ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року Справа № 924/1150/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Василишин А.Р. , суддя Філіпова Т.Л.

секретар судового засідання Максютинська Д.В.

за участю представників сторін:

позивача: Боліщук Р.А.

відповідача: Ткач В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Ауді Центр Віпос" на рішення господарського суду Хмельницької області, від 27.02.19р. та на додаткове рішення господарського суду Хмельницької області від 14.03.2019р, ухваленого суддею Гладюком Ю. В. у справі № 924/1150/18

за позовом Дочірнього підприємства "Ауді Центр Віпос"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт"

про стягнення в розмірі 74283,76 грн., з яких: 43141,28 грн. основний борг, 7031,98 грн. інфляційні, 2162,96 грн. 3% річних, 21947,54 грн. пені

ВСТАНОВИВ:

ДП «Ауді Центр Віпос» (надалі - позивач) звернулося в Господарський суд Хмельницької області з позовом до ТОВ «Лотівка Еліт» (надалі - відповідач) про стягнення заборгованості, яка утворилася через неналежне виконання договору від 30.03.16 № 186 в розмірі 74283,76 грн.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 27.02.19 року в позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обгрунтовано тим, що Договір, на підставі якого виконані роботи, закінчився 31.12.16 р., доказів продовження договірних відносин сторонами не надано. Акти виконаних робіт підписані невідомою особою, інші документи, які б підтверджували замовлення відповідачем виконаних робіт чи докази визнання відповідачем боргу, позивачем не надано. А тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що договір та акти виконаних робіт не можуть підтверджувати виникнення у відповідача заборгованості.

Крім того, господарським судом Хмельницької області винесено додаткове рішення від 14.03.19 р., яким стягнуто з позивача на користь відповідача 10000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Додаткове рішення обгрунтовано тим, що матеріалами справи підтверджено, що відповідач отримав професійну правничу допомогу зі сторони адвоката Вознюка Р .П. та оплатив таку допомогу в сумі 10000 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій, просить скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області від 27.02.19 року та Додаткове рішення від 14.03.19 р.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання по оплаті виконаних позивачем робіт згідно умов договору від 30.03.16 р. № 186.

Водночас, позивач зазначає, що акт, який міститься в матеріалах справи, є належним доказом надання позивачем послуг відповідачу. Між сторонами існують правовідносини з надання послуг, які виникли на підставі договору, укладеного в спрощеній формі, що підтверджено актами прийому виконаних послуг,

Стверджує, що судом першої інстанції було взято до уваги лише відзив відповідача та проігноровано відповідь на відзив, який було надано позивачем.

Звертає увагу на те, що відзив було подано відповідачем з порушенням встановленого судом строку на подання відзиву.

Щодо стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат, скаржник стверджує, що при подання відзиву в суд першої інстанції, відповідачем не порушувалось питання щодо відшкодування судових витрат, жодних заяв до закінчення судових дебатів щодо розподілу судових витрат, відповідач до суду не надав.

Розглянувши матеріали та обставини справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є не обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами, а за приписами ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Статтею 905 ЦК України передбачено, строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

З матеріалів справи вбачається, що 30.03.2016р. між ДП "Ауді Центр Віпос» (виконавець) та ТОВ "Лотівка Еліт" (замовник) укладено договір № 186, відповідно до умов якого, виконавець за завданням замовника виконує роботи по ремонту та/або сервісному обслуговуванню автомобіля або автомобілів Замовника у строки та на умовах, зазначених у цьому договорі, а замовник приймає та оплачує виконані роботи.

Відповідно до п. 9.1 Договору, договір припинив свою 31 грудня 2016р..

Докази на підтвердження того, що вказаний договір був пролонговано, в матеріалах справи відсутні.

З матеріалів справи вбачається, що ДП "Ауді Центр Віпос виконав роботи сервісного обслуговування автомобіля Audi Q7, 2015 р/в, № кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 на загальну суму 43141,28 грн., що підтверджується актами виконаних робіт № від 10.03.2017р. та № від 31.03.2017р. На акті містяться неідентифіковані підписи замовника та майстра.

При цьому, відповідач заперечує факт отримання виконаних ремонтних робіт.

Предметом розгляду по даній справі є стягнення з відповідача на користь позивача 43141,28 грн. заборгованості, яка виникла за неналежне виконання умов договору від 30.03.16р. в частині оплати актів виконаних робіт № від 10.03.2017р. та № від 31.03.2017р.

З матеріалів справи вбачається, що ДП "Ауді Центр Віпос виконав роботи сервісного обслуговування автомобіля Audi Q7, 2015 р/в, № кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 на загальну суму 43141,28 грн., що підтверджується актами виконаних робіт № від 10.03.2017р. та № від 31.03.2017р.

При цьому, в акті № від 31.03.2017р. зазначено, що даний акт є невід`ємною частиною договору № 302 від 14.03.17 р. Зазначений договір № 302 від 14.03.17 р. до матеріалів справи позивачем не надано.

Вищевказані акти не можуть вважатися належними доказами надання позивачем відповідачу послуг по ремонту та сервісному обслуговуванню автомобіля на умовах Договору № 186 від 30.03.16 р., оскільки, вказаний договір припинив свою дію 31.12.16 р.

Крім того, в апеляційні скарзі, позивач стверджує, що договірні відносини між сторонами виникли на підставі актів прийому виконаних послуг, тобто договору, укладеного в спрощеній формі.

Апеляційний суд дійшов висновку, що акти виконаних робіт № від 10.03.2017р. та № від 31.03.2017р. не є належними доказами надання позивачем відповідачу послуг по ремонту та сервісному обслуговуванню автомобіля, з огляду на його невідповідність Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", виходячи з наступного.

Акти виконаних робіт № від 10.03.2017р. та № від 31.03.2017р. підписані неідентифікованими особами, зокрема, без зазначення прізвища та ім`я замовника, не засвідчений відтиском печатки відповідача. А відтак ідентифікувати особу, якій надавалися послуги по ремонту вказаного автомобіля, у суду немає можливості.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік", первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто, первинні документи повинні містити відомості, які підтверджують вчинення господарської операції, на виконання якої вони складаються, у зв`язку з чим вчинення певної господарської операції фіксуватиметься документально, що в сукупності свідчить про підтвердження між учасниками такої операції певних прав та обов`язків, зокрема, і щодо обов`язку сплатити певну суму коштів, яка складатиме еквівалент певної вартості наданих послуг.

Судова колегія звертає увагу на те, що акти виконаних робіт № від 10.03.2017р. та № від 31.03.2017р., що надані позивачем в підтвердження факту виконаних позивачем та отриманих відповідачем ремонтних робіт, не містять розшифровки підпису осіб, що отримали послуги; не зазначено посаду особи замовника та не містить будь-яких інших даних, які дають змогу ідентифікувати особу, якій було надано послуги з ремонту та обслуговуванню автомобіля.

А відтак, акти, які підписані невідомою особою не відповідають вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та не можуть вважатися первинними документами.

Тобто, вказані акти виконаних робіт є неналежними доказами здійснення господарської операції позивачем, а тому, не є підставою виникнення обов`язку відповідача щодо здійснення розрахунків за виконані роботи.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 43141,28 грн. вартості виконаних робіт та штрафних санкцій нарахованих на суму заборгованості.

Крім того, надані позивачем акти виконаних робіт № від 30.03.16 р., № від 29.12.15 р., № від 14.07.16 р., № від 27.09.16 р. можуть лише слугувати доказом виконання робіт за договором № 186 від 30.03.2016, який припинив свою дію 31.12.16 і не може рзповсюджуватися на відносини сторін після його закінчення. Розрахунки за даними актами не є предметом спору у даній справі.

Також в матеріалах справи відсутні докази того, що автомобіль Audi Q7, 2015 р/в, № кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 належить на праві власності ТОВ «Лотівка Еліт», твердження відповідача, що даний транспортний засіб не належить товариству, не заперечується позивачем.

Апеляційний суд вважає безпідставними твердження позивача, що судом першої інстанції проігноровано відповідь на відзив, подану позивачем, оскільки, як вбачається з відтиску штемпеля поштової кореспонденції на відповіді на відзив, даний документ надійшов в суд першої інстанції 28.02.19 р., тобто після ухвалення рішення по даній справі.

Апеляційний суд вважає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі про те, що відповідачем порушено строк подання відзиву на апеляційну скаргу не заслуговують на увагу, оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 277 ГПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни судового рішення суду першої інстанції, якщо це призвело до неправильного вирішення справи.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Щодо апеляційних вимог в частині скасування додаткового рішення Господарського суду Хмельницької області від 14.03.19 р., апеляційний суд враховує наступне.

Звертаючись в суд першої інстанції з відзивом на позовну заяву, відповідач в прохальній частині відзиву просив суд стягнути з ДП «Ауді Центр Віпос» судові витрати, розрахунок яких буде надано пізніше.

04.03.19 р. на адресу суду першої інстанції надійшла заява відповідача про ухвалення додаткового рішення, яким стягнути витрати на правничу допомогу.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши заяву відповідача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та клопотання позивача про скасування розміру судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, колегія суддів вважає, що додаткове рішення слід скасувати, виходячи з наступного.

Конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість.

У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Частина 1 ст. 123 ГПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частиною 2 статті 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому, частиною третьою ст. 126 ГПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При цьому ч. 8 ст. 129 ГПК України встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається з заяви про стягнення коштів на правничу допомогу, відповідач просить стягнути з позивача 10000 грн. витрат на професійну правничу допомогу за розгляд позовної заявив в суді першої інстанції.

На обґрунтування заявленого розміру витрат на правову допомогу, представником відповідача подано: акт виконаних робіт від 27.02.19, підписаний (та скріплений печатками) між ТОВ "Лотівка Еліт" та адвокатським бюро "Романа Вознюка", згідно якого адвокатське бюро «Романа Вознюка» надало відповідачу послуги професійної правничої допомоги на суму 10 000 грн., згідно договору від 17.12.18; квитанцію до прибуткового касового ордера № 5 від 27.02.19, згідно якої ТОВ "Лотівка Еліт" сплатила на користь адвокатського бюро "Романа Вознюка" 10 000 грн., згідно акту від 27.02.19 № 1.

Крім того, у справі наявні: ордер від 14.01.19 серії РН 435 № 0003 про надання правової допомоги адвокатом Вознюк Р.П. "Лотівка Еліт"; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії РН НОМЕР_3 ; виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо адвокатського бюро "Романа Вознюка", яким підтверджується державна реєстрація адвокатського бюро та сфера його діяльності - діяльність у сфері права.

В матеріалах справи відсутній договір про надання правничої допомоги укладений між ТОВ «Лотівка Еліт» та Вознюк Р.П. , а тому, відсутня об`єктивна можливість пересвідчитись щодо домовленості між адвокатом та відповідачем щодо розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару.

З детального опису робіт (акт виконаних робіт) від 27.02.19р. вбачається, що загальна кількість витраченого адвокатом часу на надання правової допомоги по договору від 17.12.18 (договір відсутній) становить 6 годин на суму 10000 грн.: надання консультації, вивчення матеріалів позовної заяви з додатками 2 год. - 2000 грн.; вивчення судової практики та законодавства 2 год - 2000 грн.; підготовка відзиву, виготовлення копій, відправка позивачу та суду 2 год. - 2000 грн., витрати пов`язані з відрядженням до суду та прийняття участі в двох судових засіданнях - 4000 грн.

Апеляційний господарський суд, дослідивши матеріали справи зазначає, що відзив на апеляційну скаргу було підписано директором «Лотівка Еліт» Кліп І. ; в судовому засіданні суду першої інстанції від 14.01.19 від відповідача був присутній представник - Вознюк Р.П .; в судовому засіданні від 06.02.19 р. від відповідача був присутній Бойко Р.В.

Водночас, згідно протоколу судового засідання суду першої інстанції від 27.02.19 р. від відповідача був присутній представник - Бойко Р.В. , а згідно рішення від 27.02.19 р. в засіданні був присутній представник відповідача - Вознюк Р.П .

А відтак, відповідачем не доведено, що правова допомога адвокатом Вознюком Р.П. здійснювалася у відповідності до договору, що відзив на апеляційну скаргу було складено адвокатом Вознюком Р.В., як і не доведено участь адвоката Вознюка Р.В. в двох судових засіданнях суду першої інстанції.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження понесених адвокатом витрат пов`язаних з відрядженням до суду в сумі 4000 грн.

Суд враховує, що витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Суд вважає, що заявлені відповідачем до стягнення витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 10000 грн. є недоведеними, а тому, відсутні підстави для стягнення з позивача суми витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 10000 грн. 00 коп.

Отже, оскільки відповідачем не надано доказів, що підтверджують фактичне надання правничої допомоги на суму 10000 грн., суд апеляційної інстанції скасовує додаткове рішення та відмовляє у задоволенні вимоги відповідача про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу в сумі 10000 грн.

Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції.

Надання адвокатом Ткач В. відповідачу адвокатських послуг в суді апеляційної інстанції при розгляді справи № 924/1150/18 підтверджується: договором про надання професійної правничої допомоги № 08/01-19 від 08.01.19 р., актом виконаних робіт від 21.05.19 р., прибутковим касовим ордером №21/05-19 від 21.05.19 р., що підтверджує оплату наданих послуг у розмірі 5000 грн.; ордером № 11/03-19 від 11.03.19 р.

Колегією суддів встановлено, що у тексті договору про надання правової допомоги відсутні умови (пункти) щодо порядку та форми розрахунку адвокатського гонорару та лише зазначено, що порядок оплати такої професійної правової допомоги має здійснюватися на підставі акту надання юридичних послуг.

З детального опису робіт (акт виконаних робіт) від 21.05.19р. вбачається, що загальна кількість витраченого адвокатом часу на надання правової допомоги в суді апеляційної інстанції становить: опрацювання законодавчої бази, судової практики, формування правової позиції по господарській справі № 924/1150/18 - 1год. 1000 грн.; складання відзиву на апеляційну скаргу - 1 год. 1000 грн.; витрати пов`язані з відрядженням по Північно-західного апеляційного господарського суду та прийняття участі у судовому засіданні по господарській справі № 924/1150/18 - 1 засідання 3000 грн.

Проте в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження витрат, пов`язаних з відрядженням адвоката до суду апеляційної інстанції в сумі 3000 грн.

Вказані вище обставини свідчать про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката в апеляційному суді в сумі 2000 грн. є співрозмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом витраченим адвокатом на виконання цих робіт, та ціною позову, а тому, підлягає задоволенню. В частині стягнення 3000 грн. витрат на відрядження адвоката задоволенню не підлягають, як недоведені.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Ауді Центр Віпос" на рішення господарського суду Хмельницької області від 27 лютого 2019 року та на додаткове рішення господарського суду Хмельницької області від 14 березня 2019 року задовольнити частково.

Рішення господарського суду Хмельницької області від 27.02.19 р. у справі №924/1150/18 залишити без змін.

Додаткове рішення господарського суду Хмельницької області від 14 березня 2019 року у справі № 924/1150/18 скасувати. Відмовити в задоволенні заяви ТОВ "Лотівка Еліт" про стягнення з ДП "Ауді Центр Віпос" судових витрат з надання правничої допомоги.

Стягнути з ДП "Ауді Центр Віпос" (м. Київ, вул. Оранжерейна, 1 ) на користь ТОВ "Лотівка Еліт" (Хмельницька область, Шепетівський район, с. Лотівка, вул. Центральна,1, корпус Б, ) 2000 грн. на відшкодування витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №924/1150/18 повернути господарському суду Хмельницької області.

Повний текст постанови складений "27" травня 2019 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.