ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/5787/15

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Буракова А.М.

судді: Жельне С.Ч. , Смірнова О.В.

при секретарі судового засідання Пустоваловій І.С.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Коксотрейд"
до 1. Публічного акціонерного товариства "Дочірній Банк Сбербанку Росії" в особі відділення "Харківське відділення № 3 "АТ "Сбербанк Росії" , 2. Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод" , 3. Приватного акціонерного товариства "Термолайф"
про визнання поруки припиненою
за участю представників:

позивача Левченко М.В.

1-го відповідача Тищук М.А.

2-го відповідача не з`явився

3-го відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Коксотрейд" (далі ТОВ "Коксотрейд") звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Дочірній банк Сбербанку Росії" (далі ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії") в особі відділення "Харківське відділення № 3 АТ "Сбербанк Росії" (далі АТ "Сбербанк" в особі Харківського відділення № 3, АТ "Сбербанк"), Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод" (далі ПрАТ "Харківський коксовий завод") і Приватного акціонерного товариства "Термолайф" (далі ПрАТ "Термолайф") про:

- визнання припиненим договору поруки від 04.09.2012, укладеного між ТОВ "Коксотрейд" і ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії";

- визнання припиненими солідарних зобов`язань ТОВ "Коксотрейд" за договором про відкриття кредитної лінії від 04.09.2012 № 26-В/12/66/ЮО, укладеним між ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" та ПрАТ "Харківський коксовий завод", що випливали з умов договору поруки від 04.09.2012;

- визнання припиненими солідарних зобов`язань ТОВ "Коксотрейд" за договором про відкриття кредитної лінії від 04.09.2012 № 27-В/12/66/ЮО, укладеним між ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" та ПрАТ "Харківський коксовий завод", що випливали з умов договору поруки від 04.09.2012;

- визнання припиненими солідарних зобов`язань ТОВ "Коксотрейд" за договором про відкриття кредитної лінії від 04.09.2012 № 30-В/12/66/ЮО, укладеним між ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" та ПрАТ "Термолайф", що випливали з умов договору поруки від 04.09.2012;

- визнання припиненими солідарних зобов`язань ТОВ "Коксотрейд" за договором про відкриття кредитної лінії від 04.09.2012 № 31-В/12/66/ЮО, укладеним між ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" та ПрАТ "Термолайф", що випливали з умов договору поруки від 04.09.2012.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що договір поруки та, відповідно, солідарні зобов`язання позивача за основним договором припинилися в силу закону на підставі частини 1 статті 559 Цивільного кодексу України внаслідок зміни зобов`язання без його згоди шляхом укладення між відповідачами правочинів щодо внесення змін до кредитних договорів, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності позивача як поручителя за договором поруки. Також, позивач вказував, що договір поруки та, відповідно, солідарні зобов`язання позивача за основним договором припинилися в силу закону на підставі частини 4 статті 559 Цивільного кодексу України внаслідок непред`явлення банком (кредитором) протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання вимоги до позивача як поручителя.

Останнім рішенням Господарського суду Харківської області від 14.09.2017, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 31.05.2018, позов було задоволено повністю. Визнано припиненим договір поруки від 04.09.2012, укладений між ТОВ "Коксотрейд" і ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" та визнано припиненими солідарні зобов`язання ТОВ "Коксотрейд" за договорами про відкриття кредитної лінії, а саме договорами від 04.09.2012 № 26-В/12/66/ЮО, № 27-В/12/66/ЮО, № 30-В/12/66/ЮО , № 31-В/12/66/ЮО.

Постановою Верховного Суду від 23.11.2018 постанова Харківського апеляційного господарського суду від 31.05.2018 і рішення Господарського суду Харківської області від 14.09.2017 у справі № 922/5787/15 були скасовані, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.

При цьому у постанові від 23.11.2018 Верховний Суд вказував, що суди не з`ясували всіх фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору та залишили поза увагою доводи АТ "Сбербанк" щодо наявності судових рішень про стягнення з ТОВ "Коксотрейд" як поручителя заборгованості за кредитним договором. Крім того, поза увагою судів залишилося те, що як убачається із матеріалів справи, сторонами договору поруки від 04.09.2012 є ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" (після зміни назви АТ "Сбербанк") (кредитор) і ТОВ "Коксотрейд" (поручитель), натомість позовні вимоги про визнання припиненим цього договору поруки та визнання припиненими солідарних зобов`язань за кредитними договорами заявлено ТОВ "Коксотрейд" до ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" в особі відділення "Харківське відділення № 3 АТ "Сбербанк Росії".

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 29.12.2018 було прийнято на новий розгляд справу № 922/5787/15, призначено справу № 922/5787/15 до розгляду в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін, розпочато підготовче провадження і призначено підготовче засідання.

Позивач, через канцелярію суду 18.01.2019 за вх.№ 163, надав письмові пояснення, в яких просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

АТ "Сбербанк", через канцелярію суду 21.01.2019 за вх.№ 1718, надало письмові пояснення, в яких просило суд відмовити у задоволенні позовної заяви ТОВ "Коксотрейд" у повному обсязі, посилаючись на те, що питання щодо чинності поруки за Договором поруки від 04.12.2012, укладеним між АТ "Сбербанк" та ТОВ "Коксотрейд" вже досліджувалося судом в межах справи №910/27848/15, де суди дійшли висновку про відсутність підстав для припинення поруки, та задовольнили позов Банку про стягнення заборгованості. В разі наявності рішення суду, яке набрало законної сили, та яким задоволені вимоги кредитора до поручителя, підстав для застосування положень ст. 559 ЦК України немає. Також, АТ "Сбербанк" у даних письмових поясненнях вказувало, що укладаючи договори поруки, сторони, в тому числі, врегулювали питання наявності відповідальності поручителів перед банком у разі укладення боржником додаткових угод до кредитного договору у майбутньому.

22.01.2019 позивач надав до суду письмові пояснення (вх.№ 1877), в яких вказував, що у справах № 910/24880/15 та № 910/27848/15 предметом позовних вимог є стягнення заборгованості, що виникла на підставі кредитного договору. Відтак встановлені у вказаному рішенні обставини щодо дії договору поруки не мають преюдиційного значення для вирішення цієї справи. Щодо питання належності відповідача у справі позивач зазначав, що ПАТ "Дочірній Банк Сбербанку Росії" в особі відділення "Харківське відділення № 3 "АТ "Сбербанк Росії" є належним відповідачем у спорі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Коксотрейд" про визнання припиненим договору поруки від 04.09.2012, укладеного між ТОВ "Коксотрейд" та ПАТ "Дочірній Банк Сбербанку Росії", визнання припиненими солідарних зобов`язань ТОВ "Коксотрейд" за договором про відкриття кредитної лінії № 26-В/12/66/ЮО.

Також, у письмових поясненнях (вх.№ 1877) позивач вказував, що зміни до умов Кредитного договору, що призвели до збільшення обсягу відповідальності поручителя неодноразово вносились АТ "Сбербанк" та позичальниками без повідомлення ТОВ "Коксотрейд" про такі зміни, і відповідно без його належним чином оформленої згоди. Норми ч.1 ст. 559 ЦК України щодо умов і моменту припинення поруки є імперативними, і сторони договору поруки не мали права відступати від її положень, укладаючи договори про внесення змін № 1 від 30.12.2013 до договору поруки від 04.09.2012 після припинення поруки в силу закону.

АТ "Сбербанк", через канцелярію суду 04.03.2019 за вх.№ 5495, надало письмові пояснення, в яких вказувало, що судами при розгляді позовних заяв АТ "Сбербанк" протягом 2015 року були порушені провадження про стягнення заборгованості з ТОВ "Коксотред", як поручителя по Договорам кредитної лінії укладеними з ПрАТ "Харківський коксовий завод" та ПрАТ "Термолайф". При порушенні провадження у справах судами в свою чергу досліджувались докази в обґрунтування наявності правових підстав для звернення з позовом саме до ТОВ "Коксотрейд", як майнового поручителя. Дані обставини, на думку АТ "Сбербанк", повністю спростовують позицію позивача про пропущення АТ "Сбербанк" строків для звернення стягнення заборгованості з ТОВ "Коксотрейд", як фінансового поручителя по зобов`язанням ПрАТ "Харківський коксовий завод" та ПрАТ "Термолайф".

02.04.2019, без виходу до нарадчої кімнати, судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті на 16.04.2019 о 12:30.

16.04.2019, без виходу до нарадчої кімнати, судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання про відкладення розгляду справи по суті на 14.05.2019 о 14:00.

Представник позивача у судовому засіданні 14.05.2019 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник АТ "Сбербанк" у судовому засіданні 14.05.2019 проти задоволення позову заперечував та просив суд відмовити в задоволенні позову повністю.

ПрАТ "Харківський коксовий завод" та ПрАТ "Термолайф" про призначене судове засідання були повідомлені належним чином, в призначене судове засідання своїх представників не направили.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представників ПрАТ "Харківський коксовий завод" та ПрАТ "Термолайф" за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

При цьому, судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

04 вересня 2012 року між Публічним акціонерним товариством "ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ" та Приватним акціонерним товариством "ХАРКІВСЬКИЙ КОКСОВИЙ ЗАВОД" було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 26-В/12/66/ЮО, яким передбачено надання Приватному акціонерному товариству "ХАРКІВСЬКИЙ КОКСОВИЙ ЗАВОД" кредиту у розмірі 7280000 доларів США у вигляді кредитної лінії (пункт 1.2) з остаточним строком повернення кредиту 01 вересня 2017 року, та договір про відкриття кредитної лінії № 27-В/12/66/ЮО, яким передбачено надання Приватному акціонерному товариству "ХАРКІВСЬКИЙ КОКСОВИЙ ЗАВОД" кредиту у розмірі 10874000 доларів США у вигляді кредитної лінії (пункту 1.2) з остаточним строком повернення кредиту 01 вересня 2017 року.

Також 04 вересня 2012 року між Публічним акціонерним товариством "ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ" та Приватним акціонерним товариством "ТЕРМОЛАЙФ" були укладені договори про відкриття кредитної лінії № 30-В/12/66/ЮО, яким передбачено надання Приватному акціонерному товариству "ТЕРМОЛАЙФ" кредиту у розмірі 30980000 доларів США у вигляді кредитної лінії (пункт 1.2) з остаточним строком повернення кредиту 01 вересня 2017 року (пункт 1.4), та № 31-В/12/66/ЮО, яким передбачено надання Приватному акціонерному товариству "ТЕРМОЛАЙФ" кредиту у розмірі 1000000 доларів США у вигляді кредитної лінії (пункт 1.2) з остаточним строком повернення кредиту 01 вересня 2017 року.

04 вересня 2012 року між Публічним акціонерним товариством "ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ" (нове найменування Акціонерне товариство СБЕРБАНК, першим відповідачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "КОКСОТРЕЙД" (позивачем) було укладено договір поруки, відповідно до умов якого позивач поручився за виконання Приватним акціонерним товариством "ХАРКІВСЬКИЙ КОКСОВИЙ ЗАВОД" (другим відповідачем) та Приватним акціонерним товариством "ТЕРМОЛАЙФ" (третім відповідачем) їх кредитних зобов`язань перед першим відповідачем за договорами про відкриття кредитної лінії (далі- Кредитними договорами): № 26-В/12/66/ЮО від 04 вересня 2012 року (надалі Кредитним договором-1), укладеним між першим відповідачем та другим відповідачем; № 27-В/12/66/ЮО від 04 вересня 2012 року (надалі Кредитним договором-2), укладеним між першим відповідачем та другим відповідачем; № 30-В/12/66/ЮО від 04 вересня 2012 року (надалі Кредитним договором-3), укладеним між першим відповідачем та третім відповідачем; № 31-В/12/66/ЮО від 04 вересня 2012 року (надалі Кредитним договором-4) укладеним між першим відповідачем та третім відповідачем.

Відповідно до умов Кредитних договорів -1,-2,-3,-4 другий відповідач та третій відповідач зобов`язалися сплачувати першому відповідачу за користування кредитом проценти у розмірі, передбаченому Кредитними договорами. Проценти за кредитом нараховуються на загальну суму заборгованості за кредитною лінією в валюті заборгованості. Умовами кредитних договорів передбачено, що процентна ставка, яка застосовується - змінювана процентна ставка. Відповідно до пункту 1.3.2. Кредитних договорів -1,-2,-3,-4 на дату їх укладення розмір змінюваної процентної ставки складав 11,75 % річних. Згідно пункту 1.3.3. Кредитних договорів максимальний розмір збільшення змінюваної процентної ставки від розміру змінюваної процентної ставки, визначеного на дату укладення цього договору та зазначеного в пункті 1.3.2. кредитних договорів, складає 8,25 % річних. Таким чином, в разі максимального збільшення змінюваної процентної ставки, максимальний розмір змінюваної процентної ставки за кредитними договорами буде дорівнювати 20,00 % річних. Відповідно до пункту 1.3.5. Кредитних договорів мінімальний розмір змінюваної процентної ставки становить 11,75 % річних. Детальний порядок визначення розміру процентної ставки визначено в підпунктах 1.3.1. - 1.3.8. кредитних договорів.

Пунктами 1.3 Кредитних договорів -1,-2,-3,-4 встановлено змінювану процентну ставку за користуванням кредиту, а підпунктами 1.3.1 - 1.3.8. Кредитних договорів -1,-2,-3,-4 передбачено, що розмір процентної ставки визначається як сума погодженого кредитодавцем та позичальником індексу (базова процентна ставка) та маржі кредитодавця та розраховується за наступною формулою: R=LIBOR6M+M. Де R розмір змінюваної процентної ставки за кредитом у відсотках річних; LIBOR6M (Лондонська міжбанківська ставка пропозиції) базова процентна ставка, яка визначається на підставі даних інформаційних систем Thomson REUTERS та/або BLOMBERG; М - маржа кредитодавця - 11%, яка є незмінною протягом дії Кредитних договорів -1,-2,-3,-4. На дату укладення Кредитних договорів -1,-2,-3,-4 розмір змінюваної процентної ставки становив 11,75% річних (пп.1.3.2 п. 1.3 Кредитних договорів -1,-2,-3,-4), який був зафіксований сторонами як мінімальний розмір змінюваної процентної ставки (пп.1.3.5 пункту 1.3 Кредитних договорів -1,-2,-3,-4). Також сторонами встановлено максимальний розмір змінюваної процентної ставки на рівні 20% річних (пп. 1.3.3. пункту 1.3 Кредитних договорів -1,-2,-3,-4). Сторонами Кредитних договорів -1,-2,-3,-4 погоджено, що зміна розміру змінюваної процентної ставки відбувається автоматично, не потребує внесення змін до Кредитних договорів -1,-2,-3,-4, але потребує письмового повідомлення позичальника не пізніш ніж за 15 календарних днів до дати застосування нового розміру змінюваної процентної ставки (пп. 1.3.8 пункту 1.3 Кредитних договорів -1,-2,-3,-4).

Згідно з умовами Кредитних договорів -1,-2,-3,-4 у випадку порушення позичальником будь-якого із зобов`язань за Кредитних договорів -1,-2,-3,-4 змінювана процентна ставка за кредитом збільшується на 2 процентних пункту. Після цього розмір змінюваної процентної ставки розраховується за формулою: R=LIBOR6M+M+2%. Сторонами Кредитних договорів -1,-2,-3,-4 погоджено, що така зміна розміру змінюваної процентної ставки відбувається автоматично, не потребує внесення змін до Кредитних договорів -1,-2,-3,-4, але потребує письмового повідомлення позичальника не пізніш ніж за 15 календарних днів до дати застосування нового розміру змінюваної процентної ставки (пункт 6.6 Кредитних договорів -1,-2,-3,-4).

Додатками № 1 до Кредитних договорів -1,-2,-3,-4 є "Порядок визначення процентної ставки за кредитним договором". Додатки № 1 набирають чинності з дати їх підписання сторонами Кредитних договорів -1,-2,-3,-4 та діють до дати припинення Кредитних договорів -1,-2,-3,-4 (п. 8 Додатків № 1), а з моменту набуття чинності Додатків № 1, Кредитні договори -1,-2,-3,-4 діють в частині, що не змінені Додатками № 1 (пункт 9 Додатків № 1).

Пунктами 3 Додатків №1 від 04 вересня 2012 року було передбачено, що в разі, якщо кредитовий оборот Позичальника (другий, третій відповідачі) в Банку (перший відповідач) дорівнює або більше ніж 90% від загального кредитового обороту Позичальника, Позичальником сплачуються проценти за користування кредитом в розмірі, що визначений відповідно до умов кредитного договору, а якщо менше ніж 90% від загального кредитового обороту Позичальника - Позичальником сплачуються проценти за користування кредитом, що будуть розраховані за формулою: R=LIBOR6M+M+2%.

Стаття 2 Договору поруки передбачає забезпечення зобов`язань,які не виконані одним з другого, третього відповідачів та які передбачені Кредитними договорами -1,-2,-3,-4, зокрема, але не обмежуючись зобов`язаннями, переліченими у пункті 2.1.1 статті 2 Договору поруки. При цьому, сторонами Договору поруки погоджено, що лише зміна розміру змінюваної процентної ставки внаслідок її перегляду на умовах та в порядку визначеному пунктами 1.3., 6.6 Кредитних договорів -1,-2,-3,-4 та Додатків № 1 до них не потребують внесення змін до Договору поруки.

З урахуванням приписів ч. 2 ст. 553 та ч. 2 ст. 554 Цивільного кодексу України на дату укладення Договору поруки (04 вересня 2012 року) порукою було забезпечено виконання зобов`язань Приватного акціонерного товариства "ХАРКІВСЬКИЙ КОКСОВИЙ ЗАВОД" та Приватного акціонерного товариства "ТЕРМОЛАЙФ" за Кредитними договорами -1,-2,-3,-4 в повному обсязі.

Пунктом 6.9. Договору поруки встановлено, що він може бути змінений тільки за взаємною згодою сторін (крім випадків передбачених цим договором та/або чинним законодавством України) за умови, що такі зміни викладені в письмовій формі.

Письмова згода позивача (як поручителя) у вигляді відповідних змін до Договору поруки надавалася шляхом укладення договору про внесення змін №1 від 30 грудня 2013 року до Договору поруки (далі - Договір про внесення змін №1).

З пунктів 1-6 Договору про внесення змін №1 вбачається, що сторонами внесені зміни та доповнення до пунктів 2.1.1.1-2.1.1.4 статті 2 Договору поруки Обсяг відповідальності поручителя. З урахуванням вказаних змін відповідальність позивача (як поручителя) перед відповідачем-1 включає зобов`язання, передбачені:

- Кредитним договором-1 з урахуванням всіх змін та доповнень до нього, у тому числі договорів про внесення змін № 1 від 22 січня 2013 року, № 2 від 27 березня 2013 року, № 3 від 30 грудня 2013 року;

- Кредитним договором-2 з урахуванням всіх змін та доповнень до нього, у тому числі договорів про внесення змін № 5 від 22 січня 2013 року, №6 від 27 березня 2013 року, № 40 від 30 грудня 2013 року;

- Кредитним договором-3, з урахуванням всіх змін та доповнень до нього, у тому числі договорів про внесення змін № 1 від 22 січня 2013 року, № 2 від 27 березня 2013 року, №3 від 19 квітня 2013 року, №4 від 30 грудня 2013 року до договору про відкриття кредитної лінії № 30-В/12/бб/ЮО від 04 вересня 2012 року, зокрема, але не обмежуючись;

- Кредитним договором-4, з урахуванням всіх змін та доповнень до нього, у тому числі договорів про внесення змін № 12 від 22 січня 2013 року, №15 від 27 березня 2013 року, №16 від 19 квітня 2013 року, №22 від 30 грудня 2013 року.

Письмова згода позивачем не надавалась на укладення першим, другим та третім відповідачами 20 січня 2015 року договорів про внесення змін до Кредитних договорів -1,-2,-3,-4 (далі - Договори про внесення змін до Кредитних договорів від 20 січня 2015 року), а саме: договору про внесення змін № 8 від 20 січня 2015 року до Кредитного договору-1; договору про внесення змін № 89 від 20 січня 2015 року до Кредитного договору-2; договору про внесення змін № 9 від 20 січня 2015 року до Кредитного договору-3; договору про внесення змін № 29 від 20 січня 2015 року до Кредитного договору-4.

Згідно вказаних Договорів про внесення змін до Кредитних договорів від 20 січня 2015 року відповідачами були змінені Додатки №1 до Кредитних договорів -1,-2,-3,-4 Порядок визначення розміру процентної ставки по Кредитному договору.

Так, Договорами про внесення змін до Кредитних договорів від 20 січня 2015 року:

1) викладено пункти 3 Додатків №1 до Кредитних договорів -1,-2,-3,-4 в нових редакціях, відповідно до яких:

- порядок визначення звичайної змінюваної процентної ставки, що визначається за формулою: R=LIBOR6M+M. був доповнений положеннями згідно яких, застосування визначеного таким чином розміру змінюваної процентної ставки за кредитом було обумовлено дотриманням групою компаній (другий, третій відповідачі) певних показників: кредитовий оборот компаній групи в іноземній валюті (щоквартально) з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року або більше ніж 75 % від кредитового обороту компаній групи в іноземній валюті та кредитового обороту компаній групи дорівнює або більш 80% від загального кредитового обороту компаній групи у національній валюти при одночасному виконанні обох умов; кредитовий оборот компаній групи в іноземній валюті (щоквартально) з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року або більше ніж 75 % від кредитового обороту компаній групи в іноземній валюті та кредитового обороту компаній групи дорівнює або більш 80% від загального кредитового обороту компаній групи у національній валюти при одночасному виконанні обох умов;

- умови про застосування підвищеного розміру процентної ставки за кредитом, що визначається за формулою: R=(LIBOR6M+M)+ 2 % було доповнено такою додатковою підставою як недотримання групою компаній (відповідачі-2,3) показників їх кредитового обороту в іноземній валюті (щоквартально) з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року або більше ніж 75 % від кредитового обороту компаній групи в іноземній валюті та кредитового обороту компаній групи дорівнює або більш 80% від загального кредитового обороту компаній групи у національній валюти при одночасному виконанні обох умов;

2) викладені пункти 3.4. Кредитних договорів -1,-2,-3,-4 в нових редакціях, відповідно до яких: введено додаткову підставу дострокового погашення заборгованості за Кредитними договорами -1,-2,-3,-4: другий та третій відповідачі за Кредитними договорами -1,-2,-3,-4 зобов`язалися з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року щоквартально забезпечити проведення виручки від проведення реалізації товарів за рахунками в установі першого відповідача, у розмірі не менш - 75 % від кредитового обороту компаній групи в іноземній валюті; та 80% від загального кредитового обороту вказаної групи компаній у національній валюти. У випадку невиконання другим та третім відповідачами вказаного зобов`язання процентна ставка за кредитами встановлюється на 2 процентних пункту вище діючої за Кредитними договорами -1,-2,-3,-4. У випадку невиконання другим, третім відповідачами (позичальниками) вказаних зобов`язань першим відповідач також має право вимагати дострокового погашення заборгованості за кредитами, наданими за Кредитними договорами -1,-2,-3,-4.

Таким чином, Договорами про внесення змін до Кредитних договорів від 20 січня 2015 року першим, другим, третім відповідачами були внесені зміни до Кредитних договорів -1,-2,-3,-4, які призвели до збільшення відповідальності позивача (як поручителя), що виявилося у встановленні додаткової підстави для застосування підвищеної на 2 (два) відсотки процентної ставки за кредитами, а також у встановленні додаткової підстави для дострокового погашення заборгованості за кредитами.

За змістом статей 553, 554 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно зі статтею 559 цього Кодексу (у редакції, чинній на час звернення до суду у жовтні 2015 року) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Проте, у випадку наявності рішення суду, яке набрало законної сили та яким задоволено вимоги кредитора до поручителя, підстави для застосування положень статті 559 Цивільного кодексу України у даній справі відсутні.

Такий висновок міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 372/633/14-ц, від 21.02.2018 у справі № 490/7570/15-ц, від 28.02.2018 у справі № 761/2817/16-ц, від 21.02.2018 у справі № 756/11318/15-ц, від 05.03.2018 у справі № 331/6384/16-ц, від 21.03.2018 у справі № 646/9491/15-ц, від 16.05.2018 у справі № 317/503/16-ц, від 23.05.2018 у справі № 357/6457/15-ц, від 24.05.2018 у справі № 752/539/16-ц, від 11.07.2018 у справі № 761/39525/16-ц, а також постановах Верховного Суду України від 26.11.2014 у справі № 6-75цс14 та від 06.07.2016 у справі № 6-1199цс16.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з рішенням Господарського суду м. Києва від 01.02.2016, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.04.2017 у справі № 910/27848/15, задоволено позов АТ "Сбербанк" про стягнення солідарно з ПрАТ "Термолайф" і ТОВ "Коксотрейд" 1 000 000,00 доларів США заборгованості зі сплати кредиту, 136 479,26 доларів США процентів за користування кредитом, 1 846 756,15 грн. пені за прострочення повернення кредиту і 696 985,59 грн. пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом за договором про відкриття кредитної лінії від 04.09.2012 № 31-В/12/66/ЮО. Постановою Вищого господарського суду України від 13.07.2017 рішення Господарського суду м. Києва від 01.02.2016 і постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.04.2017 у справі № 910/27848/15 скасовано у частині стягнення 1 846 756,15 грн. пені за прострочення повернення кредиту та 696 985,59 грн. пені за прострочення спати процентів за користування кредитом, у цій частині справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. У частині стягнення заборгованості за кредитним договором судові рішення у справі № 910/27848/15 залишено без змін.

З огляду на вищевикладене, господарський суд приходить до висновку, що питання щодо чинності поруки за Договором поруки від 04.09.2012, укладеним між АТ "Сбербанк" та ТОВ "Коксотрейд" досліджувалося судом в межах справи №910/27848/15, де суди дійшли висновку про відсутність підстав для припинення поруки, та задовольнили позов Банку про стягнення заборгованості.

Таким чином, в разі наявності рішення суду, яке набрало законної сили, та яким задоволені вимоги кредитора до поручителя, підстави для застосування положень ст. 559 ЦК України відсутні.

Крім того, суд зазначає, що згідно пп. "к" п. 3.1. Договору поруки від 04.09.2012 поручитель заявляє, гарантує і зобов`язується на користь кредитора, що на момент укладення цього Договору він ознайомлений зі змістом Основного/их договору/ів до менту укладення цього Договору, не мас заперечень щодо його змісту та виражає свою на забезпечення порукою виконання зобов`язань Боржника/ів за Основним/ими договором/ами з усіма можливими змінами та доповнення до нього, включаючи й ті, що можуть бути укладені в майбутньому. Відтак, поручителем погоджено умови про забезпечення виконання зобов`язань за Кредитними угодами з усіма можливими змінами та доповнення до них, включаючи й ті, що можуть бути укладені в майбутньому.

Отже, укладаючи Договір поруки, сторони, в тому числі, врегулювали питання наявності відповідальності поручителя перед банком у разі укладення боржником додаткових угод до кредитного договору у майбутньому, у зв`язку з чим підстави для припинення поруки внаслідок зміни основного зобов`язання без згоди поручителя відсутні.

16.04.2019 позивач надав до суду письмові пояснення (вх.№ 831), в яких просив суд врахувати висновки Верховного Суду щодо застосування ч.1 ст. 559 ЦК України, яких касаційний суд дійшов у справі № 922/5740/15. У наданих письмових поясненнях позивач вказував, що рішення Господарського суду Харківської області від 31.05.2018 у справі № 922/5740/15 в частині задоволення позову Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод" до Акціонерного товариства "Сбербанк" та визнання припиненим Договору поруки від 04.09.2012, укладеного між Приватним акціонерним товариством "Харківський коксовий завод" та Публічним акціонерним товариством "Сбербанк Росії", залишене без змін за результатами апеляційного та касаційного провадження.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду Харківської області від 31.05.2018 у справі № 922/5740/15 позов було задоволено частково, визнано:

- припиненим договір поруки від 04.09.2012, укладений між ПрАТ "Харківський коксовий завод" та ПАТ Дочірній банк Сбербанку Росії;

- припиненими солідарні зобов`язання ПрАТ "Харківський коксовий завод" за договором про відкриття кредитної лінії №28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012, укладеним між ПАТ Дочірній банк Сбербанку Росії та ТОВ "Коксотрейд", що випливали з умов договору поруки від 04.09.2012;

- припиненими солідарні зобов`язання ПрАТ "Харківський коксовий завод" за договором про відкриття кредитної лінії №29-В/12/66/ЮО від 04.09.2012, укладеним між ПАТ Дочірній банк Сбербанку Росії та ТОВ "Коксотрейд", що випливали з умов договору поруки від 04.09.2012;

- припиненими солідарні зобов`язання ПрАТ "Харківський коксовий завод" за договором про відкриття кредитної лінії №30-В/12/66/ЮО від 04.09.2012, укладеним між ПАТ Дочірній банк Сбербанку Росії та ПрАТ "Термолайф", що випливали з умов договору поруки від 04.09.2012;

- припиненими солідарні зобов`язання ПрАТ "Харківський коксовий завод" за договором про відкриття кредитної лінії №31-В/12/66/ЮО від 04.09.2012, укладеним між ПАТ Дочірній банк Сбербанку Росії та ПрАТ "Термолайф", що випливали з умов договору поруки від 04.09.2012.

В частині позовних вимог до Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" в особі відділення "Харківське відділення №3 "АТ "Сбербанк" відмовлено, а також відмовлено у задоволенні позовних вимог ТОВ "Аромасервіс".

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 18.12.2018, вказане рішення суду було скасовано в частині задоволення позовних вимог про припинення солідарних зобов`язань ПрАТ "Харківський коксовий завод" за договорами про відкриття кредитних ліній та в цій частині прийнято нове рішення, яким в позові відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 20.02.2019 постанову Східного апеляційного господарського суду від 18.12.2018 та рішення Господарського суду Харківської області від 31.05.2018 у справі № 922/5740/15 в частині позовних вимог ПрАТ "Харківський коксовий завод" до ТОВ "Коксотрейд" та до ПрАТ "Термолайф" скасовано, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 08.04.2019 у справі № 922/5740/15 були залишені позовні вимоги ПрАТ "Харківський коксовий завод" до ТОВ "Коксотрейд" та до ПрАТ "Термолайф" без розгляду.

За таких обставин посилання позивача на те, що у справі № 922/5740/15 було визнано поруку припиненою, підлягають відхиленню.

Щодо питання належності відповідача - ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" в особі відділення "Харківське відділення № 3 АТ "Сбербанк Росії", суд зазначає наступне.

Сторонами Договору поруки від 04.09.2012 є ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" (після зміни назви АТ "Сбербанк") (кредитор) і ТОВ "Коксотрейд" (поручитель). Позовні вимоги про визнання припиненим цього договору поруки та визнання припиненими солідарних зобов`язань за кредитними договорами заявлено ТОВ "Коксотрейд" до ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" в особі відділення "Харківське відділення № 3 АТ "Сбербанк Росії".

Докази на підтвердження у відділення "Харківське відділення № 3 "АТ "Сбербанк Росії" повноважень на укладення Договору поруки від 04.09.2012 від імені ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, суд приходить до висновку, що належним відповідачем у даній справі мало б бути Публічне акціонерне товариство "Дочірній банк Сбербанку Росії".

Втім, під час розгляду справи позивач наполягав на тому, що ПАТ "Дочірній Банк Сбербанку Росії" в особі відділення "Харківське відділення № 3 "АТ "Сбербанк Росії" є належним відповідачем (письмові пояснення вх.№ 1877 від 22.01.2019) та відповідного клопотання про зміну первісного відповідача (ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" в особі відділення "Харківське відділення № 3 АТ "Сбербанк Росії") на належного відповідача до суду не подав. За таких обставин у суду були відсутні правові підстави для зміни первісного відповідача на належного відповідача в порядку, передбаченому ст. 48 ГПК України.

При цьому, суд зазначає, що ВГСУ у п. 1.3. Постанови Пленуму № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз`яснив, що якщо у розгляді справи господарським судом буде з`ясовано, що іншим або належним відповідачем у ній мала б бути особа, яка згідно з процесуальним законом не може бути учасником судового процесу в господарському суді, а позивач наполягає на розгляді відповідної справи саме господарським судом, останній не вправі ні залучати відповідну особу до участі у справі, ані припиняти провадження в ній, а повинен розглянути справу стосовно того відповідача, якому пред`явлено позовну вимогу, та прийняти рішення по суті справи (в тому числі про відмову в позові, якщо відповідач є неналежним).

Згідно зі ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст. 75 ГПК України).

За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Також, Європейський суд з прав людини зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підтверджуються матеріалами справи, є недоведеними, у зв`язку з чим в задоволенні позову належить відмовити повністю.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати позивача покладаються на останнього.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 2, 4, 11, 12, 13, 45, 47, 48, 73-79, 86, 123, 129, 202, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 316 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено "23" травня 2019 р.

Головуючий суддя Суддя Суддя А.М. Буракова С.Ч. Жельне О.В. Смірнова