р., № 513 від 20.01.2017 р., № 514 від 20.01.2017 р., № 515 від 20.01.2017 р., № 516 від 20.01.2017 р., № 523 від 20.01.2017 р., № 1416 від 23.02.2017 р., № 1417 від 23.02.2017 р., № 1418 від 23.02.2017 р., № 1419 від 23.02.2017 р., № 1420 від 23.02.2017 р., № 1422 від 23.02.2017 р.;

- за природний газ за 2017 рік згідно з договором № 16-451-Н від 28.10.2016 р.: № 3627 від 02.10.2017 р. № 3628 від 02.10.2017р., № 3384 від 21.08.2017 р., № 3385 від 21.08.2017 р, № 3387 від 21.08.2017 р., №3393 від 21.08.2017 р., № 4051 від 21.11.2017 р., № 4671 від 21.12.2017 р., № 4672 від 21.12.2017 р., № 4673 від 21.12.2017 р., № 4675 від 21.12.2017 р.

Вказаними рішеннями сторонами погоджено, що предметом таких рішень є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій".

У п. 4. спільних протокольних рішень зазначено, що сторони, що підписали це спільне протокольне рішення, несуть відповідальність за недотримання вимог Постанови Уряду від 11.01.2005 року № 20 та Порядку проведення розрахунків за невиконання своїх зобов`язань за цим спільним протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків відповідно до законодавства України. Спільне протокольне рішення набирає чинності з моменту його підписання всіма сторонами і діє до повного виконання сторонами зобов`язань за цим спільним протокольним рішенням (п. 5.2. рішення).

Як зазначає відповідач за первісним позовом та не спростовано позивачем, розрахунок за надані послуги за період з 01.10.2016 р. по 31.03.2017 р. був здійснений відповідачем наступним чином:

- частину наданих послуг за Договором на сумі 2 152 219 117,01 грн. відповідач оплатив через розподільчі рахунки (з поточного рахунку із спеціальним режимом використання на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця згідно з нормативом розподілу коштів, затвердженого відповідною постановою НКРЕКП);

- частину наданих послуг за Договором на суму 1 566 674 241,42 грн. - за рахунок коштів отриманих відповідно до приписів Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20 на підставі спільних протокольних рішень: № 501 від 20.01.2017 р., № 502 від 20.01. 2017 р., № 503 від 20.01.2017 р., № 504 від 20.01.2017 р., № 505 від 20.01.2017 р., № 506 від 20.01.2017 р., № 507 від 20.01.2017 р.„ № 508 від 20.01.2017 р., № 509 від 20.01.2017 р., № 510 від 20.01.2017 р., № 511 від 20.01.2017 р., № 512 від 20.01.2017 р., № 513 від 20.01.2017 р.„ № 514 від 20.01.2017 р., № 515 від 20.01.2017 р., № 516 від 20.01.2017 р., № 523 від 20.01.2017 р., № 1416 від 23.02.2017 р., № 1417 від 23.02.2017 р., № 1418 від 23.02.2017 р., № 1419 від 23.02.2017 р., № 1420 від 23.02.2017 р., № 1422 від 23.02.2017 р., № 3627 від 02.10.2017 р., № 3628 від 02.10.2017 р., № 3384 від 21.08.2017 р., № 3385 від 21.08.2017 р., № 3387 від 21.08.2017 р., № 3393 від 21.08.2017 р., № 4051 від 21.11.2017 р., № 4671 від 21.12.2017 р., № 4672 від 21.12.2017 р., № 4673 від 21.12.2017 р., від 4675 від 21.12.2017 р.;

- частину наданих послуг за Договором на суму 161 121 148,81 грн. - за рахунок коштів отриманих відповідно до приписів Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення на рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256.

Як свідчать матеріали справи, позивач просив суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 130204182,67 грн., 3 % річних у розмірі 32067497,63 грн., інфляційні втрати у розмірі 101883032,05 грн. у зв`язку з невиконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором № 16-451-Н купівлі-продажу природного газу від 28.10.2016 року в частинні здійснення своєчасної оплати за переданий газ.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що первісний позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу визначає Закон України "Про ринок природного газу"

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами.

Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку.

Частина 3 ст.12 вище зазначеного Закону встановлює , що права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу .

Умовами Договору № 16-451-Н на купівлю-продаж природного газу від 28.10.2016 сторонами погоджено наступний порядок та умови проведення розрахунків.

Згідно з пунктом 6.1. Договору оплата за природний газ здійснюється Покупцем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця купівлі-продажу природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ, крім фактично переданого природного газу, визначеного абзацом третім цього пункту, здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу.

Остаточний розрахунок з оплати вартості придбаного природного газу на суму наданих побутовим споживачам пільг, субсидій та компенсацій проводиться за процедурою, визначеною Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20 і має бути здійснений протягом 90 днів з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу. У разі, якщо Продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів, які перевищують цей 5 денний строк.

Вартість фактично переданого газу, яка підлягає сплаті грошовими коштами за процедурою, передбаченою абзацом третім цього пункту, визначається на підставі актів звіряння розрахунків (в тому числі коригуючих актів) за відповідний місяць, підписаних покупцем та розпорядником коштів місцевого бюджету, оригінали яких надаються Покупцем Продавцеві до 25 числа (включно) місця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу.

У разі не надання Покупцем Продавцеві до 25 числа (включно) передбачених в абзаці четвертому цього пункту актів звіряння розрахунків за відповідний місяць, остаточний розрахунок за весь фактично переданий у відповідному місяці купівлі-продажу природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу.

Покупець зберігає за собою право надати акт звіряння розрахунків, передбачений в абзаці четвертому цього пункту, до закінчення 90 днів, що відраховується з 1 числа місяця, що настає за звітним, в якому буда здійснена купівлі-продаж природного газу. При цьому, у випадку, якщо Покупець надає Продавцеві передбачений абзацом четвертим цього пункту акт звіряння пізніше 25 числа (включно) місяця але до закінчення 90 днів, що відраховуються з 1 числа місяця, що настає за звітним місяцем купівлі-продажу природного газу, то розрахунок за придбаний Покупцем газ, в частині суми, зазначеної в такому акті звіряння, буде здійснюватися в порядку, передбаченому абзацом третім цього пункту, але з такими особливостями: з дати надання Продавцеві Покупцем зазначеного вище акту звіряння припиняється нарахування Продавцем неустойки, 3% річних, а також інфляційних збитків на суму, зазначену в акті звіряння, на період з дати надання акту звіряння Продавцеві і до закінчення 90 днів, що відраховуються з 1 числа місяця, що настає за звітним місяцем купівлі-продажу природного газу. Подальший розрахунок за придбаний Покупцем природний газ в частині, що підлягає оплаті за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20, має бути здійснений до закінчення 90 днів, що відраховується з 1 числа місяця, що настає за звітним, в якому буда здійснена купівлі-продаж природного газу, за виключенням випадків коли Продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, то зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів, які перевищують цей 5 денний строк.

Покупець може ініціювати проведення розрахунку за придбаний природний газ за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20, і після спливу 90 денного строку, передбаченого абзацом 3 цього пункту.

Сторони погодили, що підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 не змінює строків та умов розрахунків за цим договором, за виключенням випадків, коли Продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, то зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів, які перевищують цей 5 денний строк.

Як встановлено частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Аналогічні положення містяться і в ст.526 ЦК України.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України)

Враховуючи приписи ст. ст. 525, 526, 530, 547, 549, 629, 610, 611, 625 Цивільного кодексу України, ст. 231 Господарського кодексу України та умови укладеного між сторонами договору купівлі-продажу, порушення покупцем визначених договором строків оплати природного газу є підставою для застосування до останнього пені, у розмірі передбаченому договором, а також 3% річних та інфляційних втрат згідно ст. 625 Цивільного кодексу України.

Як зазначалося вище, розрахунок за надані послуги за період з 01.10.2016 р. по 31.03.2017 р. був здійснений відповідачем наступним чином:

- частину наданих послуг за Договором на сумі 2 152 219 117,01 грн. відповідач оплатив через розподільчі рахунки (з поточного рахунку із спеціальним режимом використання на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця згідно з нормативом розподілу коштів, затвердженого відповідною постановою НКРЕКП);

- частину наданих послуг за Договором на суму 1 566 674 241,42 грн. - за рахунок коштів отриманих відповідно до приписів Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20 на підставі спільних протокольних рішень: № 501 від 20.01.2017 р., № 502 від 20.01. 2017 р., № 503 від 20.01.2017 р., № 504 від 20.01.2017 р., № 505 від 20.01.2017 р., № 506 від 20.01.2017 р., № 507 від 20.01.2017 р.„ № 508 від 20.01.2017 р., № 509 від 20.01.2017 р., № 510 від 20.01.2017 р., № 511 від 20.01.2017 р., № 512 від 20.01.2017 р., № 513 від 20.01.2017 р.„ № 514 від 20.01.2017 р., № 515 від 20.01.2017 р., № 516 від 20.01.2017 р., № 523 від 20.01.2017 р., № 1416 від 23.02.2017 р., № 1417 від 23.02.2017 р., № 1418 від 23.02.2017 р., № 1419 від 23.02.2017 р., № 1420 від 23.02.2017 р., № 1422 від 23.02.2017 р., № 3627 від 02.10.2017 р., № 3628 від 02.10.2017 р., № 3384 від 21.08.2017 р., № 3385 від 21.08.2017 р., № 3387 від 21.08.2017 р., № 3393 від 21.08.2017 р., № 4051 від 21.11.2017 р., № 4671 від 21.12.2017 р., № 4672 від 21.12.2017 р., № 4673 від 21.12.2017 р., від 4675 від 21.12.2017 р.;

- частину наданих послуг за Договором на суму 161 121 148,81 грн. - за рахунок коштів отриманих відповідно до приписів Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення на рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256.

Судова колегія враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові Верховного Суду від 03.04.2019 р. по справі № 906/278/18.

Так, Верховним Судом зазначено наступне:

Згідно з положеннями ч. ч. 1-3 ст. 12 ГК України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є: державне замовлення; ліцензування, патентування і квотування; технічне регулювання; застосування нормативів та лімітів; регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб`єктів господарювання здійснюються відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Одним із засобів державного регулювання господарської діяльності є визначення механізму перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується НАК "Нафтогаз України" та ПАТ "Укртрансгаз".

Наведене регулювання визначено постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" (далі - Порядок).

Цим Порядком передбачено, що він визначає механізм перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" та ПАТ "Укртрансгаз", а також за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету від погашення податкового боргу, в тому числі реструктуризованого або розстроченого (відстроченого) з податку на додану вартість, що сплачується виробниками електроенергії і вугледобувними підприємствами.

Відшкодування коштів на пільги, субсидії здійснюється з Державного бюджету України за спеціальною процедурою. При цьому, такі кошти не є коштами суб`єкта господарювання, а безпосередньо перераховуються на рахунок, в даному випадку - ПАТ "Нафтогаз України (позивачу).

Отже, державою фактично визначено спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ, що, по суті, усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами.

Таким чином, у відповідача відсутня можливість впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем за поставлений природний газ, що, зокрема, виключає можливість застосування до відповідача відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання у вигляді нарахування пені, 3% річних та інфляційних.

Аналогічні положення закріплені у Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженому постановою КМУ №256 від 04.03.2002, згідно з п. 4 якого перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Державною казначейською службою згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов`язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій і допомоги населенню.

Таким чином, держава взяла на себе бюджетне зобов`язання щодо відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних з газопостачанням населення, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме - витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Пунктом 7 Порядку визначено, що розрахунки проводяться за згодою учасників на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків.

Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу (надалі - ПЕК), визначений Порядком, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов`язаних з газопостачанням населення, яке використовує житлові субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг.

Тобто правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині (у розмірі отриманих пільг та субсидій населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулюючого впливу держави, якою приймаються законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. А тому на виконання таких законодавчих актів державою в особі відповідних державних органів приймаються підзаконні нормативні акти.

Отже, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного), і застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови.

Судова колегія також враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 28.11.2018 р. по справі № 925/370/18 за позовом НАК «Нафтогаз України» до ТОВ «Черкасигаз збут». При цьому обставини справи № 925/370/18 є аналогічними стосовно відносин сторін по даній справі.

Так, Верховним Судом зазначено, що «…. підписання спільних протокольних рішень з організації взаєморозрахунків і виконання положень постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р № 20 свідчить, що часткова оплата наданих послуг за договором підлягає погашенню зокрема шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі цих рішень. Тому строки виконання грошових зобов`язань, які виникли на підставі укладеного між сторонами спору договору змінилися. Суди зазначають, що спільні протокольні рішення підписані сторонами після укладання договору купівлі-продажу природного газу від 22.08.2016 р., який містить п.6.1., відповідно до якого такі рішення не змінюють строків та умов розрахунків за цим договором і сторони, підписуючи спільні протокольні рішення усвідомлювали приписи вказаного пункту договору, однак підписали протокольні рішення з умовою про проведення розрахунків бюджетними коштами протягом 1 дня з часу зарахування коштів на рахунок»

Як встановлено матеріалами справи, в період з 20.01.2017 по 21.12.2017 між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Харківській області, Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації, товариством з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" підписано спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України.

Предметом Спільних протокольних рішень є організація Сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20.

Згідно названих Спільних протокольних рішень погоджено прядок проведення взаєморозрахунків за природний газ згідно з Договором від 28.10.2016 № 16-451-Н.

Отже, підписання ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та ТОВ "Харківгаз Збут" Спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ і теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України свідчить про погодження сторонами зміни порядку і строків проведення оплати за поставлений природний газ за Договором № 16-451-Н від 28.10.2016 щодо зазначених в Спільних протокольних рішеннях сум.

Матеріалами справи підтверджено, що Спільні протокольні рішення профінансовано та відповідні кошти сплачено. ПАТ "НАК "Нафтогаз України" під час розгляду справи не повідомляв про порушення погодженого внаслідок підписання Спільних протокольних рішень порядку та строків їх виконання.

Згідно пояснень відповідача (ТОВ «Харківгаз збут») спільні протокольні рішення були підписані сторонами спору вже після укладання договору купівлі-продажу природного газу від 28.10.2016 р. з його умовою про те, що такі рішення не змінюють строків та умов розрахунку за цим договором ( п.6.1 Договору).

В той же час, за розрахунком ПАТ "НАК "Нафтогаз України", який було надано до позовної заяви, останнім проведено нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат без урахування зміненого внаслідок підписання Спільних протокольних рішень порядку і строку проведення розрахунків за Договором.

Таким чином, розрахунок ПАТ "НАК "Нафтогаз України" не відповідає фактичним обставинам зміненого порядку та строку проведення оплати за Договором по сумам, на які підписано Спільні протокольні рішення.

Судова колегія також погоджується зі ствердженням відповідача по справі, щодо неможливості визначення конкретного періоду ( місяця) суми заборгованості та період її прострочення, що була/ або мала бути погашена за рахунок коштів, що надійшли через розподільчі рахунки

Відповідно до приписів ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Оскільки розрахунок ПАТ "НАК "Нафтогаз України" не відповідає фактичним обставинам зміненого порядку та строку проведення оплати за Договором по сумам, на які підписано Спільні протокольні рішення суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про відмову в задоволенні первісного позову

Що стосується зустрічної позовної вимоги про визнання недійсним частково п.6.1. Договору № 16-451-Н купівлі-продажу природного газу.

Судом першої інстанції було частково визнано недійсним абзаци 3, 6, 7, 8,пункту 6.1. договору № 16-451-Н купівлі-продажу природного газу від 28.10.2016 р. укладеного між Публічним акціонерним товариством «Національна компанія «Нафтогаз України» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут»

З матеріалів справи вбачається та не спростовано сторонами під час апеляційного провадження, що зазначений договір купівлі-продажу було підписано уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками юридичних осіб. При підписанні договору жодної із сторін не висловлювалося будь-яких зауважень до його тексту або змісту. Договір укладено без розбіжностей. Спірний договір закінчений його виконанням. Відбулася повна оплата поставленого газу .

Відповідно до приписів ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. ( ст.204 ЦК України)

Стаття 215 ЦК України встановлює, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до приписів ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Стаття 217 ЦК України встановлює, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Відповідно до ст. 179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб`єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори.

Частина 3 ст.179 Господарського кодексу України встановлює, що укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно приписів ч.4 ст.179 Господарського кодексу України, при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі:

-вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству;

-примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст;

-типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови;

-договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Зміст договору, що укладається на підставі державного замовлення, повинен відповідати цьому замовленню.

Суб`єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині першій цієї статті, електроенергією, зв`язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, а у випадках, передбачених законом, також інші суб`єкти зобов`язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов`язкові умови таких договорів.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Стаття 180 Господарського кодексу України встановлює, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов`язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг.

Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними.

У разі визнання погодженої сторонами в договорі ціни такою, що порушує вимоги антимонопольно-конкурентного законодавства, антимонопольний орган має право вимагати від сторін зміни умови договору щодо ціни.

Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов`язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Судом першої інстанції було частково визнано недійсним абзаци 3, 6, 7, 8,пункту 6.1. договору № 16-451-Н купівлі-продажу природного газу від 28.10.2016 р. укладеного між Публічним акціонерним товариством «Національна компанія «Нафтогаз України» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут»

З матеріалів справи вбачається та не спростовано сторонами під час апеляційного провадження, що зазначений договір купівлі-продажу було підписано уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками юридичних осіб. При підписанні договору жодної із сторін не висловлювалося будь-яких зауважень до його тексту або змісту. Договір укладено без розбіжностей. Спірний договір закінчений його виконанням. Відбулася повна оплата поставленого газу .

Крім того, господарським судом Харківської області не взято до уваги, що зміст укладеного сторонами Договору № 16-451-Н купівлі-продажу природного газу від 28.10.2016 р. відповідає змісту Примірного договору купівлі-продажу природного газу з постачальниками природного газу із спеціальними обов`язками для потреб побутових споживачів та релігійних організацій, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 13 липня 2016 р. № 444 у редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 р. № 853.

Так, визнаний судом недійсним абзаци 3, 6, 7. 8 пункту 6.1. укладеного між сторонами договору № 16-451-н купівлі-продажу природного газу від 28.10.2016 повністю відповідає вимогам абзацу 8 пункту 20 Примірного договору купівлі-продажу природного газу з постачальниками природного газу із спеціальними обов`язками для потреб побутових споживачів та релігійних організацій, затвердженого Постановою кабінету Міністрів України від 13 липня 2016 р. № 444 у редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 26 жовтня2016 р. № 853. Чинний до 11 січня 2018 р.

З огляду на наведене, враховуючи, що сторони відповідно до приписів ст.627 ЦК України є вільними в укладанні договору, договір купівлі-продажу підписано сторонами без жодних заперечень та на час звернення до суду є виконаним сторонами щодо постачання природного газу та його оплати, відповідність змісту укладеного сторонами Договору № 16-451-Н купівлі-продажу природного газу від 28.10.2016 р. змісту Примірного договору купівлі-продажу природного газу з постачальниками природного газу із спеціальними обов`язками для потреб побутових споживачів та релігійних організацій, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 13 липня 2016 р. № 444 у редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 р. № 853, судова колегія приходить до висновку, що позивачем за зустрічним позовом ( відповідач за первісним позовом) не доведено належними та допустимими доказами, щодо наявності підстав для визнання окремих положень п.6.1. спірного договору недійсними.

В даному випадку, судом першої інстанції не було у повній мірі враховано приписи діючого законодавства та фактичні обставини справи у зв`язку з чим, рішення по справі в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову.

Крім того колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010).

Стаття 275 ГПК України встановлює, що Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. ( ст.276 ГПК України)

Відповідно до приписів ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судові витрати покласти на обидві сторони пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

1.Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ, на рішення господарського суду Харківської області від 07.02.19 у справі №922/2264/18 задовольнити частково.

2.Рішення господарського суду Харківської області від 07.02.19 у справі №922/2264/18 скасувати в частині задоволення зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут", м. Харків, про визнання частково недійсним пункт 1.6 договору № 16-451-Н купівлі-продажу природного газу від 28.10.2016.

В цій частині прийняти нове рішення.

Відмовити у задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут", м. Харків, Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ, про визнання частково недійсним пункт 1.6 договору № 16-451-Н купівлі-продажу природного газу від 28.10.2016.

В іншій частині рішення по справі залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут", (61004, Харківська область, м.Харків, вул. Москалівська, буд. 57/59, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) витрати по сплаті судового збору за звернення з апеляційною скаргою у сумі 2 643, 00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 24.05.2019.

Головуючий суддя О.І. Склярук

Суддя О.І. Терещенко

Суддя В.С. Хачатрян