ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2019 р. Справа№ 910/12131/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Калатай Н.Ф.

секретар судового засідання: Цибульський Р.М.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 24.04.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "СПФ АГРО"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 28.11.2018 (повний текст складено 28.11.2018.)

у справі №910/12131/18 (суддя Гумега О.В.)

за позовом Приватного підприємства "АДОРА"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СПФ АГРО"

про стягнення 221 611, 80 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «АДОРА» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СПФ АГРО» про стягнення 221 611,80 грн. заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач у період з 20.10.2017 по 27.06.2018 здійснив поставку відповідачу товару, розрахунок за який відповідач здійснив лише частково, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість за поставлений позивачем товар.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.11.2018 позов задоволено повністю. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 221 611, 80 грн. основного боргу та 3 324, 18 грн. судового збору.

Рішення мотивовано тим, що позивач належними та допустимими доказами довів наявність боргу та обов`язку у відповідача сплатити вказаний борг.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, скаржник (Товариство з обмеженою відповідальністю «СПФ АГРО») звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2018 у справі №910/12131/18 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а висновки, викладені у рішенні суду, не відповідають обставинам справи, що є підставою для його скасування.

Апелянт зазначає, що видаткові накладні надані позивачем як доказ поставки товару не можуть бути прийняті як належні та допустимі докази у справі, оскільки на більшості з них відсутні або підпис уповноваженої особи або печатка підприємства.

Крім того, апелянт зазначає, що дійсна вартість поставленого товару становить 3 502 056,87 грн., а не 3 701 727,08 грн. як вказує позивач, а тому з урахуванням здійснених проплат, відповідач визнає заборгованість лише в сумі 21 941,59 грн.

Окрім того, скаржником до апеляційної скарги додано клопотання про витребування оригіналів документів, а саме скаржник просить: витребувати у Приватного підприємства «АДОРА» оригінали видаткової накладної №рн-0000083 від 16.01.2018 на суму 109030,21 грн., видаткової накладної №рн-0000152 від 01.02.2018 на суму 20800,00 грн., видаткової накладної №рн-000166 від 02.02.2018 на суму 17880,00 грн., видаткової накладної №рн-0000204 від 04.02.2018 на суму 2600,00 грн., видаткової накладної №рн-0000184 від 05.02.2018 на суму 23360,00 грн., видаткової накладної №рн-0000205 від 06.02.2018 на суму 26000,00 грн., рахунків-фактур та товарно-транспортних накладних до вказаних видаткових накладних.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.01.2018, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СПФ АГРО» передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів Калатай Н.Ф., Мартюк А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «СПФ АГРО» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2018 у справі №910/12131/18. Розгляд апеляційної скарги призначено на 18.02.2019. Роз`яснено позивачу право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу. Запропоновано позивачу надати Північному апеляційному господарському суду свої письмові пояснення щодо заявленого скаржником клопотання.

Представник позивача 04.02.2019 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача, просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Відзив мотивовано тим, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, видаткові накладні які позивач у апеляційній скарзі не визнає ним були фактично оплачені, а тому своїми фактичними діями визнав поставку товару за вказаними накладними, на підтвердження чого позивач звернувся до Слов`янської ДПІ з адвокатським запитом.

18.02.2019 розгляд справи №910/12131/18 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «СПФ АГРО» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2018 - не відбувся, у зв`язку з перебуванням головуючого судді Зубець Л.П. на лікарняному.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2019 розгляд справи призначено на 25.03.2019.

25.03.2019 розгляд справи №910/12131/18 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «СПФ АГРО» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2018 - не відбувся, у зв`язку з перебуванням головуючого судді (судді-доповідача) - Зубець Л.П. на лікарняному.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2019 розгляд справи призначено на 15.04.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.04.2019 продовжено строк розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «СПФ АГРО» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2018 та оголошено перерву в судовому засіданні до 24.04.2019.

Представник відповідача 22.04.2019 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надав додаткові письмові пояснення щодо обставин справи, а також копії платіжних доручень за весь час співпраці між позивачем та відповідачем.

Представник позивача у судове засідання 24.04.2019 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник відповідача у судове засідання 24.04.2019 з`явився та надав пояснення по суті спору.

Заслухавши думку представника відповідача, враховуючи обставини справи та наявні в ній докази, а також те, що судом при розгляді апеляційної скарги було вжито всіх передбачених законом дій з метою забезпечення прав учасників судового процесу щодо участі у розгляді спору, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами та без участі представника позивача.

Розглянувши у судовому засіданні заявлене апелянтом клопотання про витребування оригіналів документів, копії яких долучені до позовної заяви, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 6 ч. 2 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до положень ч.ч. 9 та 11 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

У разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.

Згідно з положеннями ч. 6 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу.

Дослідивши обставини справи та наявні в ній докази, колегія суддів зазначає, що відповідач у суді першої інстанції повністю відхиляв усі надані позивачем докази щодо підтвердження факту поставки продукції, як неналежні, однак, в подальшому частково визнав факт поставки та надав платіжні доручення які у призначенні платежу містять посилання на докази надані позивачем.

При цьому, вимагаючи від позивача оригінали видаткових накладних, рахунків-фактур та товарно-транспортних накладних, відповідач не ставить на розгляд суду питання про витребування довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей, копії яких також наявні в матеріалах справи, у свою чергу, відповідач, який був ознайомлений з матеріалами справи (11.10.2018 згідно відмітки на клопотанні про ознайомлення з матеріалами справи т. 2 а.с. 84), питання про витребування у позивача оригіналів відповідних документів у суді першої інстанції не ставив.

Враховуючи обставини справи та наявні в ній докази у їх сукупності, з метою недопущення затягування розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку, про можливість перегляду справи за наявними у ній доказами, а підстави для задоволення клопотання відповідача про витребування оригіналів доказів, копії яких наявні у матеріалах справи, відсутні.

Згідно ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В судовому засіданні 24.04.2019 оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі та відзиві на неї та письмових поясненнях, заслухавши пояснення присутнього представника відповідача, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, з наступних підстав.

Між Приватним підприємством «АДОРА» (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СПФ АГРО» (відповідач) було укладено договір у спрощений спосіб на поставку нафтопродуктів.

В період з 20.10.2017 по 27.06.2018 позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 3 701 727,08 грн.

Звертаючись з позовом до суду позивач зазначив, що відповідач свої зобов`язання по оплаті за отриманий товар виконував, але не повністю та несвоєчасно. Відповідач здійснював оплату лише частково. Внаслідок зазначеного, станом на момент подання позову у відповідача утворився борг по оплаті товару, поставленого позивачем в сумі 221 611,80 грн.

Статтею 205 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч. 1 вказаної статті ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ч. 1 ст. 207 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 181 Господарського кодексу України допускається укладання господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладання даного виду договорів.

Дослідивши обставини справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вчинені позивачем та відповідачем дії, які полягали у виставленні позивачем відповідачу рахунків-фактури на загальну суму в розмірі 3 701 727,08 грн., які, в свою чергу, були частково сплачені відповідачем, та передача товару відповідачу, свідчать про вчинення сторонами у спрощений спосіб правочину, який за своєю правовою природою є договором поставки, що в свою чергу, свідчить про наявність між сторонами цивільних прав і обов`язків відповідно до ст. 11 ЦК України.

При цьому, відповідач у апеляційній скарзі визнав факт поставки товару на суму 3 502 056,87 грн. та сплату 3 480 115,28 грн. за поставлений товар.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

З доданих позивачем до позовної заяви доказів вбачається, що на підставі видаткових накладних, в період з 20.10.2017 по 27.06.2018 позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 3 701 727,08 грн.

Заперечуючи проти позову в суді першої інстанції, відповідач зазначив, що, на його думку, позивачем не надані суду належним чином оформлені первинні документи поставки (видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, довіреності на отримання матеріальних цінностей), які б давали можливість, в розумінні статей 76 - 79 ГПК України, стверджувати про належність, достовірність та достатність доказів по справі. Відповідач стверджує, що позивачем не доведений належним чином факт отримання відповідачем товару, а всі довіреності на одержання цінностей для ТОВ «СПФ АГРО» підписані не директором ОСОБА_1 , а іншою, невідомою відповідачу, особою, яка точно не мала повноважень на видачу таких документів та надавати розпорядження про прийняття товару.

Більше того, на більшості видаткових накладних та товарно-транспортних накладних, на які позивач посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, відсутні чи то підпис уповноваженої особи ТОВ «СПФ АГРО», чи то печатка підприємства. Крім того, майже всі додані до позовної заяви довіреності від імені ТОВ «СПФ АГРО» на одержання матеріальних цінностей не містять інформації про об`єм товару на який надано дозвіл про його отримання, що в даному випадку є істотним порушенням законодавства та вимог щодо реалізації даних правовідносин.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо відхилення заперечень, викладених відповідачем у відзиві на позовну заяву, оскільки наявні в матеріалах справи довіреності на одержання цінностей для ТОВ «СПФ АГРО» підписані саме директором ОСОБА_1, а також головним бухгалтером ОСОБА_3 і містять печатку підприємства. Щодо твердження відповідача стосовно того, що довіреності від імені ТОВ «СПФ АГРО» на одержання матеріальних цінностей не містять інформації про об`єм товару, на який надано дозвіл про його отримання, то суд звертає увагу відповідача на те, що зазначення інформації про об`єм товару, на який надано дозвіл про його отримання, не відноситься до обов`язку позивача, оскільки вказані довіреності видавалися саме відповідачем.

По матеріалам справи судом також встановлено, що видаткові накладні № РН-0001537 від 14.11.2017, № РН-0001585 від 20.11.2017, № РН-0001598 та № РН-0001599 від 22.11.2018, № РН-0001609 від 24.11.2017, № РН-0001625 від 28.11.2017, № РН-0001638 від 29.11.2017, № РН-0001770 від 20.12.2017, № РН-0001803 від 25.12.2017, № РН-0001811 від 26.12.2017, № РН-0001840 та № РН-0001842 від 09.01.2018, № РН-0000083 від 16.01.2018, № РН-0000381 від 03.03.2018, № РН-0000453 від 19.03.2018 не містять підпису уповноваженої особи ТОВ «СПФ АГРО».

Однак, дослідивши наявні в матеріалах справи копії по поточному рахунку позивача за період з 20.10.2017 по 27.06.2018, судом встановлено, що вищезазначені видаткові накладні були оплачені відповідачем деякі повністю, деякі частково.

Крім того, видаткова накладна № РН-0000083 від 16.01.2018 на суму 109 030,21 грн. яку відповідач не визнає в апеляційній скарзі також містить печатку відповідача, при цьому, в матеріалах справи відсутні відомості, що печатка ТОВ «СПФ АГРО» була втрачена чи до неї був доступ у сторонніх осіб, не уповноважених на вчинення дій від імені товариства.

У свою чергу, видаткові накладні № РН-0000152 від 01.02.2018 та РН-0000166 від 02.02.2018, які також не визнаються відповідачем у апеляційній скарзі, містять підпис особи, посадове становище якої не зазначено, однак до них додано довіреність № 24 від 01.02.2018 на отримання товарно-матеріальних цінностей за підписом керівника, головного бухгалтера та міститься відтиск печатки відповідача, яка видана ОСОБА_5 зі зразком підпису, а факт підписання вказаних накладних ОСОБА_5 . відповідачем не оспорено.

Крім того, долучені відповідачем платіжні доручення не спростовують факт того, що вартість отриманої відповідачем продукції становить 3 701 727,08 грн.

Враховуючи вище встановлені обставини справи, додані до позовної заяви видаткові накладні на загальну суму 3 701 727,08 грн. правомірно прийнято судом як належні та допустимі докази по справі, що підтверджують факт поставки позивачем товару на загальну суму 3 701 727,08 грн. та прийняття цього товару відповідачем без зауважень по кількості та якості.

Додатково факт поставки позивачем відповідачу товару на вказану суму підтверджуються наявними в матеріалах справи товарно-транспортними накладними.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач, здійснив лише часткову оплату поставленого позивачем товару в сумі 3 480 115,28 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями виписок по поточному рахунку позивача за період з 20.10.2018 по 27.06.2018, а також наданими відповідачем платіжними дорученнями.

У зв`язку із зазначеним, заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений останнім товар станом на момент подання позову становить 221 611,80 грн. (3 701 727,08 грн. - 3 480 115,28 грн. = 221611,80 грн.).

17.07.2018 позивач звернувся до відповідача із вимогою про сплату заборгованості за отриманий товар в сумі 221 611,80 грн. Дана вимога була отримана відповідачем 26.07.2018, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Однак, відповідач відповіді на вказану вимогу не надав та борг не сплатив.

Колегія суддів враховує помилки допущені сторонами при оформленні господарських операцій, однак наявні матеріали справи містять достатньо доказів для підтвердження факту та об`єму здійснених господарських операцій щодо поставки товару та підтверджують факт неповної оплати поставленого товару.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що строк виконання зобов`язання по оплаті поставленого товару настав, а враховуючи наявну заборгованість, вимоги позивача про стягнення з відповідача 221 611,80 грн. заборгованості за поставлений позивачем товар (основного боргу) є обґрунтованими та такими, що правомірно задоволені судом першої інстанції.

Відповідно до частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Положеннями ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

За змістом ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта (відповідача).

Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СПФ АГРО" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2018 у справі №910/12131/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2018 у справі №910/12131/18 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю "СПФ АГРО".

4. Матеріали справи №910/12131/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено та підписано - 22.05.2019.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

Н.Ф. Калатай