ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"22" травня 2019 р. м. Ужгород Справа № 907/292/19

Суддя Господарського суду Закарпатської області Андрейчук Л.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі

за позовом ОСОБА_1 , с. Олександрівка, Закарпатська область

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дружба», с. Стеблівка, Закарпатська область

про стягнення вартості частки майна товариства в розмірі 1,17 відсотка станом на 05.03.2019

В С Т А Н О В И В:

21 травня 2019 року заявником разом із позовною заявою подано заяву про забезпечення позову, що міститься у тексті позовної заяви та прохальній частині позовної заяви (п. 5 прохальної частини позову) без додержання вимог, визначених статтею 139 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 139 Господарського процесуального кодексу України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна також містити: обґрунтування необхідності забезпечення позову; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Заявником не дотримано вимог ст. 139 ГПК України в частині обґрунтування необхідності забезпечення позову, оскільки заява про забезпечення позову виключно обґрунтовується заявником можливим призначенням судом судово-економічної експертизи у майбутньому. Тобто, обґрунтування забезпечення позову ставиться в залежність від задоволення чи не задоволення клопотання про призначення експертизи судом. Таким чином, вказані вище обставини не обґрунтовують необхідності забезпечення позову на стадії подання позовної заяви.

Також, заявником не дотримано вимог ст. 139 ГПК України в частині надання пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, оскільки заявник не подав пропозицій щодо зустрічного забезпечення.

Суд зазначає, що законодавець, урівноважуючи можливості реалізації та захисту прав сторін, на підставі принципу диспозитивності, зобов`язав особу, яка бажає забезпечити позов, запропонувати власний спосіб зустрічного забезпечення. Зазначене положення закону є імперативним та не допускає подвійного тлумачення.

Суд наголошує, що саме суд, а не заявник, визначає вірогідність завдання відповідачу збитків у зв`язку з забезпеченням позову. Зокрема, згідно з положеннями частин 1, 3 та 4 статті 141 Господарського процесуального кодексу України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову.

Підсумовуючи зазначене, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення обов`язково повинні міститися у заяві про забезпечення позову на підставі пункту 6 частини 1 статті 139 Господарського процесуального кодексу України. Водночас, питання щодо застосування чи незастосування таких пропозиції щодо зустрічного забезпечення вирішується судом на підставі положень статті 141 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, заявником не дотримано вимог ст. 139 ГПК України в частині надання документів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, оскільки відповідно до квитанції № від 15.05.2019 року на суму 960,50 грн., оригінал якої долучено до матеріалів заяви, в графі «призначення платежу» зазначено, судовий збір за позовом ОСОБА_1 . Вказана квитанція не може слугувати належним доказом сплати судового збору у встановленому порядку за подання заяви про забезпечення позову, оскільки така не місить в графі «призначення платежу» посилання про сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову за позовом ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене в сукупності, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову подано без додержання вимог ст. 139 ГПК України, а тому відповідно до частини 7 статті 140 Господарського процесуального кодексу України суд, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Отже, заява ОСОБА_1 про забезпечення позову має бути повернута заявнику, однак враховуючи розміщення (заявлення) такої у тексті позовної заяви, є неможливим її фактичне повернення окремо від позовної заяви, а тому суд визнає заяву повернутою без вчинення окремих дій по направленню такої заявнику.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 139, 140 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернути заявнику.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку, встановленому розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Після усунення виявлених порушень заявник управі повторно подати заяву про забезпечення позову.

Суддя Л.В. Андрейчук