РІШЕННЯ

Іменем України

15 травня 2019 року

м. Чернігів

справа №927/299/19

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Белова С.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом:

Товариства з обмеженою відповідальністю “Розмай Агро”,

вул. Метрологічна, 14-Б, м. Київ, 03143

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Агрофірма “Надія”,

вул. Ковалівка, 49, м. Ічня, Чернігівська область, 16703,

предмет спору: про стягнення 58195,73 грн

Учасники справи не викликались.

Товариством з обмеженою відповідальністю “Розмай Агро” подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю “Агрофірма “Надія” про стягнення 58195,73 грн, а саме: 48558,53 грн заборгованості за отриманий товар, 2427,93 грн штрафу, 6417,71 грн пені, 3791,56 грн 25% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору поставки №КИ-58-280218/ззр-ХО на умовах розстрочення платежу від 28 лютого 2018 року.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.3, п.8 ч.4 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує ціну позову. У порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, в яких ціна позову перевищує п’ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 09 квітня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; зобов’язано позивача надати суду обґрунтований розрахунок загальної суми  заявленої до стягнення по окремим позиціям; встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та всіх доказів, що підтверджують викладені у відзиві обставини протягом 15 (п’ятнадцяти) календарних днів з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі; позивачу встановлено строк протягом 7 (семи) календарних днів з моменту отримання відзиву на позов для подачі до суду відповіді на відзив з одночасним надсиланням копії відповіді на відзив та доданих до неї доказів відповідачу; відповідачу встановлено строк протягом 5 (п’яти) календарних днів з моменту отримання відповіді на відзив для подання до суду заперечення на відповідь позивача на відзив з одночасним надсиланням його копії разом з доданими до нього документами позивачу.

Про отримання позивачем 11 квітня 2019 року ухвали господарського суду від 09 квітня 2019 року свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення в матеріалах справи.

Про отримання відповідачем 11 квітня 2019 року ухвали господарського суду від 09 квітня 2019 року свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення в матеріалах справи.

Отже, останнім днем строку для подачі відповідачем відзиву є 26 квітня 2019 року.

Відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк відповідач не надав та не заперечив стосовно позовних вимог, поважність причин неподання відзиву на позовну заяву суду не повідомив, заяв та клопотань від відповідача не надходило.

Відповідно до ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними у ній матеріалами.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 09 квітня 2019 року було зобов’язано позивача надати суду обґрунтований розрахунок загальної суми заявленої до стягнення по окремим позиціям.

Вимоги ухвали Господарського суду Чернігівської області від 09 квітня 2019 року позивачем виконано не було, обґрунтованого розрахунку загальної суми заявленої до стягнення по окремим позиціям суду не надано.

За таких обставин рішення приймається за наявними матеріалами справи на підставі ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши надані докази, суд встановив:

28 лютого 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю “Розмай Агро” (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Агрофірма “Надія” (покупець) було укладено договір поставки №КИ-58-280218/ззр-ХО на умовах розстрочення платежу.

Відповідно до п.1.1. договору постачальник зобов’язався поставити та передати у власність покупцеві продукцію для сільгоспвиробництва, а покупець зобов’язався прийняти товар у власність та оплатити його в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Загальна кількість та найменування товару, ціна одиниці товару, його співвідношення (асортимент), строк, порядок поставки та оплати, визначаються в договорі та додатках (додаткових угодах, специфікаціях) до договору, які є невід’ємними частинами даного договору (п. 1.2. договору).

Згідно п. 2.1. договору, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2018 року. Закінчення строку дії договору не звільняє сторін від обов’язку виконати свої договірні зобов’язання, які мали місце під час дії даного договору.

Датою поставки, переходу права власності на товар і ризиків випадкового знищення або пошкодження товару вважається дата фактичної передачі покупцю вивантаженого в місці поставки товару (дата підписання покупцем видаткової накладної) (п.3.3. договору).

Відповідно до п. 4.4. договору ціна (вартість) товару повинна бути повністю сплачена постачальнику покупцем на умовах, які зазначені в договорі та додатках до нього, що є невід’ємною частиною даного договору.

Згідно п. 5.2.2. договору покупець зобов’язався своєчасно здійснити оплату за товар в порядку, що визначений у договорі та/або додатках до цього договору.

Відповідно до додаткової угоди (специфікації) №1 до договору №КИ-58-280218/ззр-ХО від 28 лютого 2018 року постачальник зобов’язався поставити та передати у власність покупця цикоган РК (10л) загальною кількістю 760 літрів на загальну суму 60356,16 грн.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом,  а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки. Станом на день прийняття рішення доказів розірвання договору або визнання його недійсним суду не надано.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов’язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином  відповідно до закону, інших правових  актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

07 березня 2018 року покупець - Товариство з обмеженою відповідальністю “Агрофірма “Надія” перерахувало постачальнику - Товариству з обмеженою відповідальністю “Розмай Агро” передплату у розмірі 11797,63 грн, що підтверджується випискою банку за 07 березня 2018 року в матеріалах справи /а.с. 25/.

29 березня 2018 року позивач поставив відповідачу, а відповідач прийняв товар (цикоган РК (10л) загальною кількістю 760 літрів), згідно видаткової накладної №210 від 29 березня 2018 року на загальну суму 60356,16 грн за довіреністю №59 від 29 березня 2018 року, про що свідчить копія видаткової накладної №210 від 29 березня 2018 року на загальну суму 60356,16 грн, копія товарно-транспортної накладної №Р210 від 29 березня 2018 року та копія довіреності №59 від 29 березня 2018 року в матеріалах справи /а.с.17-20/.

Додатковою угодою (специфікацією) №1 до договору №КИ-58-280218/ззр-ХО від 28 лютого 2018 року передбачено строк оплати товару: 20% до 15 березня 2018 року, 40% до 15 жовтня 2018 року, 40% до 15 листопада 2018 року.

Відповідач взяті на себе зобов’язання виконав частково, оплативши частково вартість отриманого ним товару у сумі 11797,63 грн, про що свідчить виписка банку за 07 березня 2018 року в матеріалах справи.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем 19 лютого 2019 року було направлено відповідачу лист-вимогу про виконання договору №19/6 від 19 лютого 2019 року на суму 48558,53 грн, який був отриманий відповідачем 21 лютого 2019 року, про що свідчить копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, копія опису вкладення у цінний лист та копія листа-вимоги про виконання договору (вих. № 19/6) від 19 лютого 2019 року в матеріалах справи /а.с. 21-24/.

Відповіді від відповідача не надійшло. Заборгованість не погашено.

Станом на день подачі позову відповідач заборгованість у сумі 48558,53 грн не сплатив.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об’єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок доказів у їх сукупності.

За наведених обставин, у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 48558,53 грн заборгованості за отриманий товар є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Позивачем також нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 2427,93 грн штрафу та 6417,71 грн пені за 134 дні.

Відповідно до ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов’язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов’язання.

Відповідно до ч.1 ст.216, ч.2 ст.217 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарську-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченим цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності є вчинене учасником господарських  відносин правопорушення у сфері господарювання. Аналогічні положення містить стаття 610 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.230 Господарського кодексу України – штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штраф, пеня), яка сплачується у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов’язання.

Пунктами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов’язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Так, пунктом 8.3.1. Договору передбачено, що за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань по оплаті ціни (вартості) товару покупець сплачує на користь постачальника штраф у розмірі 5% та пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу.

Нарахування неустойки (пені) за цим договором здійснюється протягом всього часу існування заборгованості (п.8.4. Договору).

Оскільки, судом встановлено наявність прострочення виконання відповідачем своїх зобов’язань по оплаті отриманого ним товару, дослідивши поданий позивачем розрахунок, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення штрафу у сумі 2427,93 грн та 6417,71 грн пені є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3791,56 грн 25% річних за 114 днів.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити, зокрема, три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 8.3.2. Договору сторони передбачили, що за порушення грошових зобов’язань по оплаті ціни (вартості) товару понад 20 (двадцять) календарних днів, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, покупець сплачує на користь постачальника 25% річних від суми боргу.

Оскільки, судом встановлено наявність прострочення виконання відповідачем своїх зобов’язань по оплаті отриманого ним товару понад 20 (двадцять) календарних днів, дослідивши поданий позивачем розрахунок, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 3791,56 грн 25% річних є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

За наведених обставин, у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 09 квітня 2019 року було зобов’язано позивача надати суду обґрунтований розрахунок загальної суми заявленої до стягнення по окремим позиціям. Вимоги ухвали Господарського суду Чернігівської області від 09 квітня 2019 року позивачем виконано не було, обґрунтованого розрахунку загальної суми заявленої до стягнення по окремим позиціям суду не надано.

За перерахунком суду загальна сума заявлена позивачем до стягнення становить 61195,73 грн, тоді як позивач в прохальній частині позовної заяви просить стягнути 58195,73 грн загальної суми заборгованості.

Враховуючи те, що суд не може виходити за межі позовних вимог з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 58195,73 грн, а саме: 45558,53 грн заборгованості за отриманий товар, 2427,93 грн штрафу, 6417,71 грн пені, 3791,56 грн 25% річних.

Судовий збір відповідно до ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

Керуючись ст. 42, 73-80, 86, 129, 165, 233, 236-238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Агрофірма “Надія” (вул. Ковалівка, 49, м. Ічня, Чернігівська область, 16703, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Розмай Агро” ( вул.Метрологічна, 14-Б, м. Київ, 03143) 45558,53 грн заборгованості за отриманий товар, 2427,93 грн штрафу, 6417,71 грн пені, 3791,56 грн 25% річних.

3.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Агрофірма “Надія” (вул. Ковалівка, 49, м. Ічня, Чернігівська область, 16703, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Розмай Агро” ( вул.Метрологічна, 14-Б, м. Київ, 03143) 1921,00 грн судового збору.

4.Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено та підписано 15 травня 2019 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у строки, визначені ст. 256 цього Кодексу.

Суддя                                                                                                         С.В. Белов

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/