СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2019 р. Справа № Б-48/30-10

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: судді: при секретарі судового засідання за участю представників сторін: від апелянта від боржника ліквідатор від інших кредиторів розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 . ОСОБА_2 . ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . ОСОБА_5 . ОСОБА_6 . довіреність б/н від 26.04.2019 не з`явився не з`явився не з`явились Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", м. Харків (вх. №787 Х/2)
на ухвалу господарського суду Харківської області
від21.02.2019 (повний текст від 25.02.2019)
у справі№Б-48/30-10 (суддя Міньковський С.В.)
за заявою боржника Фізичної особи-підприємця Кабіцької Рушани Рахимзяновни, м. Харків
пробанкрутство
В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 21.02.2019 у справі №Б-48/30-10 відмовлено у задоволенні заяви ПАТ "Дельта Банк" про визнання недійсними результатів аукціону від 15.08.2012.

Не погодившись з ухвалою, постановленою господарським судом першої інстанції, до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось ПАТ "Дельта Банк", в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали суду, ухвалу Господарського суду Харківської області від 21.02.2019 у справі №Б-48/30-10 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву ПАТ "Дельта Банк" про визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна, проведеного 15.08.2012 у справі №Б-48/30-10 про банкрутство Фізичної особи-підприємця Кабіцької Рушани Рахимзяновни.

Скаржник вважає, що ухвала місцевого господарського суду є незаконною, необґрунтованою, прийнятою із порушенням норм матеріального та процесуального права, зважаючи на наступне:

- судом не було враховано, що заставний кредитор ПАТ «Дельта Банк» дізнався про порушення свого права лише 10.05.2018, отримавши лист від ліквідатора ФОП Кабіцька Р.Р. арбітражного керуючого Шуба І.В. листа (вих. №71/09-18) від 07.05.2018, відповідно до якого ліквідатором повідомлено про реалізацію заставного майна у 2012 році. За таких обставин строк позовної давності розпочався 10.05.2018.

- через численні порушення законодавства під час проведення аукціону 15.08.2012 ПАТ «Дельта Банк» було позбавлене можливості раніше дізнатись про порушення своїх прав, оскільки: ліквідатор ФОП Кабіцька Р.Р. арбітражний керуючий Клочко О.М. не повідомив заставного кредитора про час та умови продажу заставного майна; відомості про проведення аукціону не були опубліковані в офіційному друкованому виданні; після отримання коштів від реалізації заставного майна, арбітражний керуючий Клочко О.М. не перерахував грошові кошти заставному кредитору до цього часу;

- судом було позбавлено апелянта можливості подати до суду свої письмові заперечення на заяви арбітражного керуючого та переможця аукціону про застосування строків позовної давності.

Апелянт в судовому засіданні 15.05.2019 наполягав на задоволенні апеляційної скарги, вважає ухвалу місцевого господарського суду незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Боржник в судове засідання 15.05.2019 не з`явився, причини неявки не повідомив.

Ліквідатор в судове засідання 15.05.2019 не з`явився, причини неявки не повідомив.

Інші кредитори в судове засідання 15.05.2019 не з`явились, причини неявки не повідомили.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Фізична особа-підприємець Кабіцька Рушана Рахимзянівна (далі боржник) звернулася до господарського суду Харківської області з заявою про порушення справи про банкрутство згідно ст.ст. 47-49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.03.2010р. порушено провадження у справі, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, накладено арешт на майно та грошові кошти боржника.

Постановою господарського суду Харківської області від 05.07.2010р. ФОП Кабіцьку Р ОСОБА_7 Р. визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

В подальшому, 19.07.2012р. між ліквідатором ФОП Кабіцької Р.Р. арбітражним керуючим Клочко О.М. та Товарною біржею "Всеукраїнський торгівельний центр" було укладено угоду на організацію та проведення аукціону 15.08.2012р. майна, що належить Кабіцькій Р.Р. за переліком у кількості 10 одиниць обладнання.

Оголошення про продаж майнових активів було опубліковано в газеті "Товарообіг та аукціони" № 17 (20) від 24.07.2012р.

Відповідно до протоколу проведення аукціону від 15.08.2012р. №1 у торгах приймали участь: фізична особа-підприємець Пересада Ілля Костянтинович та фізична особа ОСОБА_8 .

Переможцем аукціону з продажу спірного обладнання став ФОП Пересада І ОСОБА_7 К., який придбав з прилюдних торгів вищевказане обладнання, сплативши загальну суму 15 312,00 грн.

Не погодившись із вищевказаними обставинами, Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" звернулось до місцевого господарського суду із заявою про визнання недійсними результатів аукціону, що відбувся 15.08.2012 з продажу майна банкрута ФОП Кабіцької Р.Р., яке є предметом забезпечення вимог АТ "Дельта Банк".

В обґрунтування вищевказаної заяви, Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" зазначило, що в порушення вимог ч. 2 ст. 30 Закону про банкрутство (в редакції до 19.01.2013) продаж майна не було погоджено з комітетом кредиторів; порушено вимоги ч. 4 ст. 17 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" в частині визначення наступної ціни, запропонованої покупцями на аукціоні, яка повинна на 10 % перевищувати попередню пропозицію; виходячи з того, що початкова ціна об`єкту складала 15312,00 грн., то наступна ціна лоту за яку міг придбати учасник аукціону об`єкт (при відсутності пропозиції від іншого учасника) повинна бути не меншою ніж 15465,12 грн. при цьому, на аукціоні приймали участь дві особи ФОП Пересада І.К. та фізична особа ОСОБА_8 ; разом з тим, ОСОБА_8 відмовився від пропозиції, а ФОП ОСОБА_9 запропонував замість 15465,12 грн. лише суму в розмірі початкової ціни об`єкту 15312,00 грн.; заявник вважає, що згідно вимог Закону про малу приватизацію ФОП Пересада І.К. міг придбати об`єкт за ціною у сумі 15312,00 грн. при умові зниження на 10 % початкової ціни об`єкту, однак із протоколу проведення аукціону №1 від 15.08.2012 не вбачається, що початкова ціна об`єкту була знижена; станом на момент подання заяви про визнання недійсними результатів аукціону грошові кошти від продажу заставного майна не надійшли заставному кредитору, тощо.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, переглянувши справу з урахуванням меж перегляду визначених у ст. 269 ГПК України, колегія Східного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі за текстом - Закон про банкрутство).

Згідно із ч. 1 ст. 9 Закону про банкрутство, справи про банкрутство розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

В силу п. 1-1 прикінцевих положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції від 22.12.2011 №4212-VІ, який набрав чинності з 19.01.2013, положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом (окрім положень, що регулюють продаж майна в провадженні у справі про банкрутство та ліквідаційну процедуру, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури).

Враховуючи, що провадження у даній справі порушено 12.03.2010р., постанову про визнання боржника банкрутом прийнято 05.07.2010р. та продаж майна банкрута відбувся до набрання чинності нової редакції Закону про банкрутство, до спірних правовідносин застосовуються положення Закону про банкрутство в редакції, що діяла до набрання чинності Законом від 22.12.2011 №4212-VІ.

Розділом VI та ст. 41 Закону про банкрутство передбачено, що відносини, пов`язані з банкрутством окремих категорій суб`єктів підприємницької діяльності, регулюються цим Законом з урахуванням особливостей, передбачених цим розділом.

До окремих категорій суб`єктів підприємницької діяльності законодавець відніс громадянина, який здійснює підприємницьку діяльність (ст. ст. 47-49 цього Закону).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 47 Закону про банкрутство правила, передбачені цією статтею, застосовуються до відносин, пов`язаних з визнанням громадянина-суб`єкта підприємницької діяльності банкрутом. Заява про порушення справи про банкрутство громадянина-підприємця може бути подана в господарський суд громадянином-підприємцем, який є боржником, або його кредиторами.

Згідно з ч. 7 ст. 48 Закону про банкрутство постанова господарського суду про визнання громадянина-підприємця банкрутом та виконавчий лист про звернення стягнення на майно громадянина-підприємця направляються судовому виконавцю для здійснення реалізації майна банкрута. Продажу підлягає все майно громадянина-підприємця, за винятком майна, що не включається до складу ліквідаційної маси згідно з цим Законом. У разі необхідності постійного управління нерухомим майном або цінним рухомим майном громадянина-підприємця, визнаного банкрутом, господарський суд призначає для цієї мети ліквідатора та визначає розмір його винагороди. У цьому разі продаж майна громадянина-підприємця здійснюється ліквідатором.

Як свідчать матеріали справи, у своїй заяві ПАТ "Дельта Банк" посилалось на те, що аукціон з реалізації майна боржника від 15.08.2012, проведено з порушенням вимог чинного законодавства, а отже, на думку ліквідатора, результати зазначеного аукціону та договори купівлі-продажу слід визнати недійсними.

Предметом даного судового розгляду є спір щодо визнання недійсним результатів аукціону з реалізації майна банкрута в ході проведення ліквідаційної процедури.

Підставою для визнання результатів відкритих торгів (аукціону) недійсними є порушення встановлених законодавством правил їх проведення, а саме: правил, які визначають процедуру підготовки, проведення відкритих торгів (аукціону); правил, які регулюють сам порядок проведення аукціону; правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів їх проведення.

До предмету доказування недійсності результатів відкритих торгів (аукціону) входять встановлення обставин недотримання ліквідатором, організатором аукціону (товарною біржею) вимог, які ставляться Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" до його проведення, зокрема, щодо порядку визначення початкової вартості майна, дотримання строків та часу проведення аукціону, оприлюднення оголошення про проведення аукціону, зміст оголошення про проведення аукціону, допуску до участі в аукціоні; забезпечення організатором аукціону доступу до місця його проведення; порядку його проведення.

Відповідно до ст. 1 Закону про банкрутство в редакції до 19.01.2013р. ліквідатор - фізична особа, яка відповідно до рішення господарського суду організовує здійснення ліквідаційної процедури боржника, визнаного банкрутом, та забезпечує задоволення визнаних судом вимог кредиторів у встановленому цим Законом порядку.

Згідно з ст. 25 цього Закону ліквідатор з дня свого призначення приймає до свого відання майно боржника, вживає заходів по забезпеченню його збереження, виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута, реалізує майно банкрута для задоволення вимог, включених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом.

Згідно з ст. 30 Закону про банкрутство після проведення інвентаризації та оцінки майна банкрута ліквідатор розпочинає продаж майна банкрута на відкритих торгах, якщо комітетом кредиторів не встановлено інший порядок продажу майна банкрута. Ліквідатор забезпечує через засоби масової інформації оповіщення про порядок продажу майна банкрута, склад, умови та строки придбання майна. Порядок продажу майна банкрута, склад, умови та строки придбання майна погоджуються з комітетом кредиторів. У разі надходження двох і більше пропозицій щодо придбання майна банкрута ліквідатор проводить конкурс (аукціон). Порядок проведення конкурсу (аукціону) визначається згідно з Законом України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

За приписами ст. 30 Закону про банкрутство порядок продажу майна банкрута, склад, умови та строки придбання майна погоджуються з комітетом кредиторів. Проте, провадження у даній справі про банкрутство фізичної особи-підприємця здійснюється за особливостями ст.ст. 47-49 розділу VI Закону про банкрутство, яким не передбачено обов`язкового створення комітету кредиторів.

Враховуючи те, що комітет кредиторів не створювався, то у ліквідатора відсутній обов`язок погоджувати з окремими кредиторами порядок продажу майна банкрута, склад, умови та строки придбання майна.

Частина 2 статті 26 Закону про банкрутство встановлює, що майно боржника, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для першочергового задоволення вимог заставодержателя.

Як вбачається з матеріалів справи заборгованість банкрута перед кредитором ПАТ "УкрСиббанк" (правонаступник - ПАТ "Дельта Банк") виникла на підставі кредитного договору № 0 від 01.03.2007 р. на суму 989 902,86 грн, який був укладений між АКІБ УкрСиббанк та ФОП Кабіцькою Р.Р.

Вимоги за вищевказаним правочином були забезпечені договором застави майна (обладнання, основних засобів" від 01.03.2007р.

Обтяжувача АКІБ "УкрСиббанк" змінено на ПАТ "Дельта Банк" згідно договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами б/н від 08.12.2011р. за умовами якого до ПАТ "Дельта Банк" перейшло право вимоги за кредитним договором № 0 від 01.03.2007 р.

Отже, зважаючи на перехід до ПАТ "Дельта Банк" права вимоги за кредитним договором № 0 від 01.03.2007 р., який забезпечено заставою майна боржника, ПАТ "Дельта Банк" на теперішній час є заставним кредитором в межах справи про банкрутство №Б-48/30-10.

Як вбачається із оскаржуваної ухвали, місцевий господарський суд дійшов висновку, що ліквідатором не було повідомлено заставного кредитора ПАТ "Дельта Банк" окремим рекомендованим листом з повідомленням про вручення про час, місце та умови продажу вищевказаного заставного майна.

Однак, колегія Східного апеляційного господарського суду вважає такий висновок помилковим та таким, що зроблений з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Судова колегія зазначає, що Закон про банкрутство було доповнено ч. 5 ст. 3-1 згідно з Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг" від 22.09.2011. У відповідності до цієї норми, зокрема, арбітражний керуючий зобов`язаний повідомляти комітет кредиторів та кредиторів, вимоги яких забезпечені заставою, про час, місце та умови продажу заставного майна окремим рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Зазначений вище Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг" набрав чинності 16.10.2011 і відповідно до ч. 2 Прикінцевих положень якого дія цього Закону не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності.

Як вже зазначалось вище, кредитний договір № 0 було укладено 01.03.2007р., а спірний аукціон був проведений після дати набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг", то норми ч. 5 ст. 3-1 Закону про банкрутство до спірних правовідносин не підлягають застосуванню, а відтак, мотиви суду про неповідомлення ліквідатором кредитора, вимоги якого забезпечені заставою, про час, місце та умови продажу заставного майна є безпідставними.

Крім того, суд першої інстанції безпідставно зазначив, що майно було реалізовано не за найвищою ціною в розумінні ч. 4 ст.17 Закону України Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію), зважаючи на наступне.

Як вбачається із ч. 4 ст. 17 Закону України Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію) аукціон проводиться безпосередньо ведучим (ліцитатором). До початку торгів ліцитатор описує об`єкт приватизації та умови його продажу. Початком торгів вважається момент оголошення початкової ціни об`єкта. Якщо протягом трьох хвилин після оголошення не буде запропоновано вищу ціну, ліцитатор одночасно з ударом молотка робить оголошення про придбання об`єкта тією особою, яка запропонувала найвищу ціну. При цьому кожна наступна ціна, запропонована покупцями на аукціоні, повинна перевищувати попередню не менш як на 10 відсотків початкової ціни об`єкта.

Згідно ч.5 ст. 17 Закону України Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію) якщо протягом трьох хвилин після оголошення початкової ціни покупці не висловлюють бажання придбати об`єкт за оголошеною початковою ціною, ліцитатор, відповідно до умов угоди з органом приватизації, має право знизити ціну об`єкта, але не більш як на 10 відсотків. Якщо після такого зниження об`єкт не вдається продати, торги припиняються.

Як вбачається із протоколу №1 проведення аукціону від 15.08.2012р. жоден із учасників торгів не запропонував більшої ціни ніж 15312,00 грн., яка була визначена в якості початкової. Зважаючи на відсутність жодних пропозицій щодо збільшення початкової ціни з боку учасників аукціону, майно було правомірно реалізовано саме за початковою ціною.

Проте, вищевказані помилкові висновки місцевого суду не вплинули на правильний висновок щодо проведення зазначеного аукціону з порушенням вимог Закону.

Так, згідно вимог ч. 3 ст. 30 Закону про банкрутство, порядок продажу майна банкрута, склад, умови та строки придбання майна у разі надходження двох і більше пропозицій щодо придбання майна ліквідатор повинен провести конкурс відповідно до вимог Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

Виходячи з положень ст. 15 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", інформація про об`єкти, що підлягають продажу на аукціоні, за конкурсом, повинна містити такі відомості: назву об`єкта приватизації, його місцезнаходження; відомості про будівлі (споруди, приміщення) та земельну ділянку, на якій розташований об`єкт, умови користування ними початкову вартість продажу, умови продажу та експлуатації об`єкта; суму грошових коштів, що має вноситися покупцями, у розмірі 10 відсотків початкової вартості продажу об`єкта; назву банку, адресу та номер рахунку, відкритого для розрахунків за придбані об`єкти приватизації; кінцевий термін прийняття заяви на участь в аукціоні, конкурсі; час та місце особистого ознайомлення з об`єктом; час та місце проведення аукціону, конкурсу; адресу, номер телефону, час роботи служби по організації аукціону, конкурсу; іншу інформацію, яку визначає орган приватизації.

Зазначена інформація публікується не пізніш як за 20 календарних днів до дати проведення аукціону, конкурсу в інформаційних бюлетенях органів приватизації, місцевій пресі, інших друкованих виданнях, визначених органами приватизації.

Встановлений Законом про банкрутство порядок проведення аукціону направлений на забезпечення можливості прийняти участь в аукціоні з продажу майна банкрута якомога ширшому колу осіб та на забезпечення задоволення вимог кредиторів банкрута в максимально можливому розмірі за наслідками реалізації майна банкрута за найвищою ціною.

Як вже зазначалось вище, інформацію про об`єкти рухомого майна та початкову ціну продажу активів (обладнання) було опубліковано у всеукраїнському інформаційному виданні "Товарообіг та аукціони за №17(20) від 24.07.2012р. у м. Харкові.

В той же час, вищевказане видання не є друкованим виданням, визначеним органом приватизації, та свідчить, що на підставі такого оголошення не було охоплено всіх можливих та потенційних покупців цього майна в інших областях України, що є порушенням вимог ст. 15 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

За таких обставин, продаж заставного майна відбувся не за найвищою ціною, оскільки під час проведення аукціону порушено вимоги ст. 15 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" щодо порядку організації аукціону, а саме, не здійснено публікацію в офіційних друкованих виданнях державних органів приватизації. Зазначене порушення є суттєвим, оскільки тягне за собою обмеження можливих учасників, які можуть прийняти участь в аукціоні, створити конкуренцію, а отже продаж може бути здійснено за вищою ціною.

Крім того, як встановлено місцевим господарським судом, заявки на участь в аукціоні 15.08.2012р. подали фізична особа ОСОБА_8 та ФОП ОСОБА_10 .К.

Статтею 16 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" визначені умови участі покупців в аукціоні, конкурсі.

Зокрема, для реєстрації покупців як учасників аукціону, конкурсу вони сплачують встановлений органом приватизації реєстраційний внесок у розмірі одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а також вносять грошові кошти в розмірі 10 відсотків початкової ціни об`єкта.

Після закінчення аукціону, конкурсу внесені покупцями грошові кошти у розмірі 10 відсотків початкової ціни об`єкта у десятиденний строк повертаються усім учасникам аукціону, конкурсу. Покупцеві, який придбав об`єкт приватизації, зазначені грошові кошти зараховуються у встановленому порядку при остаточному розрахунку за придбаний об`єкт приватизації.

Частина 5 ст.16 цього Закону визначає, що фізична, яка бажає зареєструватись як учасник аукціону, конкурсу, повинна мати при собі: квитанцію про сплату реєстраційного внеску; документ про внесення грошових коштів у розмірі 10 відсотків початкової ціни об`єкта; довідку органу доходів і зборів про подану декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію), у разі придбання об`єкта приватизації за рахунок грошових коштів - для покупців - фізичних осіб.

Частина 6 статті 16 Закону України Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію) передбачає, що відомості про учасників аукціону, конкурсу заносяться до книги реєстрації окремо щодо кожного об`єкта, який підлягає приватизації, і повинні містити: порядковий номер (відповідно до реєстрації); прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи або представника юридичної особи (назву юридичної особи); номер рахунку, назву та адресу банківської установи, до якої зроблено внески. Відомості про учасників аукціону або конкурсу, їх кількість і пропозиції покупців щодо умов конкурсу не підлягають розголошенню до визначення остаточного переможця.

Проте, як встановлено місцевим судом та перевірено судовою колегією апеляційної інстанції, матеріали справи не містять доказів, що підтверджують виконання учасниками аукціону вимог ч. ч. 3, 5, 6 ст. 16 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" щодо внесення реєстраційного внеску та 10% початкової ціни об`єкту, довідку органу доходів і зборів про подану декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію), книгу реєстрації, що також свідчить про порушення порядку проведення аукціону.

Отже, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи та приписів законодавства, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків щодо порушення ліквідатором та організатором аукціону вимог Закону про банкрутство та Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" при організації та проведенні 15.08.2012 аукціону з продажу спірного майна банкрута, що є правовою підставою для визнання його результатів недійсними.

В той же час, під час розгляду заяви ПАТ «Дельта Банк» в суді першої інстанції, від ліквідатора боржника Кабіцької Р.Р. та покупця спірного майна Пересади І.К. надійшли заяви, якими останні просили застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні заяви про визнання аукціону від 15.08.2012 недійсним.

При розгляді вищевказаної заяви про застосування строку позовної давності, судова колегія апеляційного господарського суду виходить з наступного.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється у три роки.

Згідно ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Як стверджує апелянт, останній дізнався про порушення свого права лише 10.05.2018, отримавши від ліквідатора ФОП Кабіцька Р.Р. арбітражного керуючого Шуба І.В. листа (вих. №71/09-18) від 07.05.2018, відповідно до якого ліквідатором повідомлено про реалізацію заставного майна у 2012 році.

З цього приводу судова колегія апеляційного господарського суду зазначає, що апелянтом не було надано вищевказаного листа ліквідатора (вих. №71/09-18) від 07.05.2018 ані місцевому господарському суду, ані апеляційному господарському суду, що свідчить про відсутність підтвердження вищевказаних доводів апелянта належними та допустимим доказами в розумінні ст.76-77 Господарського процесуального кодексу України.

Натомість наявні в матеріалах справи документи свідчать, що Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» неодноразово заявлялись клопотання про ознайомлення із матеріалами справи, зокрема 04.03.2016, 13.07.2012, у зв`язку із чим апелянт був обізнаний із наявністю в матеріалах справи наступних документів:

- листів ліквідатора б/н від 18.06.2012 та 19.07.2012, якими ліквідатор просив Товарну біржу «Всеукраїнський торгівельний центр» організувати та провести аукціон з реалізації майна боржника;

- угоди на організацію та проведення аукціону від 18.06.2012 та 19.07.2012, які були укладені між арбітражним керуючим боржника та Товарною біржою «Всеукраїнський торгівельний центр»;

- звіту про оцінку майна 10 позицій майна, що належить гр. ОСОБА_11 , складеного ПП «Центр оцінки та юридичної допомоги» станом на 17.05.2012;

- оголошення про проведення аукціону у всеукраїнському інформаційному виданні "Товарообіг та аукціони за №17(20) від 24.07.2012р.;

- протоколу №1 проведення аукціону від 15.08.2012р.;

- договору купівлі-продажу обладнання №Л-1 від 31.08.2012, укладений між ліквідатором боржника та ФОП Пересада І.К.;

- акту прийому-передачі до договору купівлі-продажу обладнання №Л-1 від 31.08.2012;

- платіжних дорученнь про сплату ФОП Пересада І.К. вартості майна, придбаного на аукціоні 15.08.2012р.

Отже, ознайомлення уповноважених представників Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» із матеріалами справи свідчить про безпідставність тверджень, що апелянт дізнався про факт проведення аукціону лише 10.05.2018.

При цьому, судова колегія апеляційного господарського суду зазначає, що Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» має в даній справі процесуальний статус заставного кредитора, який зумовлює останнього вчиняти заходи із контролю та збереження цього майна, приймати участь у справі про банкрутство, ознайомлюватись із звітами ліквідатора та матеріалами справи, тощо.

Враховуючи наведене, з огляду на отримання ПАТ «Дельта Банк» права вимоги від ОСОБА_11 належного виконання нею зобов`язань за кредитним договором ще 08.12.2011, наявністю в матеріалах справи численних звітів ліквідатора, які містять інформацію про продаж майна боржника на спірному аукціоні 15.08.2012, безпосереднє ознайомлення апелянта із матеріалами справи та документами, які свідчили, як про підготовку спірного майна для реалізації, так і про його фактичний продаж, судова колегія апеляційного господарського суду погоджується із висновком суду першої інстанції, що ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду із позовом із пропуском трирічного строку позовної давності.

З огляду на вищевикладене, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку щодо відмови в задоволенні заяви ПАТ "Дельта Банк" про визнання недійсними результатів аукціону від 15.08.2012 у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Що стосується доводів апелянта, що суд позбавив його можливості подати свої заперечення на заяви арбітражного керуючого та переможця аукціону про застосування строків позовної давності, є безпідставними та необґрунтованими, зважаючи на присутність в судовому засіданні 21.02.2019 його представника ОСОБА_6 .

До того ж, ФОП Пересада І ОСОБА_7 К. надав суду заяву про застосування строку позовної давності ще 08.01.2019 у зв`язку із чим, Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" мало достатній час для підготовки своїх заперечень на відповідну заяву.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваній судовій ухвалі висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" не підлягає задоволенню, а ухвала господарського суду Харківської області від 21.02.2019 по справі №Б-48/30-10 підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 21.02.2019 по справі №Б-48/30-10 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя Т.Д. Геза

Суддя І.А. Шутенко

(У судовому засіданні 15.05.2019 проголошено вступну та резолютивну частину постанови. Повний текст постанови складено та підписано 17.05.2019).