УХВАЛА

м. Київ

16.05.2019Справа № 910/1268/19

Суддя Господарського суду міста Києва Данилова М.В., розглянувши без повідомлення (виклику) учасників справи матеріали заяви б/н від 19.04.2019 року «Про забезпечення позову» Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Імідж Фінанс» (надалі - Заявник) до Приватного акціонерного товариства «Енергополь-Україна» про накладення арешту на кошти, рухоме та нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду міста Києва знаходиться справа № 910/1268/19, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Імідж Фінанс» (позивач) до Приватного акціонерного товариства «Енергополь-Україна» (відповідач) про стягнення заборгованості за договором безпроцентної позики №15/11-2017 від 15.11.2017 року.

26.04.2019 року до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Імідж Фінанс» надійшла заява про забезпечення позову, в якій заявник просить суд:

Накласти арешт на належні Приватному акціонерному товариству «Енергополь-Україна» (04201, м. Київ, вул. Кондратюка, буд. 1; ідентифікаційний код 20022334) грошові кошти, а у разі їх недостатності накласти арешт на належне Приватному акціонерному товариству «Енергополь-Україна» (04201, м. Київ, вул. Кондратюка, буд. 1; ідентифікаційний код 20022334) на праві власності рухоме та нерухоме майно у межах суми позову у розмірі 3 919 508,90 грн. (три мільйони дев`ятсот дев`ятнадцять тисяч п`ятсот вісім грн. 90 коп.)

Вказана заява обґрунтована тим, що в порушення взятих на себе зобов`язань по Договору позики, Відповідач отриману суму позики не повернув та у Відповідача, з 15 жовтня 2018 року, виникла заборгованість перед Позивачем в сумі 3 565 000. 00 грн. (три мільйони п`ятсот шістдесят п`ять тисяч грн.)

Розглянувши заяву про забезпечення позову, заперечення Відповідача на дану заяву, дослідивши подані разом з нею докази в цілому, суд дійшов висновку про задоволення заяви про забезпечення позову з наступних підстав.

Між ПрАТ «Енергополь-Україна» та ТОВ «Компанія з управління активами «Імідж Фінанс» 15.11.2017 року укладено Договір безпроцентної позики №15/11-2017 (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1 Договору Позикодавець надає позику Позичальнику у розмірі, встановленому Договором, а Позичальник зобов`язується повернути позику Позикодавцю.

Відповідно до п.2.1. Договору - сума позики за Договором становить 3 565 000.00 (три мільйони п`ятсот шістдесят п`ять тисяч) гривень.

Позивач перерахував Відповідачу визначену договором суму коштів, згідно з платіжним дорученням № А143 від 15 листопада 2017р. на суму 2 200 000.00 грн. та платіжним дорученням № А144 від 15 листопада 2017 р. на суму 1 365 000.00 грн.

Згідно п.4.2 Договору Відповідач зобов`язаний повернути отриману суму позики не пізніше 14 жовтня 2018 року.

В порушення взятих на себе зобов`язань по Договору,Відповідач отриману суму позики не повернув та у Відповідача, з 15 жовтня 2018 року, виникла заборгованість перед Позивачем в сумі 3 565 000. 00 грн. (три мільйони п`ятсот шістдесят п`ять тисяч грн.) та нараховано відсотки, штраф, пеню, інфляційні втрати.

Вказані обставини стали підставою для звернення заявника до суду з даної заявою.

Відповідно до статті 136 ГПК України забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи. Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання (ст.ст. 136, 137 ГПК України).

Згідно з п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" від 26.12.2011 р. (далі - Постанова) господарський суд при вирішенні питання про забезпечення позову має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Як вбачається із позову, предметом спору у даній справі є стягнення з ПрАТ "Енергополь-Україна" заборгованості за договором безпроцентної позики №15/11-2017 від 15.11.2017 року у сумі 3 919 508,90 грн. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Імідж Фінанс».

Матеріали справи свідчать, що відповідач ухиляється від сплати цієї заборгованості у добровільному порядку, що підтверджується, зокрема, невиконанням вимог позивача про повернення грошових коштів, крім того, ПрАТ "Енергополь-Україна" є учасником кількох судових справ у якості Відповідача.

У той же час, стосовно майна ПрАТ "Енергополь-Україна", яке може бути використано для погашення перед позивачем заборгованості, існує ймовірність його відчуження за іншими заборгованостями ПрАТ "Енергополь-Україна" перед третіми особами, розгляд яких здійснюється у судовому порядку (справи № 910/2717/19; № 910/3977/19; № 910/2618/19).

Отже, суд вважає, що існує ризик розширення кола осіб, які можуть претендувати на майно Відповідача, що не лише утруднить, але й зробить неможливим виконання рішення суду у даній справі.

За таких обставин, суд вважає доводи Позивача, викладені у заяві, щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову в частині накладення арешту на належне ПрАТ «Енергополь-Україна», грошові кошти, рухоме та нерухоме майно у межах суми позову, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позов" при вирішенні питання про забезпечення позову суду слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Суд вважає, що такі заходи забезпечення позову - шляхом накладення арешту на належне ПрАТ «Енергополь-Україна» рухоме та нерухоме майно у межах суми позову, , не перешкоджає господарській діяльності ПрАТ «Енергополь-Україна» та не порушує права інших осіб, а лише запроваджує тимчасові обмеження, існування яких дозволяє створити належні умови для виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Отже, вжиття саме цих заходів забезпечення позову сприятиме запобіганню порушення прав позивача на час вирішення спору в суді та в разі задоволення позову - забезпечить можливість відновлення його порушеного права. Тоді, як, невжиття зазначених заходів забезпечення позову утруднить та зробить неможливим виконання рішення господарського суду.

Суд звертає увагу, що згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини вказав на те, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Імідж Фінанс» про забезпечення позову підлягає задоволенню і лише для запобігання порушенню прав та охоронюваних законом інтересів позивача на час вирішення спору.

Керуючись ст.ст. 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1.Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Імідж Фінанс» про забезпечення позову задовольнити.

2.Наскласти арешт на належні Приватному акціонерному товариству «Енергополь-Україна» грошові кошти, а у разі їх недостатності накласти арешт на належне Приватному акціонерному товариству «Енергополь-Україна» на праві власності рухоме та нерухоме майно у межах суми позову у розмірі 3 919 508,90 грн. (три мільйони дев`ятсот дев`ятнадцять тисяч п`ятсот вісім грн. 90 коп.)

3.Стягувачем за даною ухвалою є: Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Імідж Фінанс» (04071, м. Київ, вул. Константинівка, буд. 2 А, ).

4.Боржником за даною ухвалою є: Приватне акціонерне товариство «Енергополь-Україна»: (04201, м. Київ, вул. Ю.Кондратюка, 1, )

5. Зазначена ухвала з урахуванням п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» має статус виконавчого документа.

6. Дана ухвала набирає законної сили з 16.05.2019 року та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

7. Строк пред`явлення даної ухвали до виконання до 16.05.2022 року.

8. Дана ухвала може бути оскаржена у порядку, встановленому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України та підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Суддя М.В. Данилова