СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2019 р. Справа № 905/2170/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Медуниця О.Є., суддя Попков Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Пляс Л.Ф.,

за участю представників сторін:

позивача не з`явився,

відповідача Чуєва М.О. довіреність № 01-14/1974 від 11.03.2019,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача, Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради, м. Краматорськ, (вх. № 1129Д/3) на рішення господарського суду Донецької області від 12.03.2019 (суддя Левшина Г.В.; повне судове рішення складено 12.03.2019) у справі № 905/2170/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м. Київ в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м. Дніпро

до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради, м. Краматорськ

про стягнення трьох процентів річних та інфляції в сумі 125083,86 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2018 року Публічне акціонерне товариство "Укртелеком", м. Київ в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м. Дніпро, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради, м.Краматорськ, про стягнення трьох процентів річних в сумі 28871,43 грн. та інфляції в сумі 96212,43 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором №138/878 від 20.02.2015 щодо відшкодування витрат по наданню телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення у 2015 році, що встановлено рішенням господарського суду Донецької області від 22.11.2017р. по справі №905/2230/17.

Рішенням господарського суду Донецької області від 12.03.2019 у справі № 905/2170/18 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Укртелеком, м. Київ в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком, м. Дніпропетровськ до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради, м. Краматорськ про стягнення інфляційних витрат в сумі 96212,43 грн. та 3% річних в сумі 28871,43 грн. задоволено частково. Стягнуто з Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради (84333, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Героїв Небесної сотні, 23, ) на користь Публічного акціонерного товариства Укртелеком (01601 м. Київ, бульв. Т. Шевченка, буд.18, ) в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком (49600 м. Дніпро, вул. Херсонська, 26, рах.№ НОМЕР_1 в ПАТ ПУМБ, МФО 334851, ) інфляційні витрати в сумі 67760,85 грн., 3% річних в сумі 28871,43 грн., судовий збір в сумі 1355,59 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснене, не припиняє зобов`язальних відносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України. Суд першої інстанції дійшов висновку, що визначення позивачем періодів нарахування 3% річних з урахуванням положень частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, відповідає нормам чинного законодавства. Щодо нарахування позивачем інфляційних втрат, суд першої інстанції провів перерахунок та дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідач, Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради, м. Краматорськ, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення господарського суду Донецької області від 12.03.2019 у справі № 905/2170/18, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

- позивач не висував вимоги управлінню щодо сплати 3% річних та інфляційних;

- у тому, що у 2017 році утворилася сума заборгованості у розмірі 741 074, 05 грн відсутня вина управління;

- в рішенні першої інстанції неправильно визначено період нарахування інфляційних;

- у спірних правовідносинах інфляційні підлягають нарахуванню у період після ухвалення судом апеляційної інстанції постанови від 19.06.2018;

- управління не може нести відповідальність за навмисне затягування позивачем процесу отримання судового наказу для виконання рішення суду та подальшого його відправлення на виконання у казначейську службу;

- застосування поняття "боржник" до управління є незаконним та необґрунтованим.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2019 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Гребенюк Н.В., суддя Медуниця О.Є., суддя Попков Д.О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10 квітня 2019 року відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою. Встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 263 ГПК України.

22 квітня 2019 року від позивача - Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м. Київ в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" - на адресу Східного апеляційного господарського суду надійшов відзив (вх. № 4102) датований 18.04.19 за № 12С000-3714, в якому позивач вважає рішення господарського суду першої інстанції у даній справі законним та обґрунтованим, таким що прийняте при всебічному та об`єктивному встановленні обставин справи, при вірному застосуванні матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду Донецької області від 12.03.2019 у даній справі залишити без змін, апеляційну скаргу відповідача - без задоволення; просить апеляційну скаргу відповідача розглядати за відсутності представника позивача, за наявними матеріалами справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.04.2019 призначено справу № 905/2170/18 до розгляду на 21.05.2019 та повідомлено учасників апеляційного провадження про дату, час та місце судового засідання.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не сповістив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що позивач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, протягом 2015 року ПАТ "Укртелеком" в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" надавало телекомунікаційні послуги на пільгових умовах громадянам м. Краматорськ, які підпадають під дію ряду Законів України, зокрема, "Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту", "Про жертви нацистських переслідувань", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про охорону дитинства" та "Про прокуратуру".

Згідно з частиною 2 статті 97 Бюджетного кодексу України, порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення на рахунок субвенцій з державного бюджету", встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002 встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Згідно з пунктом 3 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002, головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг є Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради.

Позивачем на адресу відповідача була направлена вимога №12С000-869 від 23.05.2017 про сплату заборгованості у сумі 741 074,05 грн за зобов`язаннями січня-грудня 2015 року, яка отримана відповідачем 31.05.2017, про що наявні у матеріалах справи копії опису вкладення у цінний лист, датований 24.05.2017, фіскального чеку ДД ПАТ "Укрпошта", рекомендованого повідомлення про вручення відповідачу поштового відправлення 31.05.2017.

Зазначене не спростовується і відповідачем.

Рішенням господарського суду Донецької області від 22.11.2017 у справі №905/2230/17 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Укртелеком, м.Київ в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком, м.Дніпропетровськ задоволені повністю, стягнуто з Управління соціального захисту населення Краматорської міської ради на користь Публічного акціонерного товариства Укртелеком в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком заборгованість в сумі 741074,05 грн., судовий збір в сумі 11116,11 грн.

11.12.2017 на виконання рішення господарського суду Донецької області у справі №905/2230/17 видано відповідний наказ.

25.09.2018 відповідачем сплачена заборгованість у сумі 741 074,05 грн.

Таким чином, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань, позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України нараховано та пред`явлено до стягнення за період з червня 2017р. по вересень 2018р. інфляцію в сумі 96212,43 грн. та три проценти річних в сумі 28871,43 грн. за період з 08.06.2017р. по 24.09.2018р.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів апеляційного господарського суду виходить з такого.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України, згідно з положеннями якої підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, завдання шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Таким чином, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, зокрема факту наявності боргу.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно вимог статті 599 цього Кодексу, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідача існувало зобов`язання перед позивачем у загальній сумі 660 594, 41грн за надання позивачем телекомунікаційних послуг на пільгових умовах громадянам м. Краматорськ у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року.

В порядку статті 530 Цивільного кодексу України позивач звернувся до відповідача з вимогою сплатити існуючу заборгованість, яка отримана відповідачем 19.12.2017, що підтверджується матеріалами справи і не спростовуються відповідачем.

Відповідно до зазначеної статті цього Кодексу, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Днем пред`явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу.

Оскільки згаданою статтею 530 Цивільного кодексу України не визначена форма пред`явлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо. При цьому якщо боржник (відповідач) заперечує одержання ним такої вимоги, кредитор (позивач) зобов`язаний подати господарському суду докази її надіслання боржникові.

Проте, відповідач не спростовує отримання ним вимоги 31.05.2017.

Відтак, вимога позивача від 23.05.2017 є такою, що відповідає положенням цивільного законодавства, і відповідач у строк по 07.06.2017 включно мав сплатити позивачу заборгованість на виконання отриманої вимоги.

Проте, відповідачем заборгованість у розмірі 741 074,05 грн сплачена лише 25.09.2018 після набрання законної сили судового рішення про стягнення з відповідача заборгованості і пред`явлення відповідного судового наказу на виконання.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відтак, враховуючи, що відповідач не сплатив у строки, визначені законом, заборгованість на виконання вимоги, він вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання.

За приписами частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, законом встановлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання, до повного виконання грошового зобов`язання.

За змістом статті 625 Цивільного кодексу України, нарахування інфляційних є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.

Індекс інфляції та 3% річних від простроченої суми підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу.

При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриття виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Така правова позиція викладена, зокрема у постановах Верховного Суду від 15.05.2018 у справі №921/412/17-г/17, від 20.08.2018 у справі № 914/508/17, від 29.01.2019 у справі № 910/11249/17.

Таким чином, обґрунтованим є висновок місцевого господарського суду про наявність правових підстав для застосування до відповідача правових наслідків прострочення виконання зобов`язання, встановлених законом, у цьому випадку 3 % річних та інфляційних.

Судова колегія відхиляє доводи апелянта про відсутність його вини у тому, що утворилася сума заборгованості у розмірі 741 074,05 грн, оскільки відповідно до частини 2 статті 617 Цивільного кодексу України, частини 2 статті 218 Господарського кодексу України та рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005, відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність органу державної влади і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.01.2018 у справі №910/24266/16, вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції і 3% річних є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися.

Разом з тим, судова колегія зазначає, що інфляційні нарахування і 3% річних на суму боргу, сплату яких передбачено статтею 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають засобом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів по їх сплаті та в отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє доводи апелянта, щодо навмисного затягування позивачем процесу отримання судового наказу для виконання рішення суду та подальшого його відправлення на виконання у казначейську службу, оскільки матеріалами справи обставини щодо навмисного затягування позивачем процесу отримання судового наказу для виконання рішення суду не підтверджуються.

А в силу статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх доводів і вимог.

Більше того, апелянт не був позбавлений права у будь-який час сплатити позивачу заборгованість у розмірі 741 074,05 грн після отримання вимоги, у тому числі і під час розгляду справи про стягнення заборгованості судом.

Юридично неспроможними є доводи апелянта щодо некоректності застосування до нього поняття боржник, оскільки таке поняття визначено нормами цивільного законодавства і у спірних правовідносинах в силу статті 509 Цивільного кодексу України відповідач виступає боржником.

З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, правильність перерахунку, зробленого судом першої інстанції, та те, що доводи апелянта не є підставою для скасування рішення суду, ухваленого з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення господарського суду Донецької області від 12.03.2019 у справі № 905/2170/18 слід залишити без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 13, 74, 76-79, 129, 269, п.1 ч.1 ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача, Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради, м. Краматорськ, на рішення господарського суду Донецької області від 12.03.2019 у справі № 905/2170/18 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 12.03.2019 у справі № 905/2170/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови складено 24.05.2019.

Головуючий суддя Гребенюк Н.В.

Суддя Медуниця О.Є.

Суддя Попков Д.О.