ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2019м. ДніпроСправа № 904/564/19
Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Петренко І. В.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику учасників, справу

за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ДАКОРТ"

до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "РІТЕЙЛ ДНІПРО"

про стягнення 24062,31грн., з яких 18102,08грн. основної заборгованості; 5960,23грн. пені (договір поставки №21 від 01.10.2016)

Представники: справу розглянуто без виклику представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ДАКОРТ" (далі - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "РІТЕЙЛ ДНІПРО" (далі - відповідач) в якій просить суд стягнути 24062,31грн., з яких 18102,08грн. основної заборгованості; 5960,23грн. пені (договір поставки №21 від 01.10.2016).

Судові витрати по справі позивач просить суд покласти на відповідача.

Короткий зміст позовної заяви та узагальнення її доводів.

Позивач стверджує, що на підставі договору №21 від 01.10.2016 останній здійснив поставку товару відповідачу, який її у повному обсязі не оплатив, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 18102,08грн.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань позивач нарахував відповідачу:

- пеню за період з 31.03.2018 по 15.02.2019 у загальному розмірі 5960,23грн.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №904/564/19 визначено суддю Петренка Ігоря Васильовича, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.02.2019.

Ухвалою від 19.02.2019 позовну заяву залишено без руху.

04.03.2019 виявлені судом недоліки усунуто.

Ухвалою від 11.03.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження. Учасників процесу повідомлено, що розгляд справи буде здійснюватися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Сторін повідомлено, що процесуальні дії вчиняються протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі, а саме по 10.04.2019.

08.04.2019 від відповідача надійшов відзив в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Короткий зміст заперечень відповідача та узагальнення його доводів.

Відповідач звертає увагу, що позивачем не дотримано порядку досудового врегулювання спору.

Відповідач наголошує, що ціна позову не відповідає дійсності, з огляду на те, що у період з 22.02.2019 до 29.03.2019 останнім здійснювалися оплати суми основного боргу.

Позивач ухвалу від 11.03.2019 отримав 04.03.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу господарського суду 14.03.2019.

Позивачу роз`яснено право на надання відповіді на відзив протягом трьох днів від дати отримання відзиву.

Відзив позивач отримав 12.04.2019.

Отже, строк для подачі відповіді на відзив до 15.04.2019.

Відтак, господарський суд констатує, що позивач правом на подачу відповіді на відзив не скористався.

Господарський суд констатує, що сторони мали реальну можливість надати всі існуючі докази в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень суду першої інстанції .

Приписами статті 248 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

23.04.2019 здійснено розгляд справи по суті.

Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат (стаття 194 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Враховуючи приписи частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, беручи до уваги, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, а є результатом оцінки належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, надаючи оцінку зібраним у справі доказам в цілому, і кожному доказу окремо, який міститься у справі, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (частина 3 статті 180 Господарського кодексу України).

Між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ДАКОРТ" (далі - позивач, постачальник) та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "РІТЕЙЛ ДНІПРО" (далі - відповідач, покупець) укладено договір поставки №21 від 01.10.2016 (далі - договір).

Предметом договору визначено, що постачальник зобов`язується передати товар у власність покупцю, а останній прийняти та оплатити його на умовах, визначених цим договором (пункт 1.1 договору). Асортимент товару, що поставляється і ціни, за якими він поставляється, вказані в Додатку №1 до цього договору - "Специфікація", яка є невід`ємною частиною договору поставки специфікацій та/або видаткових накладних, які є невід`ємними частинами даного договору (пункт 1.2 договору).

Ціну договору визначено у розділі 3. Умови оплати товару.

Строк. Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2018. У випадку, якщо яка-небудь із сторін за 30 (тридцять) календарних днів до закінчення терміну дії договору не заявить про його розірвання, то договір вважається пролонгованим на наступний рік, кількість пролонгацій не обмежена (пункт 9.1 договору, з урахуванням додаткової угоди №1 від 01.01.2018).

Відтак, сторонами погоджено істотні умови договору.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір у встановленому порядку не оспорений, не визнаний недійсним.

Таким чином, укладений між сторонами договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.

За договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (частина 1 статті 265 Господарського кодексу України).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно частини 6 статті 265 Господарського кодексу України та частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі договору поставки, є господарськими зобов`язаннями і згідно з приписами статті 193 Господарського кодексу України, статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 656 Цивільного кодексу України визначено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Статтею 662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу (стаття 663 Цивільного кодексу України).

На виконання умов укладеного між сторонами договору позивач передав відповідачу товар на загальну суму 18692,42грн., що підтверджується:

- видатковою накладною №ТДП-847519 від 19.12.2017 на суму 407,70грн.;

- видатковою накладною №ТДП-847521 від 19.12.2017 на суму 261,00грн.;

- видатковою накладною №ТДП-847524 від 19.12.2017 на суму 549,30грн.;

- видатковою накладною №ТДП-847527 від 19.12.2017 на суму 600,67грн.;

- видатковою накладною №ТДП-847529 від 19.12.2017 на суму 231,20грн.;

- видатковою накладною №ТДП-847532 від 19.12.2017 на суму 325,50грн.;

- видатковою накладною №ТДП-847533 від 19.12.2017 на суму 937,89грн.;

- видатковою накладною №ТДП-857532 від 27.12.2017 на суму 922,99грн.;

- видатковою накладною №ТДП-857557 від 27.12.2017 на суму 892,89грн.;

- видатковою накладною №ТДП-857558 від 27.12.2017 на суму 922,99грн.;

- видатковою накладною №ТДП-857561 від 27.12.2017 на суму 967,89грн.;

- видатковою накладною №ТДП-857610 від 27.12.2017 на суму 879,04грн.;

- видатковою накладною №ТДП-860620 від 29.12.2017 на суму 922,99грн.;

- видатковою накладною №ТДП-087198 від 23.03.2018 на суму 982,08грн.;

- видатковою накладною №ТДП-090238 від 27.03.2018 на суму 583,80грн.;

- видатковою накладною №ТДП-090586 від 27.03.2018 на суму 80,70грн.;

- видатковою накладною №ТДП-090878 від 27.03.2018 на суму 598,80грн.;

- видатковою накладною №ТДП-094723 від 30.03.2018 на суму 265,80грн.;

- видатковою накладною №ТДП-094768 від 30.03.2018 на суму 333,00грн.;

- видатковою накладною №ТДП-094766 від 30.03.2018 на суму 431,40грн.;

- видатковою накладною №ТДП-094769 від 30.03.2018 на суму 253,50грн.;

- видатковою накладною №ТДП-094767 від 30.03.2018 на суму 228,00грн.;

- видатковою накладною №ТДП-094680 від 30.03.2018 на суму 280,50грн.;

- видатковою накладною №ТДП-094681 від 30.03.2018 на суму 491,40грн.;

- видатковою накладною №ТДП-096433 від 31.03.2018 на суму 655,40грн.;

- видатковою накладною №ТДП-096434 від 31.03.2018 на суму 176,76грн.;

- видатковою накладною №ТДП-096436 від 31.03.2018 на суму 444,10грн.;

- видатковою накладною №ТДП-096437 від 31.03.2018 на суму 844,55грн.;

- видатковою накладною №ТДП-096438 від 31.03.2018 на суму 399,25грн.;

- видатковою накладною №ТДП-096439 від 31.03.2018 на суму 827,85грн.;

- видатковою накладною №ТДП-141669 від 22.05.2018 на суму 1993,48грн.

Дослідивши вказані видаткові накладні господарський суд констатує, що останні підписані представниками сторін, підписи, яких засвідчено печатками підприємств позивача та відповідача. Відтак, зазначені видаткові накладні є належними доказами поставки товару позивачем відповідачу.

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 3.1 договору, з урахуванням протоколу розбіжностей від 01.10.2016 визначено, що оплата товару покупцем проводиться в національній валюті України протягом 35 календарних днів з моменту зазначеного пунктом 2.7 цього договору.

Пунктом 2.7 договору визначено, що право власності на товар переходить від постачальника до покупця в момент передачі товару, що засвідчується накладною, підписаною уповноваженими представниками сторін.

Враховуючи зазначений вид договорів, вбачається, що він є оплатним, і обов`язку постачальника за договором поставити товар відповідає обов`язок покупця оплатити його вартість.

За вказаними видатковими накладними строк оплати є таким, що настав.

За отриманий від позивача товар відповідач розрахувався частково.

Господарський суд вважає, що відповідач визнав себе зобов`язаною особою по відношенню до позивача, оскільки до дій які свідчать про визнання боргу можуть відноситися дії з часткової оплати спірної заборгованості.

Позивач стверджує, що неоплаченим залишився товар на суму 18102,08грн.

Відповідач заперечує проти тверджень позивача та посилається на оплату товару, яка здійснена з метою досудового врегулювання спору на загальну суму 5741,31грн., що підтверджується:

- платіжним дорученням №2097 від 22.02.2019 на суму 1000,00грн.;

- платіжним дорученням №2102 від 25.02.2019 на суму 461,01грн.;

- платіжним дорученням №5766 від 26.02.2019 на суму 280,30грн.;

- платіжним дорученням №2124 від 28.02.2019 на суму 500,00грн.;

- платіжним дорученням №2189 від 15.03.2019 на суму 500,00грн.;

- платіжним дорученням №2188 від 15.03.2019 на суму 500,00грн.;

- платіжним дорученням №2187 від 15.03.2019 на суму 500,00грн.;

- платіжним дорученням №2235 від 22.03.2019 на суму 500,00грн.;

- платіжним дорученням №2237 від 22.03.2019 на суму 500,00грн.;

- платіжним дорученням №2238 від 22.03.2019 на суму 500,00грн.;

- платіжним дорученням №5927 від 29.03.2019 на суму 500,00грн.

Господарський суд звертає увагу, що відповідач в переліку платіжних доручень вказав платіжне доручення №2236 від 22.03.2019 на суму 500,00грн., однак фактично до відзиву його не долучив.

При цьому, до відзиву долучено дві копії платіжного доручення №2124 від 28.02.2019 на суму 500,00грн.

Отже, господарський суд приймає до уваги платіжні доручення на загальну суму 5741,31грн.

Дослідивши наданий позивачем акт звірки між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ДАКОРТ" та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "РІТЕЙЛ ДНІПРО" за період 2016 (договір №21 від 01.10.2016), яким позивач підтверджує заборгованість відповідача на суму 18102,08грн., господарський суд встановив, що позивачем враховано останню оплату, яка здійснена 23.11.2018 та підтверджена банківською випискою від 23.11.2018 на суму 1000,00грн.

Акт звірки складено за даними станом на 30.01.2019.

Отже, логічним є висновок, що надані відповідачем платіжні доручення позивачем не взято до уваги.

Позовну заяву здано нарочно до канцелярії суду 14.02.2019.

Часткову оплату боргу відповідачем здійснено у період з 22.02.2019 по 29.03.2019, тобто після звернення позивача до господарського суду з даною позовною заявою.

За встановлених судом обставин задоволенню підлягають позовні вимоги в частині суми основного боргу у розмірі 12360,77грн.

Пунктом 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

В частині решти вимог про стягнення основної заборгованості, на суму 5741,31грн., провадження слід закрити, у зв`язку з відсутню предмету спору.

У відповідності до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно статті 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 7.1 договору визначено, що у разі порушення термінів оплати товару, зазначених у пункті 3.1 договору, покупець зобов`язаний сплатити постачальнику пеню у розмірі 0,1% від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Позивач нарахував пеню за загальний період прострочення з 31.03.2018 по 15.02.2019 у розмірі 5960,23грн.

Відповідач контррозрахунку не надав, однак посилаючись на статтю 551 Цивільного кодексу України вказав, що погоджується відшкодувати збитки і здійснює погашення заборгованості.

Господарський суд перевірив розрахунок пені та визнав його таким, що здійснений неправильно. Розрахунок пені позивач здійснив на суму 40629,19грн., в той час як докази поставки товару надав на суму 18692,42грн.

Умовами укладеного між сторонами договору не передбачено більший, ніж шість місяців період часу, за який нараховується пеня, так як умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Також господарський суд вважає за доцільне зазначити, що приписом статті 232 Господарського процесуального кодексу України передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане.

Здійснивши власний перерахунок пені, господарський суд визнав обґрунтованою суму у розмірі 2464,82грн.

Підстав для зменшення розміру пені господарський суд не вбачає, з огляду на те, що заборгованість відповідача перед позивачем виникла у період з грудня 2017 року і станом на 23.04.2019 не є погашеною.

Судові витрати. З урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 1641,88грн., з урахуванням того, що 85,47% позовних вимог позивача судом задоволено.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 254, 256-257, пунктом 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ДАКОРТ" (79069, Львівська обл., місто Львів, ВУЛИЦЯ ШЕВЧЕНКА, будинок 313, корпус 8, приміщення 242; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 36394005) до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "РІТЕЙЛ ДНІПРО" (49035, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ПРОВУЛОК ВОДІЇВ, будинок 18; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 40528130) про стягнення 24062,31грн., з яких 18102,08грн. основної заборгованості; 5960,23грн. пені (договір поставки №21 від 01.10.2016) задовольнити частково.

Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "РІТЕЙЛ ДНІПРО" (49035, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ПРОВУЛОК ВОДІЇВ, будинок 18; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 40528130) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ДАКОРТ" (79069, Львівська обл., місто Львів, ВУЛИЦЯ ШЕВЧЕНКА, будинок 313, корпус 8, приміщення 242; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 36394005) 12360,77грн. (дванадцять тисяч триста шістдесят грн. 77 коп.) основної заборгованості; 2464,82грн. (дві тисячі чотириста шістдесят чотири грн. 82 коп.) пені; 1641,88грн. (одна тисяча шістсот сорок одна грн. 88 коп.) судового збору.

В решті позовних вимог, а саме в частині стягнення з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "РІТЕЙЛ ДНІПРО" (49035, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ПРОВУЛОК ВОДІЇВ, будинок 18; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 40528130) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ДАКОРТ" (79069, Львівська обл., місто Львів, ВУЛИЦЯ ШЕВЧЕНКА, будинок 313, корпус 8, приміщення 242; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 36394005) 5741,31грн. основної заборгованості провадження закрити.

В решті позовних вимог, а саме в частині стягнення з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "РІТЕЙЛ ДНІПРО" (49035, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ПРОВУЛОК ВОДІЇВ, будинок 18; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 40528130) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ДАКОРТ" (79069, Львівська обл., місто Львів, ВУЛИЦЯ ШЕВЧЕНКА, будинок 313, корпус 8, приміщення 242; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 36394005) 3495,41грн. пені відмовити.

Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини 1,2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України).

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до пункту 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Дата підписання та складення повного судового рішення - 23.04.2019.

Суддя І.В. Петренко