ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"10" травня 2019 р.

м. Одеса

Справа № 916/655/19

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство "НІБУЛОН" (вул.Каботажний спуск, 1, м.Миколаїв, 54002; поштова адреса: вул.Фалєєвська, 9-Б, м.Миколаїв, 54030; )

до відповідача: Акціонерного товариства "Українська залізниця" (вул.Тверська, 5, м.Київ, 03680; ) в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (65012, м.Одеса, вул.Пантелеймонівська, 19; )

про стягнення

Суддя Рога Н.В.

Секретар с/з ОСОБА_1

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2 - на підставі довіреності № 798 від 26.12.2018 р.;

Від відповідача: ОСОБА_3 - на підставі довіреності № 2793 від 01.11.2018 р.

Суть спору: Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство (далі-ТОВ СП) "НІБУЛОН", звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Акціонерного товариства (далі-АТ) "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" АТ "Українська залізниця" про стягнення 12 062 грн. 70 коп. у якості відшкодування збитків, завданих нестачею вантажу.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 14 березня 2019р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті .

Представник позивача позовну заяву підтримує у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Відповідач проти позову заперечує з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву, що надійшов до суду 09.04.2019р.

Позивач у справі зазначає, що відповідно до ст. 6 Статуту залізниць України накладна - є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Згідно залізничної накладної №34847277 від 08.01.2019р. ТОВ СП "НІБУЛОН" (вантажовідправник та вантажоодержувач) було відвантажено насипом вантаж (кукурудза) у вагоні №58567264. У зв’язку з тим, що 12.01.2019р. станцією ОСОБА_3 було складено акт загальної форми №10119 вантаж з вагону №58567264 видавався комісійно.

14 січня 2019р. проводилось комісійне зважування вказаного вагону у присутності ДСМ ОСОБА_4, агента ком. ОСОБА_5, ВОХР ОСОБА_6, слідчого Заводського відділу поліції ОСОБА_7, представника вантажоодержувача ОСОБА_8, за результатами якого було складено комерційний акт №415207/2 форми ГУ-22, у якому вказано, зокрема, що «... З правого боку, за рухом поїзда, у 1-му від сходів розвантажувальному люці зазор довжиною 200 мм, ущільнений мішковиною, на 2-му завантажувальному люці мається поглиблення довжиною 2000 мм, шириною 1500 мм, глибиною 1000 мм. Під час переважування вагона течі вантажу не має..».

Як зазначив позивач, Комерційний акт №415207/2 від 14.01.2019 р., в порушення вимог п. 9 Правил складання актів, не містить в собі докладного опису, зокрема, щодо правильного або навпаки здійснення вантажовідправником завантаження, розміщення й кріплення вантажу у спірному вагоні, а також, зазначений комерційний акт містить в собі відомості тільки в частині наявності у вантажу поглиблення довжиною 2000 мм, шириною 1500 мм, глибиною 1000 мм, а також наявність зазору 200 мм, ущільненого мішковиною, а відтак, у відповідності до чинного законодавства, саме на залізницю покладається обов’язок довести відсутність своєї вини у нестачі вантажу.

Наявність зазору, поглиблення у розвантажувальному люці вагону, а також наявність сторонніх предметів у розвантажувальному люці вагону, не передбачених технічною конструкцією вагону свідчать про технічну несправність (пошкодження) вищевказаного вагону та можливість доступу до вантажу в процесі перевезення. Так само, наявність зазору, поглиблення вантажу свідчить про течію вантажу (виникнення нестачі) саме під час його перевезення.

Вищевказані обставини, на думку позивача, свідчать про наявність доступу до вантажу під час його перевезення через технічну несправність (пошкодження) вагону, а отже, відповідальність за нестачу повинен нести перевізник (залізниця).

Більше того, як зауважує позивач, у п. 20 залізничної накладної зазначено, що таких ушкоджень під час відправлення вагону не було. Вантаж було завантажено у стравний вагон. Наявність зазору, поглиблення свідчить про виникнення нестачі вантажу саме під час його перевезення.

У зв’язку з цим, ТОВ СП “НІБУЛОН” зазначає, що після переважування вантажу (нетто) у вищевказаному вагоні №58567264 було встановлено нестачу вантажу у розмірі 2 650 кг, яка підтверджується наступними доказами: комерційним актом № 415207/2 від 14.01.2019р., актом переважування вагону здійсненого вантажоодержувачем - ТОВ СП «НІБУЛОН» від 14.01.2019р.

Позивач також зазначає, що відповідно до ст. 115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу. Згідно п. 2.7 роз’яснення Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 №04-5/601 “Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею” вартість вантажу визначається, серед іншого, на підставі довідки вантажовідправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером.

Отже, з урахуванням викладеного, позивач вважає, що дійсна вартість вантажу може

встановлюватись на підставі довідки вантажовідправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером.

Згідно з довідкою від 19.02.2019р. №2862/3-19/27, виданою вантажовідправником ТОВ СП “НІБУЛОН” (зазначений у п.1 залізничної накладної №34847277 від 08.01.2019р.), вартість однієї тони вантажу , відправленого у вагоні №58567264 , складає 5 200 грн. 00 коп. (у т. ч. ПДВ) без включення провізних платежів.

Відповідно до п. 7. Правил заявлення та розгляду претензій, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 року № 334, розрахунок суми претензії про нестачу вантажу складається з урахуванням норми природної втрати маси вантажу при перевезенні, якщо вона встановлена щодо даного вантажу, та граничного розходження визначення маси вантажу.

Пунктом 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644, визначено, що сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто для зерна пшениці (інші вантажі) становить 0,5%. Норма нестачі (природної втрати) для вантажів, які перевозяться без тари й упаковки визначаються від маси нетто.

Також, позивач додатково зауважує, що нестача вантажу у даному випадку відбулась через технічну несправність (пошкодження) вищевказаного вагону, яка, враховуючи той факт, що на станції відправлення таких пошкоджень вагону не було, виникла під час перевезення вантажу, а відтак, відповідальність за виявлену нестачу вантажу повинен нести перевізник (залізниця). ТОВ СП “НІБУЛОН” було отримано лист ПАТ “Крюківський вагонобудівний завод” № 50-01-36/1337 від 28.07.2016р., яким завод-виробник вагонів-зерновозів підтвердив той факт, що наявність будь-яких щілин діючими технічними вимогами до вагонів зерновозів не допускається.

Окрім того, позивач зазначив, що з копії витягу з вагового журналу за 03.01.2019р. щодо зважування завантаженого вагону №58567264 за накладною №34847277 від 08.01.2019р., а також технічного паспорту на ваги №205, що знаходяться на станції Денгофівка Південно-Західної залізниці (станції відправлення вантажу за спірною накладною), вбачається, що у вагон №58567264 на станції відправлення було завантажено 66 050 кг . Про справність цих ваг свідчать відповідні відмітки у технічному паспорті про проходження повірок та оглядів. По прибуттю вантажу у зазначеному вагоні було виявлено нестачу переданого до перевезення вантажу в розмірі 2 650 кг.

Отже, як зазначив позивач, залізниця за залізничною накладною №34847277 від 08.01.2019р. у відповідному вагоні на станції призначення видала на 2 650 кг вантажу менше, ніж було передано до перевезення.

При цьому, як зазначено у п.20 спірної накладної - під час відправлення вантаж було розміщено та закріплено відповідно до наявних на той час правил перевезення вантажів насипом. Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про порушення умов договору перевезення вантажу у зв'язку з його нестачею під час перевезення, а відтак, залізниця, як перевізник, повинна відшкодувати вартість нестачі відповідно до вимог діючого законодавства.

В обґрунтування позовних вимог позивач також зазначає, що відповідно до ст. 110 Статуту залізниць України залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству. Відповідно до ч. 1 ст. 314 Господарського кодексу України, яка кореспондується зі ч.2 ст. 924 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 127 Статуту залізниць України, встановлено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

На підставі вищенаведених норм законодавства та з урахуванням зазначеного, позивач нарахував позивачу загальну вартість нестачі у вагоні №58567264, яка становить 12 062 грн. 70 коп. (2650 кг- 66050 кг / 100% * 0,5%) * 5,200 тис. грн. = 12 062,70 грн.), та яку позивач просить суд стягнути з відповідача.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що відповідно до залізничної накладної №34847277 від 08.01.2019р. завантаження вагону №58567264 проводилося засобами та силами відправника вантажу, ним же самостійно було визначено масу вантажу перед відправленням вагону без участі представника залізниці. Згідно вищезазначеної накладної вагон №58567264 з вантажем прибув на станцію Миколаїв-вантажний Одеської залізниці в технічно справному стані зі справними запірно-пломбувальними пристроями, що документально підтверджується залізничними накладними.

Вищезазначені обставини вказують на те, що залізниця прийняла вантаж масою та у стані, у якому він був переданий до перевезення, доставила і видала вантаж у схороненому стані.

Відповідач зазначив, що пункт 15 Правил видачі вантажів визначає, що видача на станціях призначення імпортних вантажів, що перевозяться не в прямому міжнародному сполученні через порти й прикордонні станції, а також, експортних вантажів у портах, на прикордонних станціях, якщо вантажі прибули в справних вагонах, контейнерах з непошкодженими пломбами (ЗПП) відправників, портів, експедиторських організацій, митних органів, провадиться без участі залізниці.

Згідно п. 13 Правил видача вантажів, що прибули в справних критих вагонах, рефрижераторних секціях, обладнаних додатковими запірно-пломбувальними пристроями, при наявності хоча б однієї справної пломби на дверях з обох сторін вагона, провадиться залізницею без перевірки. У цьому разі факт відсутності або пошкодження однієї із пломб засвідчується актом загальної форми, який видається вантажоодержувачу за його вимогою.

Пункт 16 Правил встановлює, що вантажі, що прибули в справному контейнері з непошкодженими пломбами відправника, порту, експедитора, видаються залізницею одержувачу без перевірки їх маси, стану й кількості місць.

Відповідно до ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць (прерогатива залізниці) у випадках, передбачених статтею 129 Статуту залізниць України.

Відповідач зазначає, що на станцію призначення Миколаїв-вантажний вагон №58567264 доставлений без втрати вантажу в процесі перевезення та виданий одержувачу. У технічному відношенні зазначений вагон у справному стані, на вагоні наявні всі непорушені запірно-пломбувальні пристрої, які відповідають даним, зазначеним у залізничній накладній та в технічному відношенні справні, виконують свої функції.

Як зазначає відповідач, згідно ч.3 ст. 310 Господарського кодексу України відповідальність перевізника за збереження вантажу припиняється з моменту його видачі одержувачу в пункті призначення.

Відповідно до п. а) ст. 111 Статуту залізниць України якщо вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також, якщо вантаж прибув у непошкодженому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення, залізниця звільняється від відповідальності за втрату, нестачу, псування або пошкодження вантажу.

Таким чином, враховуючи наведене, відповідач вважає, що оскільки вантаж, маса якого визначена відправником самостійно без участі залізниці, завантажений засобами та силами відправника, прибув на станцію призначення у справному вагоні із непошкодженими пломбами відправника, тому позов щодо стягнення нестачі вантажу до залізниці задоволенню не підлягає.

Розглянув матеріали справи, заслухав пояснення представників сторін, суд встановив, що згідно залізничної накладної №34847277 від 08.01.2019р. ТОВ СП "НІБУЛОН" (вантажовідправник та вантажоодержувач) було відвантажено насипом вантаж (кукурудза) у вагоні №58567264. У зв’язку з тим, що 12.01.2019р. станцією ОСОБА_8 було складено акт загальної форми №10119 , вантаж з вагону №58567264 видавався комісійно.

Згідно з ч. 2 ст. 908 Цивільного кодексу України загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Аналогічні положення щодо регулювання правовідносин в галузі перевезення передбачені і у ч. 5 ст. 306 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 6 Статуту залізниць України накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Отже, між сторонами у справі виникли правовідносини щодо перевезення вантажу.

Відповідно до ч.1 та 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов’язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов’язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов’язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.ч.1,5 ст. 31 Статуту залізниць України залізниця зобов'язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери. При цьому, придатність рухомого складу (вагонів) для перевезення вантажу в комерційному відношенні визначається відправником, якщо завантаження здійснюється його засобами, або залізницею, якщо завантаження здійснюється засобами залізниці.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 32 Статуту залізниць України відправник зобов'язаний підготувати вантаж до перевезення з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням Технічних умов.

Згідно з п.4 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України „Про затвердження окремих розділів Правил перевезення вантажів” від 21.11.2000 р. №644, відправник зобов'язаний підготувати вантаж до навантаження відповідно до вимог, які забезпечували б збереження його на всьому шляху перевезення та екологічну безпеку і захист навколишнього природного середовища згідно з законодавством. Дрібні місця штучних вантажів відправник повинен об'єднати в більші.

Згідно з п.28 Правил приймання вантажів до перевезення договір про перевезення вантажу вважається укладеним з моменту проставлення календарного штемпеля станції відправлення в оформленій паперовій накладній або з моменту накладення електронного цифрового підпису працівником залізниці в електронній накладній. Факт приймання вантажу до перевезення, завантаженого у вагон (контейнер) відправником, підтверджується підписанням Пам'ятки про подавання/забирання вагонів, видачу/приймання контейнерів працівниками відправника і залізниці. Вантажі, завантажені відправниками у вагони закритого типу (криті, ізотермічні, хопери, цистерни тощо) та контейнери, приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду кузова (котла) вагона (контейнера), пломб (ЗПП), без перевірки вантажу. Відповідно до ст. 24 Статуту залізниць України, залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Відповідно до ч.1 ст. 110 Статуту залізниць України залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Згідно зі ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Згідно з ч.2 ст. 308, ч.3 ст. 310 Господарського кодексу України відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення та припиняється з моменту його видачі одержувачу в пункті призначення.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 січня 2019р. проводилось комісійне зважування вказаного вагону у присутності ДСМ ОСОБА_4, агента ком. ОСОБА_5, ВОХР ОСОБА_6, слідчого Заводського відділу поліції ОСОБА_7, представника вантажоодержувача ОСОБА_8, за результатами якого було складено комерційний акт №415207/2 форми ГУ-22, у якому вказано, зокрема, що «... З правого боку, за рухом поїзда, у 1-му від сходів розвантажувальному люці зазор довжиною 200 мм, ущільнений мішковиною, на 2-му завантажувальному люці мається поглиблення довжиною 2000 мм, шириною 1500 мм, глибиною 1000 мм. Під час переважування вагона течі вантажу не має..». Комерційний акт №415207/2 від 14.01.2019 р., в порушення вимог п. 9 Правил складання актів, не містить в собі докладного опису, зокрема, щодо правильного або навпаки здійснення вантажовідправником завантаження, розміщення й кріплення вантажу у спірному вагоні, а також, зазначений комерційний акт містить в собі відомості тільки в частині наявності у вантажу поглиблення довжиною 2000 мм, шириною 1500 мм, глибиною 1000 мм, а також наявність зазору 200 мм, ущільненого мішковиною, а відтак, у відповідності до чинного законодавства, саме на залізницю покладається обов’язок довести відсутність своєї вини у нестачі вантажу.

У зв’язку з цим, ТОВ СП “НІБУЛОН” після переважування вантажу (нетто) у вищевказаному вагоні №58567264 було встановлено нестачу вантажу у розмірі 2 650 кг, яка підтверджується наступними доказами: комерційним актом № 415207/2 від 14.01.2019р., актом переважування вагону здійсненого вантажоодержувачем - ТОВ СП «НІБУЛОН» від 14.01.2019р.

Згідно витягу з вагового журналу за 03.01.2019р. щодо зважування завантаженого вагону №58567264 за накладною №34847277 від 08.01.2019р., а також технічного паспорту на ваги №205, що знаходяться на станції Денгофівка Південно-Західної залізниці (станції відправлення вантажу за спірною накладною), вбачається, що у вагон №58567264 на станції відправлення було завантажено 66 050 кг Про справність цих ваг свідчать відповідні відмітки у технічному паспорті про проходження повірок та оглядів. По прибуттю вантажу у зазначеному вагоні було виявлено нестачу переданого до перевезення вантажу в розмірі 2 650 кг.

Згідно зі ст. 314 Господарського кодексу України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, у разі втрати або нестачі вантажу перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Згідно зі ст. 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, нестачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли вантаж, зокрема, надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення (пункт „а”).

Відповідно до ст. 113 Статуту залізниць України за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Як встановлено судом, для перевезення насіння кукурудзи використовуються вагони-зерновози. При цьому, як слідує з листа заводу-виробника вагонів-зерновозів ПАТ "Крюківський вагонобудівний завод" №50-01-36/1337 від 28.07.2016р., наявність будь-яких щілин діючими технічними вимогами до вагонів зерновозів не допускається.

З огляду на викладене, враховуючи висновок проведеної експертизи спірних вагонів, суд вважає, що наявність зазорів та здирів свідчить про технічні пошкодження вагонів, що мало наслідком втрату вантажу. Викладені обставини, з урахуванням наявних поглиблень вантажу (порожнин), які були виявлені під час проведення експертизи, дозволяють господарському суду дійти висновку, що втрата вантажу мала місце під час його перевезення АТ "Українська залізниця".

Судом не приймаються до уваги твердження відповідача щодо того факту, що на станцію Миколаїв-вантажний вагон №58567264 прибув у технічно- справному стані, оскільки зазначене спростовується комерційним актом № 415207/2 від 14.01.2019р., яким встановлено наявність зазору 200 мм, ущільненого мішковиною, на 2-му завантажувальному люці мається поглиблення довжиною 2000 мм, шириною 1500 мм, глибиною 1000 мм.

При цьому, суд вказує, що посилання відповідача на наявність усіх непошкоджених пломб вантажовідправника, за наявності інших ознак втрати вантажу, не є беззаперечним доказом відсутності вини залізниці.

Відповідно до ст.129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Згідно з п.3.3 Роз’яснення Президії Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею” від 29.05.2002 р. №04-5/601, порядок складання комерційних актів передбачено Правилами складання актів. Якщо у комерційному акті відсутній докладний опис обставин, за яких сталося незбереження вантажу, зокрема, про стан запірно-пломбувальних пристроїв та пломб, технічного стану вагона (контейнера) тощо, залізниця несе відповідальність за незбереження вантажу, доки не доведе відсутність своєї вини.

Відповідно до п.2 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 р. №334, комерційні акти складаються для засвідчення таких обставин: невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах; у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги встановлення факту втрати вантажу, враховуючи відсутність доказів на спростування вжиття вантажовідправником всіх заходів для збереження вантажу під час здійснення його перевезення, суд доходить до висновку про недоведеність залізницею обставини відсутності її вини у нестачі вантажу, а доводи залізниці щодо наявності законних підстав для звільнення залізниці від матеріальної відповідальності за нестачу вантажу, відповідно до положень ст.111 Статуту залізниць України, є безпідставними.

Згідно зі ст. 114 Статуту залізниць України залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно зі ст. 115 Статуту вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Пунктом 27 Правил видачі вантажів , затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. №644 визначено, що сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто для зерна пшениці (інші вантажі) становить 0,5%. Норма недостачі (природної втрати) для вантажів, які перевозяться без тари й упаковки визначаються від маси нетто.

Згідно з довідкою від 19.02.2019р. №2862/3-19/27, виданою вантажовідправником ТОВ СП “НІБУЛОН” (зазначений у п.1 залізничної накладної №34847277 від 08.01.2019р.), вартість однієї тони вантажу відправленого у вагоні №58567264 складає 5 200 грн. 00 коп. (у т. ч. ПДВ) без включення провізних платежів.

Перевіривши здійснений ТОВ СП "Нібулон" розрахунок вартості втраченого вантажу, з урахуванням довідки про вартість однієї тони вантажу, господарський суд доходить до висновку про його правильність та обґрунтованість, що має наслідком задоволення позову шляхом присудження до стягнення з АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" збитків у розмірі 12 062 грн. 70 коп., завданих нестачею вантажу (2650 кг- 66050 кг / 100% * 0,5%) * 5,200 тис. грн. = 12 062,70 грн.).

За таких обставин, суд вважає позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство "НІБУЛОН" обґрунтованою та підтвердженою матеріалами справи, у зв’язку з чим такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.ст.15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. За приписами ст.5 цього Кодексу здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України, право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Згідно частини третьої статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача згідно ст. ст. 123-129 ГПК України.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 232, 238, 240, 241 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство "НІБУЛОН" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" – задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (вул.Тверська, 5, м. Київ, 03680; ) в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (вул.Пантелеймонівська, 19, м.Одеса, 65012, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство "НІБУЛОН" (вул. Каботажний спуск, б.1, м. Миколаїв, 54002; поштова адреса: вул. Фалєєвська, б. 9-Б, м. Миколаїв, 54030; ) 12 062 грн. 70 коп. у якості відшкодування збитків, завданих нестачею вантажу, та судові витрати у розмірі 1 921 грн. 00 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду через господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення (підписання).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 15 травня 2019 р.

Суддя Н.В. Рога