УХВАЛА

м. Київ

21.05.2019Справа № 910/7683/17
За позовом Приватного акціонерного товариства «Стрілець АТ»

до 1) Київської міської організації Товариства сприяння обороні України

2) Підприємства «Міський спортивно-технічний клуб» Київської міської

організації ТСО України»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Громадська організація «Товариство сприяння обороні України»

про визнання договору недійсним, визнання права власності

Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М.

за участю секретаря судового засідання

Тарасюк І.М.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Титикало Р.С.

від відповідача: Титикало Р.С.

від третьої особи: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа за позовом Приватного акціонерного товариства «Стрілець АТ» до Київської міської організації Товариства сприяння обороні України та Підприємства «Міський спортивно-технічний клуб" Київської міської організації ТСО України» про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна - будівлі казарми та будівлі теплопункту загальною площею 457 м кв., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, який укладено 27.07.2016 між Київською міською організацією Товариства сприяння обороні України та Підприємством «Міський спортивно-технічний клуб» Київської міської організації ТСО України», та посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуцевич О.О. за реєстровим №1319; визнання за Приватним акціонерним товариством «Стрілець АТ» права власності на нерухоме майно - будівлю казарми площею 408 м кв. та будівля теплопункту площею 49 м кв., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що на підставі укладеного між відповідачами договору купівлі-продажу нерухомого майна від 27.07.2016р. будівля казарми площею 408 м.кв. та будівля теплопункту площею 49 м.кв., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, були відчужені особою, яка не була власником вказаного нерухомого майна, а дійсним власником вказаного майна є позивач на підставі договору компенсаційних розрахунків від 10.03.2000 р. (в редакції угоди від 18.09.2003 р.), укладеного між ним та Київським міським комітетом Товариства сприяння обороні України. Тому на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України позивач просить суд визнати недійсним вказаний договір купівлі-продажу та визнати за ним право власності на спірне нерухоме майно.

19.10.2018р. через відділ діловодства суду представником Київської міської організації Товариства сприяння обороні України було подано заяву про відвід судді Спичака О.М. від розгляду справи №910/7683/17.

Ухвалою від 22.10.2018р. заяву Київської міської організації Товариства сприяння обороні України про відвід судді Спичака О.М. від розгляду справи №910/7683/17 передано для визначення судді в порядку, встановленому частиною першою статті 32 Господарського процесуального кодексу України.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями, проведеного 24.10.2018р., матеріали заяви про відвід судді, поданої в межах справи №910/7683/17, передано на розгляд судді Пасько М.В.

Ухвалою від 26.10.2018р. судом було відмовлено в задоволенні заяви Київської міської організації Товариства сприяння обороні України про відвід судді.

Ухвалою від 06.11.2018р. розгляд справи було призначено на 26.11.2018р.

26.11.2018р. представником позивача було подано заяву про відвід судді Спичака О.М. від розгляду справи №910/7683/17.

Ухвалою від 26.11.2018р. заяву Приватного акціонерного товариства «Стрілець АТ» про відвід судді Спичака О.М. від розгляду справи №910/7683/17 було передано для визначення судді в порядку, встановленому частиною першою статті 32 Господарського процесуального кодексу України.

29.11.2018р. за наслідками проведення автоматизованого розподілу судової справи між суддями заяву про відвід судді Спичака О.М. у справі №910/7683/17 передано на розгляд судді Яковенко А.В.

Ухвалою від 30.11.2018р. відмовлено Приватному акціонерному товариству "Стрілець АТ" у задоволенні заяви про відвід судді Спичака Олексія Миколайовича від розгляду справи №910/7683/17.

28.11.2018р. до Господарського суду міста Києва надійшла заява Київської міської організації Товариства сприяння обороні України про роз`яснення ухвали від 22.10.2018р. Господарського суду міста Києва, якою заяву Київської міської організації Товариства сприяння обороні України про відвід судді Спичака О.М. від розгляду справи №910/7683/17 передано для визначення судді в порядку, встановленому частиною першою статті 32 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою від 29.11.2018р. судом було відмовлено в задоволенні заяви Київської міської організації Товариства сприяння обороні України про роз`яснення ухвали.

05.12.2018р. Київською міською організацією Товариства сприяння обороні України було подано апеляційну скаргу на ухвалу від 29.11.2018р. Господарського суду міста Києва по справі №910/7683/17.

Ухвалою від 06.12.2018р. судом було зупинено провадження по справі №910/7683/17 до перегляду ухвали від 29.11.2018р. Господарського суду міста Києва в апеляційному порядку.

Постановою від 19.03.2019р. Північного апеляційного господарського суду ухвалу від 29.11.2018р. Господарського суду міста Києва у справі № 910/7683/17 залишено без змін.

18.04.2019р. матеріали справи було повернуто до суду.

Ухвалою від 24.04.2019р. поновлено провадження у справі; призначено засідання на 21.05.2019р.

21.05.2019р. представником відповідача 2 було подано заяву про відвід судді Спичака О.М. від розгляду справи №910/7683/17.

В обґрунтування вказаної заяви відповідач 2 посилався на те, що розгляд справи затягується суддею, не забезпечується її неупереджений та об`єктивний розгляд.

Розглянувши подану позивачем заяву, суд дійшов висновку щодо необґрунтованості заявленого відводу та наявність підстав для передачі заяви на авторозподіл для вирішення питання про відвід у відповідності до ч.3 ст.39 Господарського процесуального кодексу України. При цьому, суд зазначає наступне.

За приписами ч.1 ст.35 Господарського процесуального кодексу України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Проте, за висновками суду, обставини, що наведені позивачем, не є належними та достатніми у розумінні ст.35 Господарського процесуального кодексу України для того щоб вважати, що суддя Спичак О.М. не може розглядати справу №910/7683/17 та підлягає відводу. При цьому, суд зазначає наступне.

Статтею 126 Конституції України проголошено, що незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

Суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права (ст.129 Конституції України).

Статтею 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Одночасно, ст.15 Кодексу суддівської етики також визначено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

Частиною 3 ст.2 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

У п.11 Висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів вказано, що незалежність має бути як щодо суспільства в цілому, так і щодо конкретних сторін у будь-якій справі, у якій судді повинні винести своє рішення.

Слід зазначити, що згідно ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Слід звернути увагу на те, що згідно ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За приписами ст.9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004р. Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст.69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.11 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Крім того, слід зауважити, що відповідно до п. 12 Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, передбачено, що незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів.

Тобто, з наведеного у сукупності полягає, що неупереджений розгляд справи є однією з найголовніших засад здійснення господарського судочинства, а також основоположним правом особи, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Наразі, суд зазначає, що твердження відповідача 2 про затягування судом строків розгляду спору та недотримання принципів неупередженості і об`єктивності суддею є безпідставними та такими, що позбавлені належного доказового обґрунтування.

За таких обставин, виходячи з наведеного вище, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відповідачем 2 відводу, та необхідність передачі заяви Підприємства «Міський спортивно-технічний клуб» Київської міської організації ТСО України» про відвід судді Спичака О.М. для визначення судді в порядку, встановленому частиною першою статті 32 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись приписами ст.ст.32, 39, 229, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. Заяву Підприємства «Міський спортивно-технічний клуб» Київської міської організації ТСО України» про відвід судді Спичака О.М. від розгляду справи №910/7683/17 передати для визначення судді в порядку, встановленому частиною першою статті 32 Господарського процесуального кодексу України.

2. Згідно ч.1 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст складено та підписано 22.05.2019р.

Суддя Спичак О.М.