ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 року Справа № 918/80/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Мельник О.В. , суддя Грязнов В.В.

секретар судового засідання Максютинська Д.В.

за участю представників сторін:

позивача: не з`явився:

відповідача 1: не з`явився:

відповідача 2: не з`явився:

відповідача 3: не з`явився:

відповідача 4: не з`явився:

третьої особи: не з`явився:

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервісно-промислове підприємство "МБР Україна" на ухвалу господарського суду Рівненської області, постановлену 18.03.19р. (суддя Пашкевич І.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервісно-промислове підприємство "МБР Україна"

до ОСОБА_1

до Приватного акціонерного товариства "Рівнезалізобетон"

до Комунального підприємства "Реєстраційний центр" Городищенської сільської ради

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - ТОВ "Світ виробів з металу"

про скасування рішення про державну реєстрацію припинення іпотеки та його відновлення з моменту первинного вчинення, скасування рішення про державну реєстрацію припинення обтяження - заборони на нерухоме майно та стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" звернулося в Господарський суд Рівненської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервісно-промислове підприємство "МБР Україна", фізичної особи ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства "Рівнезалізобетон", Комунального підприємства "Реєстраційний центр" Городищенської сільської ради, за участі третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю "Світ виробів з металу" про скасування рішення про державну реєстрацію припинення іпотеки, скасування запису про припинення іпотеки, поновлення первинного запису про іпотеку з моменту вчинення та стягнення заборгованості в сумі 1 399 631,79 грн. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 19.02.2019 року задоволено заяву Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про вжиття заходів забезпечення позову та вжито заходи забезпечення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом: накладення арешту на нерухоме майно, а саме: будівлю арматурного цеху "Б" площею 1943,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 246; будівлю складу готової арматури "В" площею 1329,1 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 246; будівлю майстерні "Г" площею 613,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 246, що знаходяться за адресою: Рівненська обл, с. Городок, вул. Штейнгеля борона, б. 3А; заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно будь-яких органів, а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження, здійснювати реєстраційні дії щодо відчуження будь-яким способом нерухомого майна, а саме: будівля арматурного цеху "Б" площею 1943,5 кв.м., будівля складу готової арматури "В" площею 1329,1 кв.м., будівля майстерні "Г" площею 613,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 246, що знаходяться за адресою: Рівненська обл, с. Городок, вул. Штейнгеля борона, б. 3А.

12 березня 2019 року ТОВ "Сервісно-промислове підприємство "МБР Україна" та фізичної особи ОСОБА_1 подано заяви про скасування заходів забезпечення позову застосованих ухвалою Господарського суду Рівненської області від 19.02.2019 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 18.03.19 р. відмовлено у задоволенні заяв про скасування заходів забезпечення позову.

Ухвала обгрунтована тим, що заявниками належними та допустимими доказами не доведено існування обставин, які у розумінні статті 145 Господарського процесуального кодексу України можуть бути підставами для скасування вжитих судом заходів забезпечення позову, а також, суд вважав, що заяви ґрунтуються на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду заяви про забезпечення позову, а тому відмовив у їх задоволенні.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_1 звернулась до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій, просить скасувати п. 2 ухвали Господарського суду Рівненської області від 18.03.19 року та прийняти нове, яким клопотання ОСОБА_1 задовольнити та скасувати заходи забезпечення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що при прийнятті рішення про застосування заходів забезпечення позову, судом порушено право власності особи на безперешкодне використання своєї власності, зокрема, можливої здачі в оренду.

Суд наклавши арешт на майно апелянта не дослідив первинну правовстановлюючу документацію, не врахував інтереси апелянта; судом не проаналізовано та не вказано, що саме може утруднити виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття заходів забезпечення позову.

Скаржник зазначає, що предмет іпотеки по даному договору не відповідає майну на яке накладено арешт судом, оскільки реєстраційні номери майна різні, статус земельної ділянки не відповідає реальному.

Вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги існування Наказу МЮУ "Про відмову у задоволенні скарги ПАТ АК ПІБ" від 30.08.2018 року №09-1-8/927 стосовно скасування рішень державного реєстратора 19.10.2017 року про припинення обтяження, іпотеки на підставі листа 05-34/764 від 20.10.2016 року ПАТ КБ ПІБ

Крім того, ТОВ «Сервісно-промислове підприємство «МБР України» звернулось до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій, просить скасувати п. 1 ухвали Господарського суду Рівненської області від 18.03.19 року.

Апеляційна скарга ТОВ "Сервісно-промислове підприємство "МБР Україна" мотивована тим, що при прийнятті рішення про застосування заходів забезпечення позову порушено право власності особи на безперешкодне використання своєї власності. Стверджує, що судом при прийнятті ухвали про забезпечення позову всупереч ст. 141 ГПК України не вирішено питання зустрічного забезпечення.

Скаржник вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що арештовані об`єкти на земельній ділянці є частиною виробничих будівель та споруд, які належать заявнику, приймають участь в єдиному технологічному процесі, не можуть бути обмежені в своєму використанні, так як унеможливлюють здійснення послідовного виробничого циклу підприємства. Арешт майна наносить збитки підприємству, однак вказана обставина не була врахована судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення.

Вважає, що при винесенні ухвали від 18.03.19 р. судом допущено ряд процесуальних порушень, не встановлено всі обставини по справі, що призвело до порушення відповідних норм матеріального права.

В судове засідання представники сторін не з`явились.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Дослідивши матеріали справи, колегія приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників сторін, оскільки останні не скористались своїми правами, передбаченими статтею 42 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали та обставини справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що в задоволенні апеляційних скарг слід відмовити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін, виходячи з наступного.

Предметом розгляду по даній справі є скасування рішення про державну реєстрацію припинення іпотеки, скасування запису про припинення іпотеки, поновлення первинного запису про іпотеку з моменту вчинення та стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

При цьому, позовні вимоги у даній справі стосуються майна, що є предметом Договору іпотеки від 07.02.2007 року із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя №145/07, який посвідчений приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Сохацьким І.С. 07.02.2007 року за реєстровим №280, а саме: Нежитлові будівлі Іпотекодавця (ВАТ "Рівнезалізобетон", ), загальною площею 3 885,9 кв.м., розташовані на земельній ділянці площею 133 000,00 кв.м., що знаходиться за адресою: 35331, Рівненська обл., с. Городок, вул. Штенгеля Барона, б. 3а і складається з наступного: будівля арматурного цеху площею 1943,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 17651048; будівля складу готової арматури площею 1329,1 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 17651102; будівля майстерні площею 613,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 17651157.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 19.02.2019 року задоволено заяву Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про вжиття заходів забезпечення позову та вжито заходи забезпечення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом: накладення арешту на нерухоме майно; заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно будь-яких органів, а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження, здійснювати реєстраційні дії щодо відчуження будь-яким способом нерухомого майна, що знаходяться за адресою: Рівненська обл , с. Городок, вул. Штейнгеля борона , б. 3А.

Відомості про вказане майно станом на 01.12.2016 року містились у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що було зареєстроване за Іпотекодавцем - ВАТ "Рівнезалізобетон", , що підтверджується інформаційною довідкою №74556709 наданою позивачем.

Згідно зі статтею 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, місцевий господарський суд, виходив із доведеності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування відповідного заходу забезпечення позову, та зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позову, відповідністю та співмірністю вжитих заходів забезпечення позову предмету позову майнового характеру.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ТОВ «Сервісно-промислове підприємство «МБР Україна» звернулись в господарський суд першої інстанції з заявами про скасування заходів забезпечення позову вжиті ухвалою від 19.02.2019 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 18.03.19 р. відмовлено у задоволенні заяв про скасування заходів забезпечення позову, що стало підставою для звернення в апеляційний господарський суд з апеляційними скаргами.

В апеляційній скарзі скаржник стверджує, що предмет іпотеки по договору іпотеки не відповідає майну, на яке накладено арешт судом, оскільки реєстраційні номери майна різні, статус земельної ділянки не відповідає реальному.

Колегія суддів враховує, що задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову судом першої інстанції зазначені наступні реєстраційні номери та об`єкти на які і накладено арешт та заборону відчуження: будівля арматурного цеху "Б" площею 1943,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 246; будівля складу готової арматури "В" площею 1329,1 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 246; будівля майстерні "Г" площею 613,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 246.

Як вбачається із Інформаційної довідки з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно №154812463, сформованої станом на 01.02.2019 року за параметрами пошуку: "адреса місцезнаходження об`єктів", а саме: Рівненська обл., Рівненський р-н, с. Городок, вул. Штейнгеля барона, б. 3а, що співпадає з адресою, за якою знаходиться предмет Договору іпотеки від 07.02.2007 року із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя №145/07. Відмінними є лише реєстраційні номери.

Однак, відмінність реєстраційних номерів не підтверджує відмінність об`єктів, щодо яких забезпечений позов, від об`єктів, які є предметом договору іпотеки. Докази того, що це є різні об`єкти відсутні в матеріалах справи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відмінні реєстраційні номери не підтверджують, що судом накладено арешт на майно, яке не було предметом іпотеки, а на інше майно, яке належить заявникам, оскільки позивач посилається саме на факт незаконного припинення первинної реєстрації (вилучення записів про іпотеку).

А відтак, колегія суддів вважає необгрунтованими твердження ОСОБА_1 про те, що параметри пошуку за єдиною системою спільної адресою нерухомого майна не можуть свідчити про відповідність іпотечного майна і майна ОСОБА_1 , як ідентичного.

Водночас, колегія суду вважає, що не заслуговують на увагу доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі про те, що судом не врахована відсутність обтяжень на арештованому майні під час придбання ОСОБА_1 та посвідчення договору купівлі -продажу від 09.08.18 р., оскільки, відсутність зареєстрованого обтяження не є достатнім доказом припинення договору іпотеки. Підстави припинення іпотеки визначені ст. 17 Закону України "Про іпотеку", серед яких відсутня підстава відсутність зареєстрованого обтяження, яке крім іншого, оскаржується позивачем у даному провадженні.

Колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апелянта з приводу того, що ОСОБА_1 придбано земельну ділянку під нерухомим майном, на якій знаходиться арештоване майно, придбання ділянки відбулося без наявності обтяжень або арештів даної земельної ділянки та відсутнє речове право іпотокодавця на земельні ділянки під об`єктами нерухомості. Суд звертає увагу, що заходи забезпечення позову застосовано виключно щодо майна, зазначеного в резолютивній частині ухвали, а не щодо земельних ділянок, на яких знаходиться вказане нерухоме майно.

З приводу доводів заявників щодо незастосування судом при прийнятті ухвали про забезпечення позову, всупереч статті 141 ГПК України, зустрічного забезпечення, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частин 1-3 статті 141 ГПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів в розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснене шляхом: 1) надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; 2) вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову. Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

Суд відхиляє аргументи скаржника про недослідження судом першої інстанції питання зустрічного забезпечення з огляду на те, що частиною 1 статті 141 ГПК України передбачено право суду, а не обов`язок вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення), а тому розгляд судом заяви про забезпечення позву без вирішення питання зустрічного позову не є порушенням наведених вимог законодавства та не свідчить про незаконність оскаржуваної ухвали місцевого суду, а відповідно і постанови апеляційного суду про залишення її без змін.

Крім цього, виходячи з приписів частини 4 статті 141 ГПК України, ухвалення рішення про забезпечення позову без одночасного вирішення судом питання про зустрічне забезпечення не позбавляє заявника права звернутись із клопотанням про зустрічне забезпечення, що може бути подане після застосування судом заходів забезпечення позову.

В будь-якому разі, вирішення питання зустрічного забезпечення не спростовує необхідності забезпечення позову, та не є підставою для скасування забезпечення, на якому наполягають заявники. Невжиття зустрічного забезпечення не є підставою для скасування заходів забезпечення.

Крім того, скаржники в апеляційній скарзі стверджуються, що накладення арешту на майно, що належить їм на праві власності, обмежує власників у використанні такого майна, позбавляє права використовувати своє майно відповідно до прав та обов`язків, можливості його ремонтувати, облаштовувати територію, здійснювати в підприємницькій діяльності, здачі в оренду і т.д., у зв`язку з чим суд зазначає наступне.

Винесення ухвали про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно та заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств Міністерства юстиції України), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження, здійснювати реєстраційні дії щодо відчуження спірного нерухомого майна будь-яким способом, обмежує лише деякі правомочності власників, зокрема, щодо розпорядження своїм майном, та не обмежує їх прав щодо володіння та користування.

Разом із тим, вжиті заходи забезпечення позову не позбавляють відповідача права користуватися таким майном і використовувати його у своїй господарській діяльності, як і не припиняють такого права; вони спрямовані на зменшення ризику відчуження спірного майна іншим особам, а також на нівелювання ризиків, пов`язаних із вчиненням дій, що можуть вплинути на цілісність і схоронність такого майна.

Суд звертає увагу на те, що використання майна шляхом господарювання, здачі оренду не заборонено, заборона стосувалася лише вчинення реєстраційних дій.

Крім того, доводи скаржника про те, що судом першої інстанції не проаналізовано наявності та суми боргу до забезпечення позовної вимоги не заслуговують на увагу, оскільки, суд не досліджує обставини справи, які становлять підстави позову, тобто розгляду справи по суті позовних вимог. Водночас в матеріалах справи наявне судове рішення про стягнення боргу та відсутні докази на підтвердження його погашення.

При цьому судом враховується, що після реєстрації припинення обтяження реалізація майна, що є предметом договору іпотеки здійснювалася двічі, а саме ПАТ "Рівнезалізобетон" (іпотекодавцем) відчуджено майно ТОВ "СВ-Логістік груп", яке в свою чергу відчужило відповідачам у даній справі. А тому подальша зміна власника майна при можливому задоволенні позову, призведе до неможливості виконання рішення суду.

Апеляційний суд відзначає, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, а тому господарський суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.

Предмет спору продовжує існувати, і відповідний спір підлягає розгляду в судовому порядку, а підстави для вжиття судом заходів забезпечення позову ухвалою від 19.02.2019 року існують станом на дату постановлення оскаржуваної ухвали; доказів протилежного суду не подано.

Таким чином, оскільки заявниками належними та допустимими доказами не доведено існування обставин, які у розумінні статті 145 Господарського процесуального кодексу України можуть бути підставами для скасування вжитих судом заходів забезпечення позову, а також враховуючи, що заява та клопотання заявників ґрунтуються на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду заяви про забезпечення позову, останні задоволенню не підлягають.

Доводи скаржників викладені в апеляційних скаргах не доводять необхідність скасування заходів забезпечення позову, та не спростовують висновки суду першої інстанції.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подані апеляційні скарги, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в них доводи не спростовують висновків суду.

Відповідно до ст.. 129 ГПК України, судові витрати слід залишити за апелянтами.

Керуючись ст. ст. 145, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Рівненської області від 18 березня 2019 року у справі № 918/80/19 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервісно-промислове підприємство "МБР Україна" на ухвалу господарського суду Рівненської області від 18 березня 2019 року у справі № 918/80/19 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Рівненської області від 18.03.19 у справі №918/80/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №918/80/19 повернути господарському суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "20" травня 2019 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Грязнов В.В.