ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.05.2019 Справа № 905/76/19 Господарський суд Донецької області у складі судді Огороднік Д.Н., при секретарі судового засідання Папакіній Б.О., розглянувши у судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вуглепромтранс»

до Приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська»

про розгляд розбіжностей, що залишилися неврегульованими при укладанні договору №9457/19 про надання послуг доставки, відправлення вантажів та маневрової роботи.

За участю представників сторін:

Від позивача адвокат Ніколенко В.В. свідоцтво Серії НОМЕР_1 від 26.01.2017;

Від відповідача ОСОБА_1 директор з правових питань, згідно виписки з ЄДРПОУ, статут товариства;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Предмет і підстави позову.

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вуглепромтранс» до Приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська» про розгляд розбіжностей, що залишилися неврегульованими при укладанні договору №9457/19 про надання послуг доставки, відправлення вантажів та маневрової роботи та про затвердження пунктів 4.1;4.2;4.5;4.6;5.3.1; 5.3.4. договору у редакції позивача наведеній у протоколі розбіжностей до договору №9457/19, а саме:

«п.4.1. договору: підприємство здійснює розрахунки з Перевізником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок ОСОБА_2 наступним чином: подекадну передоплату за користування вагонами Укрзалізниці та інших власників, за подачу та забирання вагонів у сумі, що нарахована Залізницею за попередню декаду; подекадну передоплату за 3 (три) доби до настання декади за доставку, відправлення вантажів, маневрову роботу в розмірі, визначеному на підставі планового обсягу прибуття і відправлення вантажу на декаду.

п.4.2 договору: оплату за послуги з доставки, відправлення вантажів Підприємство з 01.01.2019 по 31.12.2019 здійснює за ціною 3,10 грн. (без урахування ПДВ) за 1 тн / км перевезеного вантажу. Загальна кількість тонно-кілометрів, що пред`являються до оплати, визначається множенням на відстань перевезення маси вантажу, зазначеної в «Відомостях на доставку/відправку, користування вагонами». ПДВ нараховується згідно з чинним законодавством.

п.4.5 договору: відшкодування Перевізнику нарахованих станцією Покровськ Донецької залізниці платежів Підприємство здійснює на підставі «Розрахунку розміру плати за користування вагонами і плати за подачу-прибирання вагонів» в таких розмірах: плату за користування вагонами - в розмірі суми, що визначена пропорційно місячному вантажообігу Підприємства від суми, нарахованої Перевізнику Залізницею по ст. Покровськ; плату за подачу - прибирання вагонів пропорційно кількості вагонів Підприємства, поданих і прибраних в звітній добі, від суми, нарахованої станцією Покровськ Донецької залізниці; плату за користування вагонів при відправленні вантажів на експорт чи отриманні Підприємством імпортних вантажів - за окремою «Відомістю плати за користування вагонами» в розмірі повної суми, нарахованої станцією Покровськ.

п. 4.6. договору: перевізник відшкодовує Підприємству залізничний тариф, що сплачений Підприємством, коли він виступає у відносинах із Залізницею вантажовідправником щодо вантажів власності Перевізника, які відправляє Підприємство за замовленням Перевізника.

п. 5.3.1. договору: за незбереження вагонів, наданих Перевізником, що перебувають у користуванні Підприємства, вантажів і гальмівних башмаків.

п.5.3.4. договору: невиконання Підприємством умов договору за поточними платежами дає право Перевізнику призупиняти надання послуг Підприємству до внесення належних платежів. У цих випадках вся відповідальність за наслідки (зрив виробництва, реалізація і якість продукції, невиконання плану перевезення, плата за користування вагонами) покладається на Підприємство.»

Позов обґрунтований тим, що в процесі укладення договору між позивачем та відповідачем залишені неврегульовані деякі пункту договору. Оскільки позивач є власником залізничної під`їзної колії, то укладення для нього договору про транспортне обслуговування підприємств є обов`язковим. Не погоджуючись зі змістом викладених у протоколі розбіжностей пунктів договору в редакції відповідача, позивач у порядку ч. 7 ст. 181 Господарського кодексу України, звернувся до господарського суду з даним позовом, в якому просить суд затвердити спірні пункти договору №9457/19 про надання послуг доставки, відправлення вантажів та маневрової роботи.

Щодо п. 4.1 договору. Позивач наполягає на передоплаті за послуги з доставки, відправлення вантажів та маневреної роботи, оскільки у другій половині 2018 року відповідач систематично затримував розрахунки по договору. Така ж ситуація повторюється і у 2019 році. Разом з тим, позивач зобов`язаний вносити передоплату за послуги Регіонального філіалу Донецька залізниця, щоб уникнути призупинення подачі вагонів на підїзну колію для всіх контрагентів. Це призводить до додаткових витрат позивача з вини відповідача, погіршує обслуговування інших клієнтів, і може призводити до збитків, пов`язаних з предявленням іншими клієнтами штрафних санкцій за неякісне обслуговування.

Щодо 4.2 договору. Позивач наполягає на підвищенні вартості послуг з доставки, відправлення вантажів до рівня 3.10 грн. (без ПДВ). Така позиція позивача ґрунтується на тому, що доставка, відправлення вантажів це основний вид діяльності позивача, від якого позивач отримує більше 90% доходів. Збільшення ціни послуги перевезення з 01.01.2019 вимушене, викликане зростанням цін в Україні (індекс споживчих цін з початку 2018 року за даними Мінфіну зріс на 7,4%), через що у позивача значно зросли витрати на забезпечення виробництва, які не покривають доходи від надання послуг за ціною 2,85 грн. При формуванні вартості послуг на 2019 рік витрати оптимізовані і доведені до мінімально необхідного рівня забезпечення життєдіяльності залізничного господарства. В калькуляції вартості послуги враховано збільшення на 17,6% розміру заробітної плати.

Щодо п. 4.5 та п. 4.6.1 договору . Позивач вважає, що не користується вагонами, і справедливо вимагає відшкодування своїх витрат на плату за користування вагонами, що надходять відповідачу у повному обсязі та категорично відмовляється сплачувати відповідачу нараховану власником вагонів плату за користування вагонами у розмірі 15% від суми, що нарахована відповідачу за час знаходження вагонів на під`їзній колії перевізника.

Щодо п. 5.3.1 договору. Відповідно до ч. 4 ст. 76 Статуту залізниць України «охорона завантажених і порожніх вагонів на залізничних під`їзних коліях здійснюється засобами і за рахунок підприємств». За аналогією позивач вважає, що гальмівні башмаки, якими закріплюються вагони на вантажних фронтах відповідача, також мають бути під відповідальністю відповідача.

Щодо п. 5.3.4 договору. Позивач вважає, що його право на забезпечення виконання господарських зобов`язань з боку відповідача передбачене законодавством.

Заперечення учасників процесу.

Відповідач у відзиві на позов заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі з наступних підстав. Так позивачем при викладенні спірних пунктів обов`язкового до укладення договору не враховано ту обставину, що договір повинен бути взаємовигідним, а не відповідати інтересам лише однієї сторони позивача, при цьому будучи для іншої сторони відповідача збитковим і безглуздим. (а.с. 50-52)

Відповідач вбачає взаємовигідними для обох сторін викладення спірних пунктів договору в редакції протоколу розбіжностей, запропонованого відповідачем, а саме:

п. 4.1 договору: підприємство здійснює розрахунки з Перевізником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок ОСОБА_2 наступним чином: подекадну передоплату за користування вагонами Укрзалізниці та інших власників, за подачу та забирання вагонів у сумі, що нарахована Залізницею за попередню декаду; подекадну оплату послуг Перевізника з доставки, відправлення вантажів та маневрової роботи протягом 3 банківських днів після закінчення декади на підставі виставленого рахунку на оплату;

п. 4.2. договору: оплату за послуги з доставки, відправлення вантажів Підприємство з 01.01.2019 по 31.12.2019 здійснює за ціною 2,85 грн. (без урахування ПДВ) за 1 тн/км перевезеного вантажу. Загальна кількість тонно-кілометрів, що пред`являються до оплати, визначається множенням на відстань перевезення маси вантажу, зазначеної в «Відомостях на доставку і відправку, користування вагонами». ПДВ нараховується згідно з чинним законодавством.

п.4.5. договору: відшкодування Перевізнику нарахованих станцією Покровськ Донецької залізниці платежів Підприємство здійснює на підставі «Розрахунку розміру плати за користування вагонами і плати за подачу-прибирання вагонів» в таких розмірах: плату за користування вагонами - в розмірі 85% від суми, що визначена пропорційно місячному вантажообігу Підприємства від суми, нарахованої Перевізнику Залізницею по ст. Покровськ; плату за подачу - прибирання вагонів пропорційно кількості вагонів Підприємства, поданих і прибраних у звітній добі, від суми, нарахованої станцією Покровськ Донецької залізниці; плату за користування вагонів при відправленні вантажів на експорт чи отриманні Підприємством імпортних вантажів - за окремою «Відомістю плати за користування вагонами» в розмірі повної суми, нарахованої станцією Покровськ.

п. 4.6. договору: перевізник відшкодовує Підприємству:

4.6.1. нараховану власниками вагонів плату за користування вагонами у розмірі 15% від суми, що нарахована Підприємству за час знаходження вагонів на під`їзній колії Перевізника, протягом 3 банківських днів після виставлення рахунку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Підприємства;

НОМЕР_2 . залізничний тариф, що сплачений Підприємством, що виступає у відносинах із Залізницею вантажовідправником щодо вантажів власності Перевізника, які відправляє Підприємство за замовленням Перевізника.

п. 5.3.1. договору: виключити.

п. 5.3.4. договору: виключити.

Щодо п. 4.2 договору. Відповідач вважає, що вартість послуг на рівні 3.10 грн. встановлена позивачем тільки з власної вигоди без врахування того, що ціна виробника формується не тільки з огляду на витрати виробника а й завдяки попиту й пропозиції на такі послуги. Відповідач не є власником вантажу, що доставляється на відправляється на ділянці ст. Покровськ ст. Капітальна, а користується послугами позивача тільки з метою залучення вугілля для його переробки відповідачем, тобто фактично надає експедиторські послуги, укладаючи з позивачем договір на перевезення вантажів інших власників (є посередником). При встановленні вартості послуг 3,10 грн за 1т/км практична реалізація договору №9457/19 буде неможлива, так як в цьому випадку відповідач просто не буде мати потреби в послугах позивача за такими цінами, а позивач не отримує того, на що він розраховує при укладенні цього договору.

Щодо п. 4.5, п.4.6 договору. Відповідач посилаючись на ст. 76 статуту залізниць України вважає, що за час користування вагонами витрати повинен нести як він так і позивач пропорційно фактичного часу користування ними. Відповідач звертає увагу на те, що умови положення п. 4.5 договору між позивачем та відповідачем були врегульовані аналогічно протягом багатьох років.

Щодо 5.3.1 договору. На думку відповідача цей пункт в редакції позивача суперечить п. 5. 5 Договору.

Щодо п. 5.3.4 договору. На думку відповідача цей пункт в редакції позивача не є забезпечення виконання зобов`язання, а умова цього пункту фактично надає можливість позивачу в односторонньому порядку відмовитись від договору, що прямо заборонено п.8.9 цього ж договору.

Додаткове письмове обґрунтування позицій учасників справи.

Позивач подав пояснення від 07.02.2019 за вх. №2684/19 та від 14.02.2019 вх. №3220/19 щодо розрахунків ціни на послуги з доставки, відправлення вантажів, в яких зазначив підстави обґрунтування вартості 1 тн/км (3,10 грн без ПДВ), що вказана в запропонованій ним редакції договору №9457/19. Позивач зазначає, що збільшення вартості послуг перевезення Товариства з обмеженою відповідальністю «Вуглепромтранс» з 01.01.2019 змушене, оскільки через зростання цін з початку 2018 року, за даними Мінфіну зріс на 7,4 %, а отже у підприємства позивача збільшилися витрати на забезпечення виробництва які не покривають доходи від надання послуг за ціною 2,85 грн, та позивач не зможе здійснювати перевезень, оскільки коштів буде недостатньо для функціонування підприємства. Так у 2019 році змінені ціни на паливо для тепловозів, електроенергію, збільшилась заробітна плата, збільшились витрати на послуги виробничого характеру, ремонту та інше. А отже позивач вважає ціну послуг 3,10 грн за 1 ткм справедливою і економічно обґрунтованою.

Також позивач стосовно вартості надання послуг, посилається на п 5.4 Рекомендації Президії Вищого господарського суду України від 23.12.2008 №04-5/278 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з договорів на обслуговування залізничних під`їзних колій» яким, зокрема, визначено що вартість послуг з подачі та забирання вагонів, які надають власники під`їзних колій своїм контрагентам, не є регульованою.

Окрім того позивач просить врахувати, що відповідач не погоджується із підвищенням ціни на послуги щороку. У 2018 році Товариство з обмеженою відповідальністю «Вуглепромтранс» також передавало спір за договором на розгляд Господарського суду Донецької області (справа №905/28/18). Але сторонам вдалося домовитися за умови відступлення 15 копійок у ціні. Оскільки позивач має ознаки монополізму і не може встановлювати різні ціни на послугу для різних клієнтів, позивач змушений знизити всім своїм споживачам ціну до рівня 2,85 грн, за 1 ткм, хоча станом на 1 січня 2018 року позивач уклав зі всіма своїми контрагентами (крім Приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська») договори з цінами на послуги: 3,00 грн. за 1 ткм. У результаті чого позивач не отримав 7,237 млн, грн. доходів за рік, оскільки вантажообіг за рік склав 48,246 млн. ткм. Також позивач вказує, що станом на 1 січня 2019 року ним вже укладено договори зі всіма контрагентами за ціною 3,10 грн, копії яких він надає до матеріалів справи.

У поясненнях позивача від 26.02.2019 за вх. №4112/19 останній наголошує на тому, що відповідач у своєму розрахунку ціни вартості за 1 ткм виклав некоректне порівняння калькуляцій ткм на 2018 та 2019 роки, оскільки вартість 1 ткм на 2018 рік при обсязі 41524 тис ткм, згідно з розрахунками повинна була складати 3,00 грн, а після узгодження договору на доставку, відправлення вантажів та маневрової роботи на 2018 рік, позивач поступився в ціні до 2,85 грн за 1 ткм. У результаті для всіх контрагентів поступка в ціні склала 6229 тис. грн. і тільки за рахунок перевиконання плану, в умовах суворої економії підприємство працювало у 2018 році, при цьому не були виконані намічені ремонтні роботи, зокрема, капітальний ремонт 200 м. залізничних колій; ТР-2 двох тепловозів, в результаті позапланові заїзди локомотивів на ремонт за 2018 рік склали 21 випадок. Отже за розрахунком позивача собівартість послуг з доставки, відправлення вантажів на 2019 рік, згідно з фактичним даними за 1 ткм складатиме 3,12 грн без ПДВ.

Позивач обґрунтовує свою редакцію п. 4.5. договору наступним.

Відповідно до ст. 73 Статуту залізниць України відповідальність перед залізницею за користування вагонами контрагентом, збереження вантажів та вагонів несе підприємство, якому належить залізнична під`їзна колія, тому позивач як власник під`їзної колії згідно з вимогами Статуту залізниць України вносить плату за всі вагони, що прибувають на під`їзну колію для різних контрагентів, незалежно від того, чий вантаж перевозиться у вагоні. На підставі тієї ж статті Статуту відшкодування плати здійснюється на підставі договорів між позивачем і контрагентами, які укладаються без участі залізниці.

Також на під`їзній колії Товариства з обмеженою відповідальністю «Вуглепромтранс», що примикає до станції Покровськ, вагони надходять під здвоєні операції: прибувають з рядовим вугіллям для Приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська», вивантажуються, а потім у них же навантажується вугільний концентрат. За різних технологічних причин відповідача вагони можуть простоювати в очікуванні вивантаження або навантаження різний час. Ставки плати за користування вагонами залежать від часу, який вагон знаходиться в користуванні тобто чим довше вагон в користуванні, тим вище ставка плати. Порядок розподілу такої плати власником під`їзної колії між користувачами вагонами - контрагентами позивача нормативними документами не встановлений.

Позивач повністю заперечує проти твердження відповідача стосовно того, що «вагонами на під`їзній колії, за які нараховується плата залізницею використовуються не тільки відповідачем, а також й позивачем і відповідно час користування вагонами прямо залежить від дій позивача» та зазначає про відсутність у нього прибутків від плати за користування вагонами, оскільки плата за користування пред`являється контрагентам, як відшкодування. Позивач не може закласти у вартість своїх послуг всі витрати на плату за користування, оскільки тарифи залізниць України постійно збільшуються і передбачити суму витрат по платі за користування вагонами при калькулюванні послуг перевезення позивача не може. В іншому випадку наше підприємство постійно буде нести збитки через ці статті витрат

Відповідач подав пояснення

від 26.02.2019 за вх. № 4171/19, в яких він наводить порівнювальний аналіз основних статей витрат в калькуляції витрат Товариства з обмеженою відповідальністю «Вуглепромтранс» на 2015 та на 2019 рік, відповідно до якого відповідач встановлює, що основні витрати позивача з 2015 по 2019 роки збільшилися не більше ніж на 70%, тоді як вартість 1 ткм збільшилася на 100%.

У поданих до суду поясненнях від 26.02.2019 за №4173/19 відповідачем наведено розрахунок вартості 1 тоно-кілометра, який на його думку підтверджує, що при запланованих Товариством з обмеженою відповідальністю «Вуглепромтранс» витратах на 2019 рік у 160965 тис. грн. та запланованому вантажообігу у 58341 тис. т/км, у тому числі вантажообіг Приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська» - 31536 тис. т/км така вартість складає 2,76 грн за 1 т/км, а з урахуванням рентабельності 2% - 2,81 грн за 1т/км без ПДВ.

Поясненнями від 26.02.2019 за вх. №4174/19 відповідач обґрунтовує свою позицію щодо умов користування вагонами на під`їзній колії Товариства з обмеженою відповідальністю «Вуглепромтранс» та наполягає на включенні в договір п. 4.5 у редакції протоколу розбіжностей на тій підставі, що вагонами на під`їзній колії, за які нараховується плата залізницею використовуються не тільки відповідачем, а також й позивачем і відповідно час користування вагонами прямо залежить від дій позивача. Також відповідач наводить два варіанти визначення часу користування вагонами сторонами: перший - відповідач здійснює оплату за час фактичного користування вагонами; другий розподіляти плату за користування вагонами пропорційно розрахункового часу користування вагонами сторонами у відповідній пропорції (85 та 15 відсотків). У зв`язку із тим, що розподіл плати за першим варіантом є складним, перевага ( як і в попередніх договорах) надається другому, який відповідач пропонує зберегти і в 2019 році.

Хід розгляду справи та процесуальні дії.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 15.01.2019 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 07.02.2019.

Судом, відповідно до ч. 2 ст. 185, ч. 5 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, постановлено ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про закриття підготовчого засідання та про призначення справи до судового розгляду по суті, розгляд справи по суті розпочати у той самий день, тобто 15.04.2019.

Позивачем та відповідачем 15.04.2019 через канцелярію суду подано клопотання про поновлення строків подачі доказів та пояснень, які судом задоволені, докази та пояснення залучені до матеріалів справи та досліджені судом.

Клопотання позивача та відповідача протокольною ухвалою суду без видалення до нарадчої кімнати від 15.04.2019 задоволені, поновлено процесуальний строк на подання додаткових доказів, долучено до матеріалів справи надані учасниками справи пояснення та копії документів. (т. с. 2, а.с. 3-139).

У судовому засіданні 15.04.2019 клопотання позивача за вх. 7564/19 та клопотання відповідача за вх. 7565/19 про допит свідків ОСОБА_3 (з боку позивача) та ОСОБА_4 (з боку відповідача) задоволені, допитано свідків та долучено до матеріалів справи їх письмові заяви. Свідки повідомленні про кримінальну відповідальність передбачену статтями 384, 385 Кримінального кодексу України за надання завідомо неправдивих показань, а також за відмову від дачі показань. (т.с. 2 , а.с. 144, 147)

ОСОБА_3 (паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Красноармійським ГУМВСУ в Донецькій області 12.03.1999) працює в економічному відділі Товариства з обмеженою відповідальність «Вуглепромтранс» на посаді економіста.(т.с. 2, а.с. 142,145146)

Пояснення свідка ОСОБА_3 мовою оригіналу:

«…Оскільки я приймав участь у розрахунку ціни 1 т/км на 2019 рік для ТОВ «Вуглепромтранс» можу засвідчити, що ціна є обґрунтованою підтверджена фактичними витратами та індексом інфляції визначеним у Законі України «Про держбюджет на 2019 рік» також, зростанням рівня мінімальної заробітної плати та прожиткового мінімуму. Навіть не розглядаючи всі окремі статті витрат очевидне зростання за рахунок індексу інфляції та підвищення заробітної плати на законодавчому рівні, а також зменшення обсягів перевезення. Всі ці зазначені причини не дають підставу підприємству залишати ціну на рівні 2, 85 грн. за 1 т/км без ПДВ. Якщо залишити ціну на рівні 2018 року підприємство буде нести збитки. Порівняння цін минулих років за поясненнями відповідача не розкривають фактичних обставин і не обґрунтовують необхідність залишити ціну на рівні 2,85 грн за 1 т/км без ПДВ., оскільки ТОВ «Вуглепромтранс» завжди йшов на зустріч відповідачу. Так, з 2014 року ціни на паливо, ТМЦ зросли більш ніж у 3 рази ще у 2015 -2016 роках, а наше підприємство підвищило ціну з 1,24 грн у 2013 році до 1,55 грн-2015 рік і 2, 10 грн за 1 т/км у 2016 році це в 1,7 разів. Тим самим зазнавши збитків у цих роках. Вважаю, що в різні роки була різна ситуація і з економікою із вантажообігом, тому порівнювати треба тільки 2018 рік з 2019 роком…»

ОСОБА_4 (паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Дмитровським ГОУМВД України в Донецькій області 18.10.2002) працює в Приватному акціонерному товаристві «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська» на посаді економіста з планування. (т.с. 2, а.с. 143,148)

Пояснення свідка ОСОБА_4 мовою оригіналу:

«…Пояснюю щодо:

1.Вантажообіг. Зробивши аналіз вантажообігу, видно що на діаграмі у першому кварталі дійсно наблюдається спад вантажообігу, а з другого кварталу є динаміка збільшення. Тому незгодні з плановою цифрою вантажообігу ТОВ «Вуглепромтранс». Вважаємо, що треба збільшити вантажообіг. Перший квартал 2019 року середньомісячна - 2486 т/км (2729108+2287070+2340623) / 90 днів (перший квартал) *365 днів (рік) :12 місяців = 2486326 т/км (наша планова цифра була 2615 ткм, а ТОВ «Вуглепромтранс» -2190 ткм)

2. Щодо цін на дизпаливо. Проаналізувавши знову, були взяті статистичні дані вартості дизельного палива на сайті Мінфіну, видно, що за період з 2015 року до січня 2019 року ціни на дизпаливо збільшилися на 43, 38 % (підтверджується розрахунками сайту Мінфіну).

3. Заробітної плати. Для підприємств стандартною практикою є індексація заробітної плати на % збільшення прожиткового мінімуму, який складає 4,4482. У порівняльному аналізі вартості послуг ТОВ «Вуглепромтранс» за 2018-2019 роки заробітна плата збільшилася на 14,39 %. Взявши статистичні дані з сайту Мінфіну ми побачили, що середня заробітна плата по Донецькій області за 2018-2019 роки збільшилася на 3,65 %, що в 4 рази менше ніж підвищення заробітної плати у розрахунку вартості послуг ТОВ «Вуглепромтранс» (підтверджено розрахунком з сайту Мінфіну).

4. Індекс інфляції. У розрахунку вартості послуг ТОВ «Вуглепромтранс» індекс інфляції закладено на рівні 11,8 %. Згідно даних сайту Мінфіну індекс інфляції на 2018 рік складає 9,8 % (підтверджено розрахунком з сайту). На 2019 рік індекс інфляції закладено на рівні 7,4 %...»

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд

ВСТАНОВИВ:

Фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин та перевірка їх доказами.

24.04.2001 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Димитроввантажтранс» (орендар) підписаний договір оренди № 764, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне цілісно-майновий комплекс промислового залізничного транспорту, що знаходиться на балансі ДВАТ «Димитроввуглевантажтранс», склад і вартість якого визначеного у відповідності з додатками №1,2,3 до договору оренди.

26.07.2016 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області та Товариством з обмеженою відповідальністю «Димитроввантажтранс» підписаний договір №4 про внесення змін до договору №764, яким сторони виклали п. 1.1. договору в наступній редакції: орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування цілісний майновий комплекс промислового залізничного транспорту ДВАТ «Димитроввуглевантажтранс», місцезнаходження якого Донецька область, м. Мирноград, вул. Соборная, 51, склад і вартість якого визначено згідно з результатами інвентаризації, відповідно до передавального балансу станом на 31.03.2016 тоа акту оцінки підприємства, складеного станом на 31.03.2016, що є додатком до цього договору; розділ 10.1 сторони визначили, зокрема: «…строк дії договору продовжено до 24.04.2021… ».

25.11.2016 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вуглепромтранс» підписаний договір №5 про внесення змін до договору оренди №764 від 24.04.2001, відповідно до умов якого сторони домовились найменування орендаря викласти в наступній редакції: повне Товариство з обмеженою відповідальністю «Вуглепромтранс».

Сторонами затверджений перелік майна, що входить до складу цілісного майнового комплексу промислового залізничного транспорту ДВАТ «Димитроввуглевантажтранс» станом на 31.03.2016, зокрема колії та тепловози, за допомогою яких здійснюється надання послуг, з приводу яких виник спір. Залізничні колії, що входять до складу цілісного майнового комплексу позивача примикають до залізничних колій, які входять до складу цілісного майнового комплексу Донецької залізниці.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вуглепромтранс» листом від 26.11.2018 №1166 надіслало Приватному акціонерному товариству «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська» на розгляд та підписання проект договору №9457/19 про надання послуг доставки, відправлення вантажів та маневрової роботи на 2019 рік, разом з калькуляцією вартості послуг Товариства з обмеженою відповідальністю «Вуглепромтранс» з перевезення вантажу на 2019 рік. У проекті договору позивачем запропоновано встановити ціну на послуги з перевезення, відправки вантажу у розмірі -3,10 грн за 1 тонно-км (без урахування ПДВ). З проханням розглянути вказаний проект договору та повернути його підписаним та оформленим належним чином протягом 20 діб з моменту отримання. (т.с. 1, а.с. 22)

05.12.2018 відповідач листом №1173 повідомив позивача щодо проекту договору №9457/19 який направлений Приватному акціонерному товариству «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська» про те, що позивачем не додано розшифрування калькуляції вартості послуг на 2019 рік (вартість тонно - кілометру). Відповідач просив направити на його адресу відповідні розшифровки калькуляції вартості послуг у рамках договору №9457/19. (т.с. 1, а.с. 34)

Позивач листом від 05.12.2018 за №1229 просив відповідача у зв`язку із обмеженим строком укладення договору №9457/19 якнайшвидше направити запит щодо конкретизації статті калькуляції вартості послуг на 2019 рік, які відповідач бажає розглянути. т.с. 1, (а.с. 30)

Листом від 05.12.2018 №1178 відповідач повідомив, що для найшвидшого та належного розгляду обґрунтування збільшення позивачем вартості тонно кілометру в 2019 році Приватному акціонерному товариству «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська» необхідна повне розшифрування калькуляції вартості послуг на 2019 рік, також як і раніше позивачем надавалася повна розшифровка затрат підприємство позивача при узгодженні вартості послуг під час укладання договорів минулих років.( т.с. 1, а.с. 31)

Позивач, листом від 06.12.2018 №1237а надіслав розшифровану калькуляцію вартості послуг на 2019 рік на адресу відповідача (т.с. 1, а.с. 29).

Відповідачем підписаний запропонований позивачем проект договору №9457/19 з протоколом розбіжностей. Підписаний договір №9457/19 разом із протоколом розбіжностей повернуто на адресу позивача листом від 14.12.2018 №1205. Також відповідач просив провести відповідне узгодження між сторонами умов договору, викладених у протоколі розбіжностей. (т.с. 1, а.с. 33)

З метою розгляду розбіжностей проекту договору №9457/19 на 2019 рік, позивачем на адресу відповідача направлено запрошення по врегулюванню розбіжностей, в якому запропоновано Приватному акціонерному товариству «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська» 20.12.2018 направити до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вуглепромтранс» фахівців, які уповноважені уставними документами, довіреністю на підписання протоколу узгодження розбіжностей. (т.с. 1, а.с. 28)

18.12.2018 листом №1214 відповідач повідомив, що Приватне акціонерне товариство «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська» 20.12.2018 на 10:00 направить до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вуглепромтранс» представників для розгляду та врегулювання розбіжностей до проекту договору №9457/19 про надання послуг доставки, відправлення вантажів та маневрової роботи на 2019 рік. (т.с. 1 , а.с. 32)

20.12.2018 відбулися двосторонні переговори за участю керівників підприємств позивача та відповідача та профільних фахівців, проте пункти договору, що були внесені до протоколу розбіжностей залишилися неврегульованими.

Як зазначає позивач в позовні заяві та письмових поясненнях по справі, договір №9457/19 про надання послуг з доставки, відправлення вантажів та маневрової роботи, регулює довгострокові відносини між позивачем та відповідачем у сфері послуг з перевезення вантажів відповідача в залізничних вагонах у межах під`їзної колії позивача локомотивами позивача для передання на залізничний транспорт загального користування.

Відповідач у відзиві на позов та додаткових поясненнях по справі також не заперечує факту систематичного використання протягом тривалого терміну під`їзної колії, орендарем якої є позивач, та не заперечує на її використання у майбутньому.

Позивач направивши на підписання проект договору №9457/19 про надання послуг доставки, відправлення вантажів та маневрової роботи на 2019 рік, запропонував свою редакцію договору.

Відповідач не погоджуючись з редакцією проекту договору запропонованого позивачем надав останньому для підписання протокол розбіжностей, в якому просив затвердити у своїй редакції пункти договору 4.1; 4.2; 4.5; 4.6; та виключити пункти 5.3.1; 5.3.4.

Проте у зв`язку із тим, що між сторонами не було досягнуто згоди, позивач звернувся до суду з означеним позовом.

Отже предметом спору у даній справі є розбіжності, які існували між сторонами до пред`явлення позову і щодо яких на час розгляду справи між сторонами не досягнуто згоди при укладення договору.

Оцінка аргументів учасників справи та мотиви рішення суду.

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтями 626, 628 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування (частина 3 статті 179 Господарського кодексу України).

Відповідно до частин 1-5 статті 180 цього Кодексу зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов`язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними.

Спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов`язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Пункт 2 Статуту залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

До залізничних під`їзних колій належать колії, що з`єднані із загальною мережею залізниць безперервною рейковою колією і які належать підприємствам, підприємцям, організаціям та установам незалежно від форм власності, а також громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності. Під`їзні колії призначено для транспортного обслуговування одного або кількох підприємств у взаємодії із залізничним транспортом загального користування. (п. 64 Статуту).

Як роз`яснено в рекомендаціях Президії Вищого господарського суду України від 23.12.2008 №04-5/278 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з договорів на обслуговування залізничних під`їзних колій» з огляду на статтю 319 Цивільного кодексу України власник не може використовувати право власності на шкоду правам інших власників.

Оскільки власники залізничних під`їзних колій здійснюють транспортне обслуговування підприємств, і їх залізничні під`їзні колії з`єднані із загальною мережею залізниць безперервною рейковою колією, укладання власником під`їзної колії договору про транспортне обслуговування підприємств - контрагентів є обов`язковим.

Укладення даного виду договорів передбачено чинним законодавством, а саме: згідно з пунктами 6 та 7 статті 179 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині першій цієї статті, електроенергією, зв`язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, а у випадках, передбачених законом, також інші суб`єкти зобов`язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг).

При цьому господарським судам слід враховувати, що не лише залізниця по відношенню до власників під`їзних колій виступає як природний монополіст, але й власники під`їзних колій по відношенню до своїх контрагентів також можуть виступати як монополісти, якщо за умовами експлуатації під`їзної колії контрагент не може отримати залізничні вагони на свої колії до місць навантаження-вивантаження інакше, як шляхом проїзду через під`їзну колію власника.

Відповідно до частин 4, 5, 6, 7 ст. 181 Господарського кодексу України за наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов`язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони. У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо). Якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов`язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими. У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Враховуючи вищевстановлені судом обставини пов`язані з направлення проекту спірного договору та погодження окремих пунктів договору, суд дійшов висновку, що у матеріалах справи наявні належні та допустимі докази того, що відповідачем дотримано вимоги статті 181 Господарського кодексу та надано відповідь у вигляді протоколу розбіжностей позивачу, у зв`язку із зверненням позивача із проектом договору про надання послуг з доставки, відправлення вантажів та маневрової роботи, а позивачем дотримано вимоги наведеної норми права та передано у зазначений термін на розгляд до суду розбіжності.

Договір про надання послуг з доставки, відправлення вантажів та маневрової роботи за своєю правовою природою є договором про надання послуг та регулюється главою 63 Цивільного кодексу України. Так відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Слід зазначити, що положення глави 64 Цивільного кодексу України, глави 32 Господарського кодексу України регулюють господарську діяльність з перевезення вантажів, де суб`єктами відносин є перевізник, вантажоотримувач та вантажовідправник, а за договором перевезення вантажу перевізник зобов`язується доставити ввірений йому вантаж до пункту призначення у встановлений строк та видати його уповноваженій на одержання особі, а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно ст.3 Закону України «Про залізничний транспорт» законодавство про залізничний транспорт загального користування складається зокрема із Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України.

Відповідно до положень статей 71, 73 Статуту залізниць України порядок подачі і забирання вагонів і контейнерів на залізничній під`їзній колії встановлюється договором на експлуатацію залізничної колії, порядок обслуговування контрагентів - підприємств, що мають у межах залізничної під`їзної колії іншого підприємства свої склади або залізничні колії, які до неї примикають, встановлюється договорами, що укладаються без участі залізниці, безпосередньо між контрагентами і підприємством, якому належить залізнична під`їзна колія.

Оскільки власники залізничних під`їзних колій здійснюють транспортне обслуговування підприємств, і їх залізничні під`їзні колії з`єднані із загальною мережею залізниць безперервною рейковою колією, укладання власником під`їзної колії договору про транспортне обслуговування підприємств - контрагентів є обов`язковим.

Частиною 1 статті 179 Господарського кодексу України встановлено, що майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Укладення даного виду договорів передбачено чинним законодавством, а саме: згідно з пунктами 6 та 7 статті 179 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині першій цієї статті, електроенергією, зв`язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, а у випадках, передбачених законом, також інші суб`єкти зобов`язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг).

Враховуючи викладене, а також те, що спір виник з приводу укладення договору, укладення якого є обов`язковим на підставі ст.3 Закону України «Про залізничний транспорт» та з урахуванням того, що залізниця немає можливості подавати відповідачу вагони інакше ніж із використанням під`їзної колії позивача, також враховуючи, що згідно приписів ст.ст.179, 187 Господарського кодексу України спори, що виникають при укладанні господарських договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону, розглядаються судом. Слід зазначити, що нормами чинного законодавства не передбачений типовий договір які б врегулював спірні відносини.

Відповідно до приписів ст.187 ч.1 Господарського кодексу України спори, що виникають при укладанні господарських договорів укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Частиною другою цієї норми визначено що день набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

При вирішенні даного спору, стосовно кожного спірного пункту договору №9457/19 про надання послуг з доставки, відправлення вантажів та маневрової роботи, суд виходить з наступного.

Пункт 4.1. договору.

Пункт 4.1. договору №9457/19 в редакції позивача передбачає, що підприємство здійснює розрахунки з Перевізником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок ОСОБА_2 наступним чином: подекадну передоплату за користування вагонами Укрзалізниці та інших власників, за подачу та забирання вагонів у сумі, що нарахована Залізницею за попередню декаду; подекадну передоплату за 3 (три) доби до настання декади за доставку, відправлення вантажів, маневрову роботу в розмірі, визначеному на підставі планового обсягу прибуття і відправлення вантажу на декаду.

Відповідач же заперечує проти викладення п. 4.1. договору в редакції позивача та наполягає на змісті цього пункту в своїй редакції, яка викладена в протоколі розбіжностей, а саме: підприємство здійснює розрахунки з Перевізником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок ОСОБА_2 наступним чином: подекадну передоплату за користування вагонами Укрзалізниці та інших власників, за подачу та забирання вагонів у сумі, що нарахована Залізницею за попередню декаду; подекадну оплату послуг Перевізника з доставки, відправлення вантажів та маневрової роботи протягом 3 банківських днів після закінчення декади на підставі виставленого рахунку на оплату.

Вислухавши представників учасників процесу та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що в судовому порядку укладається п.4.1 договору в редакції відповідача, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Судом до уваги приймається мета правочину, зміст попередніх договорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, та інші обставини, що мають істотне значення для вирішення спору.

Слід зазначити, що між сторонами існують багаторічні договірні відносини, які регулюють одні й ті ж відносини щодо надання послуг з доставки, відправлення вантажів та маневрової роботи.

Так умовами договору №8918/18, який був погоджений сторонами самостійно на підставі вільного волевиявлення зі строком дії з 13.03.2018 по 31.12.2018 (т.1 а.с.175-181) (в редакції додаткової угоди № 1 до договору від 16.05.2018; т.с. 1, а.с. 182) передбачено, що підприємство здійснює розрахунки з Перевізником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок ОСОБА_2 наступним чином: подекадну передоплату за користування вагонами Укрзалізниці та інших власників, за подачу та забирання вагонів у сумі, що нарахована Залізницею за попередню декаду; подекадну оплату послуг Перевізника з доставки, відправлення вантажів та маневрової роботи протягом 3 банківських днів після закінчення декади на підставі виставленого рахунку на оплату.

Окрім того, самим позивачем у редакції проекту запропонованого ним договору п. 4.7. викладений у такій редакції: остаточний розрахунок за надані послуги, а також остаточне відшкодування нарахованих станцією Покровськ Донецької залізниці платежів Підприємство здійснює подекадно протягом трьох банківських днів після закінчення декади на підставі виставленого рахунку на оплату Перевізником і/або акта виконаних робіт.

За таких обставин, сам позивач згодний на умови оплати протягом трьох банківських днів після закінчення декади.

Суд не приймає доводи позивача щодо підстав для викладення п. 4.1 договору в його редакції, оскільки ним не доведено в повному обсязі необхідність зміни цієї умови в 2019 році. Сторони діяли за таких умов протягом багатьох років. У разі несвоєчасного виконання відповідачем грошових зобов`язань позивач має право погодити негативні наслідки для відповідача та/або застосувати положення ст. 625 Цивільного кодексу України, вимагати відшкодування збитків, стягнути штраф, пеню. Отже з урахуванням того, що сам позивач згодний на остаточний розрахунок протягом трьох банківських днів після закінчення декади, то суд не вбачає підстав для укладення інших умов.

З огляду на вищенаведене, пункт 4.1 підлягає укладенню в редакції відповідача.

Пункт 4.2 договору.

Пункт 4.2 договору №9457/19 в редакції позивача передбачає, що оплату за послуги з доставки, відправлення вантажів Підприємство з 01.01.2019 по 31.12.2019 здійснює за ціною 3,10 грн. (без урахування ПДВ) за 1 тн / км перевезеного вантажу. Загальна кількість тонно-кілометрів, що пред`являються до оплати, визначається множенням на відстань перевезення маси вантажу, зазначеної в «Відомостях на доставку/відправку, користування вагонами». ПДВ нараховується згідно з чинним законодавством.

Відповідач же заперечує проти викладення п. 4.2. договору в редакції позивача та наполягає на змісті цього пункту в своїй редакції, яка викладена в протоколі розбіжностей, а саме: оплату за послуги з доставки, відправлення вантажів Підприємство з 01.01.2019 по 31.12.2019 здійснює за ціною 2,85 грн. (без урахування ПДВ) за 1 тн/км перевезеного вантажу. Загальна кількість тонно-кілометрів, що пред`являються до оплати, визначається множенням на відстань перевезення маси вантажу, зазначеної в «Відомостях на доставку і відправку, користування вагонами». ПДВ нараховується згідно з чинним законодавством.

Обґрунтовуючи свою редакцію позивач зазначає, що підвищення ціни за 1 тонно/кілометр перевезеного вантажу зумовлює зростання цін по Україні протягом 2018 року. За даними Мінфіну індекс споживчих цін в України зріс на 7,4 %, позивачем же запропоновано підвищити ціну на 8,8% враховуючи ціни на паливо, електроенергію та інше. А отже позивач вважає ціну послуг 3,10 грн за 1 ткм справедливою і економічно обґрунтованою. На підтвердження своїх доводів позивачем надано до суду калькуляцію собівартості послуг Товариства з обмеженою відповідальністю «Вуглепромтранс» з доставки та відправлення вантажів.( т.с. 1, а.с. 20-21)

Окрім того позивач у письмових поясненнях наданих до суду 15.04.2019 зазначив, що збільшення ціни за послуги також зумовлені збільшенням фонду заробітної плати через зростання мінімальної заробітної плати.

Фактична собівартість послуг позивача збільшилася орієнтовно на 13 копійок за рахунок спаду обсягів вантажообігу у першому кварталі 2019 року. У калькуляції на 3,10 коп з 1 ткм плановий обсяг перевезень складає 53085000 ткм, із них 3 місяці було заплановано 12 696000 ткм. За ціною яку пропонує залишити відповідач, 2,85 за 1 ткм на перевезенні запланованої кількості ткм позивач мав би отримати 36183600,00 грн. Фактично перевезено за 3 місяці 2019 року 13057200 ткм, що на 638 800 ткм менше. Таким чином, позивач вказує, що за рахунок спадання обсягів перевезення собівартість послуг зросла б на 13 копійок, тобто мала складати 2,98 за 1 ткм. (т.с. 2, а.с. 134).

Відповідач заперечує проти доводів позивача та вказує на невірність здійснення позивачем: розрахунку інфляційного збільшення за 2018 рік, розміру підвищення заробітної плати, коефіцієнту збільшення вартості паливно-мастильних матеріалів та не врахування запланованих об`єму послуг з перевезення. Відповідач зазначає про те, що дійсно на початку року йде тенденція до зменшення обсягів перевезеного вантажу, разом з тим вже з березня місяця і до кінця року є тенденція до збільшення обсягів вантажу, що перевозиться. Ціна 1 ткм на пряму залежить від об`єму вантажу, що планується до перевезення. Чим більше вантажу перевозиться тим ціна повинна бути зменшена. Посилання позивача на те, що він уклав з іншими контрагентами договори за ціною 3,10грн. Ткм не може братися судом до уваги, оскільки інші контрагенти не забезпечують такого обсягу вантажу як позивач та не може лишити права відповідача вимагати укладення договору на вигідних для нього умовах. При укладенні договору та визначенні ціни необхідно враховувати запланований на весь рік обсяг вантажів, а не враховувати показники перших місяців року. (т.с. 1, а.с. 50-52; т.с. 1, а.с. 151-165; т.с. 1, а.с. 173-174; т.с. 2, а.с. 137-139).

Судом не приймаються показання свідків як позивача так і відповідача, оскільки повідомлені ними обставини встановлюються обставинами (фактами), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах, а не показаннями свідків (ч. 2 ст. 87 Господарського процесуального кодексу України).

Вислухавши представників учасників процесу та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що в судовому порядку укладається п.4.1 договору в редакції суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до статті 189 Господарського кодексу України ціна є формою грошового визначення вартості продукції (робіт, послуг), яку реалізують суб`єкти господарювання, є істотною умовою господарського договору. Суб`єкти господарювання можуть використовувати у господарській діяльності вільні ціни, державні фіксовані ціни та регульовані ціни. Відповідно до ст. 190 Господарського кодексу України вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні ціни, вільні ціни визначаються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін.

У постанові Кабінету Міністрів України від 25.12.96 № 1548 «Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)» визначено, що Мінінфраструктури за погодженням з Мінекономрозвитку і Мінфіном встановлює тарифи на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, а також на послуги з випробувань автобусів, переобладнаних з транспортних засобів іншого призначення, для підтвердження їх відповідності вимогам безпеки.

Вартість послуг з доставки, відправлення вантажів, які надають власники під`їзних колій своїм контрагентам, не є регульованою.

Відповідно до статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Так, оскільки власники залізничних під`їзних колій здійснюють транспортне обслуговування підприємств, і їх залізничні під`їзні колії з`єднані із загальною мережею залізниць безперервною рейковою колією, укладання власником під`їзної колії договору про транспортне обслуговування підприємств - контрагентів є обов`язковим.

Окрім того, слід зауважити, що альтернативного виходу до залізничних шляхів загального користування не існує, відсутність договору призведе до повної зупинки залізничного сполучення збагачувальної фабрики, тобто відповідача у справі.

Однак власники під`їзних колій не повинні порушувати Закон України «Про захист економічної конкуренції», зловживати монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг під`їзних залізничних колій в межах свого району та встановлювати завищені тарифи та ціни на ті послуги, які ними надаються.

Враховуючи, що позивач є монополіст по відношенню до відповідача, зміни до договору відносно ціни послуг повинні здійснюватися лише за згодою сторін.

Разом з тим, у зв`язку з відсутністю згоди між сторонами умови договору про визначення ціни послуги за 1 ткм передано на вирішення суду.

При вирішенні даного спору судом враховані пояснення, калькуляції як позивача так і відповідача.

Суд погоджується з доводами позивача щодо зростання цін протягом 2018 року та 2019 року на різні товари та послуги, щодо наявності в державі інфляційних процесів, щодо необхідності здійснювати поточний та капітальний ремонт як колій так і обладнання зростання порівняно з 2018 роком рівня заробітної плати, зростання цін на паливно-мастильні матеріали. Разом з тим, судом відмічається, що такі показники як витрати на паливно-мастильні матеріали повинні були доводитись позивачем саме первинними документами позивача, а саме дійсними витратами здійсненими ним за 2018 рік та за І квартал 2019 року, однак позивач таких документів не надав. Окрім того, посилання позивача на ріст заробітної плати повинен доводитись не просто як загальновідома інформація, а конкретними документами з виробництва позивача, як то кількість працюючих за трудовим договором, штатний розпис, розмір нарахованої та виплаченої заробітної плати за 2018 рік та І квартал 2019 року. Проте позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження вже понесених або заплановано витрат.

На питання суду чи потрібна у даній справі експертиза для визначення ціни 1 ткм, учасники справи відповіли, що експертиза не може дати відповідь на це питання.

Судом також не вбачається за доцільним призначення з цього питання судову експертизу.

Разом з тим, суд бере до уваги пояснення відповідача про те, що на ціну за 1 ткм впливають не тільки внутрішні виробничі питання позивача а й попит і пропозиція на послугу з боку підприємств, а також обсяг вантажу який планується до перевезення і що цей обсяг досягає запланованого розміру починаючи з другого півріччя.

Враховуючи вищевикладене та з метою врахування інтересів обох сторін та зважаючи на монопольне становище позивача, суд дійшов висновку, що п.4.2. договору підлягає укладенню у такій редакції: «оплату за послуги з доставки, відправлення вантажів Підприємство з 01.01.2019 по 31.12.2019 здійснює за ціною 2,98 грн. (без урахування ПДВ) за 1 тн/км перевезеного вантажу. Загальна кількість тонно-кілометрів, що пред`являються до оплати, визначається множенням на відстань перевезення маси вантажу, зазначеної в «Відомостях на доставку і відправку, користування вагонами». ПДВ нараховується згідно з чинним законодавством. ».

Пункти 4.5, 4.6.1, п.4.6.2 договору взаємопов`язані тому розглядаються судом разом.

Пункт 4.5 договору №9457/19 в редакції позивача викладений в наступні редакції: відшкодування Перевізнику нарахованих станцією Покровськ Донецької залізниці платежів Підприємство здійснює на підставі «Розрахунку розміру плати за користування вагонами і плати за подачу-прибирання вагонів» в таких розмірах:

плату за користування вагонами - в розмірі суми, що визначена пропорційно місячному вантажообігу Підприємства від суми, нарахованої Перевізнику Залізницею по ст. Покровськ;

плату за подачу - прибирання вагонів пропорційно кількості вагонів Підприємства, поданих і прибраних в звітній добі, від суми, нарахованої станцією Покровськ Донецької залізниці;

плату за користування вагонів при відправленні вантажів на експорт чи отриманні Підприємством імпортних вантажів - за окремою «Відомістю плати за користування вагонами» в розмірі повної суми, нарахованої станцією Покровськ.

Відповідач у свою чергу наголошує на тому, що зміст п. 4.5. договору повинен бути викладений у редакції відповідача, а саме: відшкодування Перевізнику нарахованих станцією Покровськ Донецької залізниці платежів Підприємство здійснює на підставі «Розрахунку розміру плати за користування вагонами і плати за подачу-прибирання вагонів» в таких розмірах:

- плату за користування вагонами - в розмірі 85% від суми, що визначена пропорційно місячному вантажообігу Підприємства від суми, нарахованої Перевізнику Залізницею по ст. Покровськ;

- плату за подачу - прибирання вагонів пропорційно кількості вагонів Підприємства, поданих і прибраних у звітній добі, від суми, нарахованої станцією Покровськ Донецької залізниці;

- плату за користування вагонів при відправленні вантажів на експорт чи отриманні Підприємством імпортних вантажів - за окремою «Відомістю плати за користування вагонами» в розмірі повної суми, нарахованої станцією Покровськ.

Пункт 4.6 договору №9457/19 в редакції позивача викладений в наступні редакції: перевізник відшкодовує Підприємству залізничний тариф, що сплачений Підприємством, коли він виступає у відносинах із Залізницею вантажовідправником щодо вантажів власності Перевізника, які відправляє Підприємство за замовленням Перевізника.

Відповідач просить суд викласти редакцію пунктів 4.6.1 та 4.6.2 в такій редакції: перевізник відшкодовує Підприємству:

- 4.6.1. нараховану власниками вагонів плату за користування вагонами у розмірі 15% від суми, що нарахована Підприємству за час знаходження вагонів на під`їзній колії. Перевізника, протягом 3 банківських днів після виставлення рахунку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Підприємства;

- 4.6.2. залізничний тариф, що сплачений Підприємством, що виступає у відносинах із Залізницею вантажовідправником щодо вантажів власності Перевізника, які відправляє Підприємство за замовленням Перевізника.

Вислухавши представників учасників процесу та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що в судовому порядку укладається п.4.5, п.4.6.1, 4.6.2 договору в редакції відповідача, з огляду на наступне.

Відносини, які сторони намагались врегулювати в означених пунктах не врегульовані нормами чинного законодавства і залишені на розсуд сторін.

Пункт 4.6. договору в редакції позивача співпадає з пунктом 4.6.2 в редакції відповідача. Разом з тим відповідач у зв`язку з його редакцією пункту 4.5 доповнює пункт 4.6.1 та просить покласти відшкодування плати за користування вагонами у розмірі 15% від суми, що нарахована підприємству на позивача.

Відповідно до ст.3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Судом до уваги також приймається мета правочину, зміст попередніх договорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, та інші обставини, що мають істотне значення для вирішення спору.

Суд вважає, що даний пункт підлягає викладенню у редакції відповідача з огляду на те, що його редакція співпадає з редакцією пункту 4.5 договору № 8918/18 від 13.03.2018 який діяв протягом 2018 року та був погоджений сторонами на підставі вільного волевиявлення. Пунктом 4.5 договору № 8918/18 від 13.03.2018 було передбачено, що Підприємство сплачує Перевізнику плату за користування вагонами в розмірі 85% від суми, що визначена пропорційно місячному вантажообігу Підприємства від суми нарахованої Перевізнику залізницею по по ст.. Покровськ; плату за подачу прибирання вагонів пропорційно кількості вагонів Підприємства, поданих і прибраних у звітній добі, від суми, нарахованої станцією Покровськ Донецької залізниці; плату за користування вагонів при відправленні вантажів на експорт чи отриманні Підприємством імпортних вантажів - за окремою «Відомістю плати за користування вагонами» в розмірі повної суми, нарахованої станцією Покровськ.

Отже, оскільки спірні правовідносини не врегульовані нормами чинного законодавства, а врегульовані сторонами на підставі вільного волевиявлення, позивачем не доведено зміни обставин у 2019 році, які б могли слугувати підставою для зміни погоджених умов договору, то суд дійшов висновку, що п. 4.5. та п.4.6.1, п.4.6.2 підлягають укладенню в редакції відповідача.

Пункт 5.3.1 договору.

Пункт п. 5.3.1 в редакції позивача передбачає: підприємство несе відповідальність: за незбереження вагонів, наданих перевізником, що перебувають у користуванні підприємства, вантажів і гальмівних башмаків.

Відповідач запропонував виключити цей пункт із договору.

Суд погоджується з посиланням позивача на ч. 4 п. 76 Статуту Залізниць, яким передбачено, що охорона завантажених і порожніх вагонів на залізничних під`їзних коліях здійснюється засобами і за рахунок підприємств. Разом з тим, незрозумілим є висновок позивача про те, що за аналогією з цим пунктом слід покласти на відповідача зобов`язання з охорони гальмівних башмаків. Суд при вирішенні спору щодо цього пункту виходить з того, що нормами чинного законодавства чітко передбачено підстави відповідальності та сторону на яку покладено цю відповідальність. Оскільки між сторонами не досягнуто згоди щодо додаткових об`єктів які підпадають під охорону, нормами чинного законодавства не передбачено, що підприємство несе відповідальність за незбереження гальмівних башмаків, а також не передбачено, що саме підприємство відповідача повинно нести таку відповідальність, то суд не вбачає за можливе укласти п. 5.3.1 договору в редакції позивача.

За таких обставин п. 5.3.1 підлягає виключенню зі спірного договору.

Пункт 5.3.4 договору.

Пункт 5.3.4. у редакції позивача передбачає: «Невиконання підприємством умов договору по поточним платежам надає право Перевізнику призупинити надання послуг підприємству до внесення належних платежів. В цих випадках вся відповідальність за наслідки (зрив виробництва, реалізація та якість продукції, невиконання плану перевезення, плата за користування вагонами) покладається на Підприємство».

Відповідач запропонував виключити цей пункт із договору.

Суд вважає, що даний пункт підлягає виключенню із договору з огляду на наступне:

Згідно з статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи, що позивач займає монопольне становище відносно відповідача, призупинення позивачем надання послуг є односторонньою відмовою від виконання зобов`язання, умова про яку сторонами не погоджена, а навпаки у п. 8.9 договору сторони дійшли згоди щодо заборони односторонньої відмови від договору, то суд дійшов висновку, що даний пункт підлягає прийняттю в пропозиції відповідача, а саме: виключенню із договору.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при укладенні, зміні та розірванні договорів судовий збір покладається на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожній із сторін. Оскільки обидві сторони ухилялись від укладення договору, то суд покладає судовий збір на позивача та відповідача в рівних частинах.

Керуючись статтями 129, 130, 191, 231, 234, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р I Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Врегулювати розбіжності, які залишилися неврегульованими між Приватним акціонерним товариством «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вуглепромтранс» при укладанні договору №9457/19 про надання послуг доставки, відправлення вантажів та маневрової роботи шляхом укладення їх в наступній редакції:

Укласти п. 4.1 договору №9457/19 в редакції Приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська» викладеній в протоколі розбіжностей б/н та б/д до договору №9457/19, а саме: підприємство здійснює розрахунки з Перевізником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Перевізника наступним чином:

- подекадну передоплату за користування вагонами Укрзалізниці та інших власників, за подачу та забирання вагонів у сумі, що нарахована Залізницею за попередню декаду;

- подекадну оплату послуг Перевізника з доставки, відправлення вантажів та маневрової роботи протягом 3 банківських днів після закінчення декади на підставі виставленого рахунку на оплату;

Укласти п. 4.2 договору №9457/19 в редакції суду, а саме: оплату за послуги з доставки, відправлення вантажів Підприємство з 01.01.2019 по 31.12.2019 здійснює за ціною 2,98 грн. (без урахування ПДВ) за 1 тн/км перевезеного вантажу. Загальна кількість тонно-кілометрів, що пред`являються до оплати, визначається множенням на відстань перевезення маси вантажу, зазначеної в «Відомостях на доставку і відправку, користування вагонами». ПДВ нараховується згідно з чинним законодавством.

Укласти п. 4.5 договору №9457/19 в редакції Приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська» викладеній в протоколі розбіжностей б/н та б/д до договору №9457/19, а саме: відшкодування Перевізнику нарахованих станцією Покровськ Донецької залізниці платежів Підприємство здійснює на підставі «Розрахунку розміру плати за користування вагонами і плати за подачу-прибирання вагонів» в таких розмірах:

- плату за користування вагонами - в розмірі 85% від суми, що визначена пропорційно місячному вантажообігу Підприємства від суми, нарахованої Перевізнику Залізницею по ст. Покровськ;

- плату за подачу - прибирання вагонів пропорційно кількості вагонів Підприємства, поданих і прибраних у звітній добі, від суми, нарахованої станцією Покровськ Донецької залізниці;

- плату за користування вагонів при відправленні вантажів на експорт чи отриманні Підприємством імпортних вантажів - за окремою «Відомістю плати за користування вагонами» в розмірі повної суми, нарахованої станцією Покровськ.

Укласти п. 4.6 договору №9457/19 в редакції Приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська» викладеній в протоколі розбіжностей б/н та б/д до договору №9457/19, а саме перевізник відшкодовує Підприємству:

- 4.6.1. нараховану власниками вагонів плату за користування вагонами у розмірі 15% від суми, що нарахована Підприємству за час знаходження вагонів на під`їзній колії Перевізника, протягом 3 банківських днів після виставлення рахунку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Підприємства;

- 4.6.2 залізничний тариф, що сплачений Підприємством, що виступає у відносинах із Залізницею вантажовідправником щодо вантажів власності Перевізника, які відправляє Підприємство за замовленням Перевізника;

Виключити з договору №9457/19 запропонований Товариством з обмеженою відповідальністю «Вуглепромтранс» пункт 5.3.1 договору.

Виключити з договору №9457/19 запропонований Товариством з обмеженою відповідальністю «Вуглепромтранс» пункт 5.3.4 договору.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вуглепромтранс» судовий збір у розмірі 881 (вісімсот вісімдесят одна) грн. 00 коп.

4. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Донецької області набирає законної сили за правилами, встановленими статтею 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому главою 1 розділу ІV Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 13.05.2019 проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення. Повний текст рішення складено та підписано 23.05.2019.

Суддя Д.М. Огороднік