ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/856/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Кучко А.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" (62371, Харківська обл., с. Подвірки)
до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11)
про стягнення 13.021382,94 грн
за участю представнів:

від позивача - Шипенко М.С., довіреність б/н від 10.01.2018;

від відповідача - Ващенко Т.Д., довіреність №40-17/1 від 02.01.2019.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд до Господарського суду Харківської області надійшов позов Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" про стягнення 13.021382,94 грн., що складається з: суми основного боргу у розмірі 10.885823,47 грн., пені у розмірі 1.924413,27 грн., 3 % річних у розмірі 165421,30 грн. та інфляційних втрат у розмірі 45724,90 грн.

В обгрунтування позову вказує на те, що позивач належним чином виконав покладені на нього зобов`язання за договором купівлі-продажу теплової енергії для постачання іншим споживачам від 20.12.2017 року, у період з січня по грудень 2018 року, позивач передав у власність відповідача теплову енергію на загальну суду 103 284 505, 51 грн., але відповідач свої зобов`язання виконав не в повному обсязі, адже станом на 26.03.2019 сплатив лише суму в розмірі 92 398 682,04 грн. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за цим договором складає 10 885 823, 47 грн. Крім того, позивачем на підставі п. 8.2 Договору, ст.232 ГК України відповідачу була нарахована пеня в розмірі 1 924 413, 27 грн. за період з 26.03.2018 по 25.03.2019. Також, позивачем, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання щодо оплати теплової енергії нараховано 3 % річних в розмірі 165 421, 30 грн. за період з 26.03.2018 по 25.03.2019 та інфляційні у розмірі 45 724,90 грн. за період квітень 2018 - лютий 2019 р.

Судові витрати зі сплати судового збору позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03.04.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/856/19, призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження і призначено підготовче засідання на 24.04.2019 об 11:40.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 24.04.2019 на підставі п. 3 ч. 2 ст. 183 ГПК України відкладено підготовче засідання на 14.05.2019.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 14.04.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.05.2019 о 14:30.

Представник позивача у судове засідання 14.05.2019 прибув, заявлені позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просив суд їх задовольнити та стягнути з відповідача на свою користь 13.021382,94 грн., що складається з: суми основного боргу у розмірі 10.885823,47 грн., пені у розмірі 1.924413,27 грн., 3 % річних у розмірі 165421,30 грн. та інфляційних втрат у розмірі 45724,90 грн.

Представник відповідача у судовому засіданні 14.05.2019 та у наданому відзиві на позовну заяву визнав позов у повному обсязі. При цьому, просив суд врахувати тяжкий фінансовий стан підприємства відповідача та зазначив про те, що фінансування КП "Харківські теплові мережі здійснюється за рахунок платежів від надання послуг населенню та підприємствам, установам і організаціям. Тривалий час підприємство знаходиться у тяжкому фінансовому стані, викликаному, зокрема, неплатежами різних категорій споживачів за спожиту теплову енергію, невідповідністю тарифів за теплову енергію для населення фактичним витратам на її виробництво. Додатково відповідачем зазначено про те, що станом на 01.04.2019 загальна сума заборгованості за теплову енергію складає 3,9 млрд. грн., у тому числі заборгованість населення 3,3 млрд. грн., бюджетних установ 323,8 млн. грн., госпрозрахункових підприємств 143,7 млн. грн., заборгованість місцевого бюджету з компенсації пільг 162,0 млн. грн. у зв`язку з чим, просить суд зменшити розмір заявленої до стягнення пені на 86,3%.

Відповідно до частини 1 статті 191 Господарського процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що поданий відповідачем - Комунальним підприємством "Харківські теплові мережі" відзив про визнання позову, є таким, що відповідає змісту статті 191 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо документів для правильного вирішення спору по даній справі, у судовому засіданні 14.05.2019 на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду по даній справі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги та дослідивши наявні у матеріалах справи докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення уповноважених представників сторін, господарським судом встановлено наступне:

20.12.2017 р. між ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5" (надалі - Позивач) та КП "Харківські теплові мережі" (надалі - Відповідач) було укладено Договір № 968 купівлі-продажу теплової енергії, яка поставляється бюджетним установам/організаціям (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого Позивач зобов`язався передати у власність Відповідача у 2018 році теплову енергію, а Відповідач зобов`язався прийняти та оплатити теплову енергію на умовах даного Договору.

Відповідно до п. 4.3., 4.4. Договору на підставі Акта розподілу теплової енергії, виробленої Позивачем, до 8-го числа місяця, наступного за звітним, Позивач оформлює та надає Відповідачу окремий Акт приймання передачі теплової енергії для категорії "бюджетні установи/організації" із зазначенням її кількості та вартості, один підписаний примірник якого Відповідач повертає Позивачу не пізніше 10-го числа місяця, наступного за звітним.

Згідно п. 7.2. Договору Відповідач зобов`язаний прийняти та оплатити зафіксований в Акті приймання-передачі обсяг теплової енергії за тарифом, зазначеним у п. 5.1. даного Договору.

Відповідно до п. 5.1. Договору на момент укладання Договору, згідно постанови НКРЕКП від 12.12.2016 р. № 2179 із змінами і доповненнями, внесеними постановою НКРЕКП від 23.03.2017 р. №331, тариф становить 1074,58 грн. за 1 Гкал, крім того ПДВ 20 %.

Відповідно до умов додаткової угоди № 1 від 09.01.2018 р. до Договору з 01.01.2018 р. тариф на виробництво теплової енергії становить 1125, 83 грн. за 1 Гкал, крім того ПДВ 20 %.

Відповідно до умов додаткової угоди № 2 від 28.09.2018 р. до Договору з 01.10.2018 р. тариф на виробництво теплової енергії становить 1128, 38 грн. за 1 Гкал, крім того ПДВ 20 %.

Згідно п.п. 6.1., 6.2. Договору оплата за отриману теплову енергію здійснюється Відповідачем шляхом 100 - відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки теплової енергії. Остаточний розрахунок за фактично передану теплову енергію здійснюється Відповідачем до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місцем поставки теплової енергії.

Пунктом 6.3. Договору передбачено, що Відповідач перераховує на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання Позивача згідно з нормативами перерахування, затвердженими НКРЕКП в установленому порядку. В разі коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Відповідача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати отриманої теплової енергії, Відповідач зобов`язаний відповідно до п. 6.1. цього Договору своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлену теплову енергію за рахунок власних коштів.

Відповідно до п. 6.4. Договору за наявності заборгованості у Відповідача за цим Договором Позивач зараховує кошти, що надійшли від Відповідача, як погашення заборгованості за теплову енергію, поставлену в минулі періоди за Договором, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості незалежно від призначення платежу.

Позивач належним чином виконав покладені на нього зобов`язання за Договором.

Так, у період з січня по грудень 2018 р. Позивач передав у власність Відповідача теплову енергію на загальну суму 103 284 505, 51 грн., що підтверджується:

- за січень 2018 року - Актом № 01-КП від 31.01.2018 р. на суму 19 030 469, 51 грн.

- за лютий 2018 року - Актом № 02-КП від 28.02.2018 р. на суму 20 498 864, 70 грн.

- за березень 2018 року - Актом № 03КП від 31.03.2018 р. на суму 20 757 182, 88 грн.

- за квітень 2018 року - Актом № 04-КП від 30.04.2018 р. на суму 7 303 615, 84 грн.

- за травень 2018 року - Актом № 05-КП від 31.05.2018 р. на суму 71 575, 73 грн.

- за червень 2018 року - Актом № 06-КП від 30.06.2018 р. на суму 0, 00 грн.

- за липень 2018 року - Актом № 07-КП від 31.07.2018 р. на суму 0,00 грн.

- за серпень 2018 року - Актом № 08-КП від 31.08.2018 р. на суму 0, 00 грн.

- за вересень 2018 року-Актом № 09-КП від 30.09.2018 р. на суму 0, 00 грн.

- за жовтень 2018року- Актом № 10-КП від З1.10.2018 р. на суму 716 312, 90 грн.

- за листопад 2018 року - Актом № 11-КП від 30.11.2018 р. на суму 13 860 330, 02 грн.

- за грудень 2018 року - Актом № 12-КП від 31.12.2017 р. на суму 21 046 153, 93 грн.

Відповідач свої зобов`язання виконав не в повному обсязі та станом на 26.03.2019 р. сплатив лише суму в розмірі 92 398 682, 04 грн.

Таким чином, станом на 26.03.2019 р. заборгованість Відповідача перед Позивачем за даним Договором у вказані періоди поставок складає 10 885 823, 47 грн.

Надаючи правову кваліфікацію доказам які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст.509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт господарювання (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб`єкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язків.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Станом на момент розгляду справи, відповідач не сплатив 10 885 823, 47 грн. заборгованості та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з положеннями ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

Враховуючи, що відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, статей 193, 198 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно вимогам закону, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що відповідач не надав суду жодного документу, який би підтверджував сплату заборгованості за договором у сумі 10 885 823, 47 грн., суд вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 10 885 823, 47 грн. заборгованості, правомірними, обґрунтованими, такими, що визнані відповідачем, тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 статті 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Згідно статям 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 8.2. Договору в разі невиконання Відповідачем умов п. 6.1 цього Договору, Відповідач зобов`язується сплатити Позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

На підставі п. 8.2. Договору, керуючись ст. 232 ГК України, Відповідачу була нарахована пеня в сумі 1 924 413, 27 грн. за період з 26.03.2018 р. по 25.03.2019 р. по кожному із місяців поставки.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконане.

У відзиві на позовну заяву відповідачем заявлено клопотання про зменшення суми пені на 86,3%, яке підтримано представником відповідача в судовому засіданні 14.05.2019р.

В обґрунтування клопотання відповідач посилається на важкий фінансовий стан підприємства, викликаний, зокрема, неплатежами різних категорій споживачів за спожиту теплову енергію, невідповідністю тарифів за теплову енергію для населення фактичним витратам на її виробництво.

Відповідач, також наголошує про те, що фінансування КП "Харківські теплові мережі здійснюється за рахунок платежів від надання послуг населенню та підприємствам, установам і організаціям. Тривалий час підприємство знаходиться у тяжкому фінансовому стані, викликаному, зокрема, неплатежами різних категорій споживачів за спожиту теплову енергію, невідповідністю тарифів за теплову енергію для населення фактичним витратам на її виробництво. Додаткового відповідачем зазначено про те, що у станом на 01.04.2019 загальна сума заборгованості за теплову енергію складає 3,9 млрд. грн., у тому числі заборгованість населення 3,3 млрд. грн., бюджетних установ 323,8 млн. грн., госпрозрахункових підприємств 143,7 млн. грн., заборгованість місцевого бюджету з компенсації пільг 162,0 млн. грн.

Також зауважує, що господарська діяльність по наданню житлово-комунальних послуг підпадає під сферу дії окремих законів, що спрямовані на захист інтересів споживачів цих послуг. Так, Законом України "Про тимчасову заборону стягненні пені з громадян України за несвоєчасне внесення плати за житлово-комунальні послуги" №486/96 від 13.11.1996 до 01.01.2011 було заборонено зараховувати і стягувати із громадян пеню за несвоєчасну оплату житлово-комунальних послуг, що не ініціювало проведення оплат та позбавляло КП "Харківські теплові мережі" джерела погашення по штрафних санкціях. Хоча з 01.01.2011 заборона на нарахування й стягнення пені знята, але стягнення пені з населення передбачено лише з травня 2019 року Законом України Про житлово-комунальні послуги від 09.11.2017 №2189-VIII, що унеможливлює її нарахування та стягнення. Законом України "Про реструктуризацію заборгованості по квартирній платі, платі за житлово-комунальні послуги, спожитий газ і електроенергію" дозволяється реструктуризовати заборгованість за комунальні послуги строком до п`яти років. Станом на 01.04.2019 сума реструктуризованої заборгованості складає 175,4 млн грн.

Важкий фінансовий стан підприємства підтверджується балансом підприємства на 31.12.2018, у якому відображені збитки підприємства. Сума збитків становить 5,2 млрд грн.

Зазначає, що з листопада 2014 року підприємство відповідача працює в умовах дії постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 №217, якою затверджений Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладені спеціальні обов`язки. Згідно цього Порядку теплопостачальні організації відкривають в уповноваженому банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожиту теплову енергію та/або ладані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за категоріями споживачів "населення", "релігійні організації", "бюджетні установи", "інші споживачі". Всі кошти, які надходять на рахунки із спеціальним режимом використання КП "Харківські теплові мережі", розподіляються згідно з нормативами, встановленими НКРЕКП, та перераховуються банком на рахунки постачальника природного газу (НАК Нафтогаз України), постачальника покупної теплової енергії (ПрАТ Харківська ТЕЦ - 5), оператора газотранспортної системи (АТ Укртрансгаз), оператора газорозподільних систем (ПАТ Харківміськгаз) та на поточний КП Харківські теплові мережі.

Тобто перерахування коштів ПрАТ Харківська ТЕЦ - 5 здійснюється відповідно до Порядку розподілу коштів з урахуванням встановлених нормативів перерахування коштів.

В підтвердження даних обставин відповідачем надано: довідку про заборгованість за спожиту теплову енергію станом на 01.04.2019, довідку про кількість теплової енергії, відпущеної КП "Харківські теплові мережі" споживачам за 2018 рік, інформацію щодо Моніторингу виконання Закону України "Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію" на 01.04.2019 по КП "Харківські теплові мережі"; баланс (Звіт про фінансовий стан) станом на 31.12.2018.

Частиною першою статті 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

У частині третій статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, строку прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Суд також зауважує, що цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Водночас, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку, змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена у рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013.

Судом встановлено, що відповідач є комунальним підприємством, яке створено для задоволення потреб споживачів, у тому числі населення та державних органів в теплопостачанні у вигляді опалення та гарячого водопостачання. Підприємство не уповноважене чинним законодавством самостійно встановлювати тарифи, які відповідають витратам за надання послуг, тому постачає теплову енергію по вартості нижчої її собівартості.

При цьому, матеріали справи не містять доказів спричинення позивачеві негативних наслідків у зв`язку з несплатою відповідачем за теплову енергію у строки, встановлені договором, оскільки втрати від знецінення коштів компенсуються, зокрема, стягненням інфляційних втрат та 3% річних за час, в який позивач не міг користуватися коштами.

З огляду на всі фактичні обставини справи, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, суд дійшов висновку про наявність підстав для реалізації права щодо зменшення розміру пені на 50% до 962 206 64 грн., відповідно до цього суд вважає за необхідне клопотання відповідача про зменшення пені задовольнити частково.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 165 421, 30 грн. та інфляційних втрат в розмірі 45 724, 90 грн., суд зазначає таке.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Суд, перевіривши розрахунок позивача та період нарахування останнім вказаної суми 3% річних, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі в сумі 165 421, 30 грн.

Що стосується заявленої вимоги позивача про стягнення з відповідача 45 724, 90 грн. суми інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

В силу приписів статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних втрат визнав їх вірно розрахованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, та стягненню підлягає сума інфляційних втрат в розмірі 45 724, 90 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 129 ГПК України. Судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до ч. 1 ст. 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

У зв`язку з тим, що відповідачем визнано позовні вимоги, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, виклавши окремим документом.

Судові витрати в розмірі 50% судового збору, сплаченого при поданні позову, покласти на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 526, 612, 623-625, 631 п.4, 629, 759, 762, 782, 797 Цивільного кодексу України; ст.ст. 224, 225 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 2, 4, 5, 12, 13, 14, 15, 73, 74, 129, 130, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 256, 257, 259 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, буд. 11, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5", (62371, Харківська область, Дергачівський район, сел. Подвірки, ) 10 885 823, 47 грн. - основного боргу; 962 206, 63 грн. - пені; 165 421, 30 грн. - 3% річних; 45 724, 90 грн. - інфляційних втрат та витрати зі сплати судового збору в сумі 97 660, 37 грн.

Видати судовий наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення пені в сумі 962 206, 63 грн. відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "16" травня 2019 р.

Суддя Г.І. Сальнікова