РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.05.2019Справа № 910/2503/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г. розглянув у порядку письмового провадження матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" (04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8)

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" (01133, м. Київ, бул. Л.Українки, 26)

про стягнення 14 555,23 грн.

Представники: без виклику представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" про стягнення 14 555,23 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування" на підставі договору страхування наземного транспорту №20659а5к від 07.09.2015, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди виплачено страхове відшкодування власнику пошкодженого автомобіля марки "Citroen", державний номер НОМЕР_1 , у розмірі 19 457,91 грн., а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1191 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки, цивільна відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля "Mitsubishi", державний номер НОМЕР_2 , водій якого визнаний винним у скоєнні ДТП, була застрахована Товариством з додатковою відповідальність "Страхова компанія "Альфа-Гарант", позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача несплаченого страхового відшкодування у розмірі 14 555,23 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 05.03.2019 позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" залишено без руху, встановлено позивачу шестиденний строк з дня вручення ухвали надати суду докази направлення на адресу відповідача заяви вих. № СУ/003202/3 від 26.04.2017 та доказів часткової сплати ТзДВ "СК "Альфа-Гарант"страхового відшкодування.

14.03.2019 через загальний відділ діловодства суду надійшла заява позивача про усунення недоліків, а саме надано копію списку згрупованих поштових відправлень та копію поштової квитанції №213 від 27.04.2017, платіжне доручення № ID-98889 від 02.10.2017 про сплату у розмірі 3902,68 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.03.2019 року суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/2503/19 та вирішив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

01.04.2019 до господарського суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти позову з тих з підстав, що протоколом огляду транспортного засобу було зафіксовано перелік деталей, пошкодження яких не пов`язані з ДТП від 23.08.2016, та складено на його основі Звіт №09-D/44/1 від 18.12.2016, за результатами якого встановлено, що вартість матеріального збитку транспортного засобу "Citroen", державний номер НОМЕР_1 , з урахуванням зносу деталей, складає 7 112,68 грн. з ПДВ. Крім того, відповідач звертає увагу, що договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №20659а5к від 07.09.2015 передбачає безумовну франшизу у розмірі 2 210,00 грн, яка не була врахована позивачем при розрахунку суми позовних вимог.

15.04.2019 через загальний відділ діловодства господарського суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначає, що термін експлуатації автомобіля "Citroen", державний номер НОМЕР_1 , складає 3 роки на момент ДТП, а тому до нього не застосовується коефіцієнт фізичного зносу. Також, із наданого позивачем розрахунку страхового відшкодування та визначення ціни позову вбачається, що позивачем було враховано як безумовну франшизу у розмірі 2 210,00 грн, яка передбачена договором страхування №20659а5к від 07.09.2015 та і франшизу за полісом у розмірі 1 000,00 грн.

22.04.2019 до канцелярії суду надійшли заперечення відповідача, відповідно до яких останній зазначає, що виконання Звіту, який є актом про оцінку майна відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність», у даному випадку є обов`язковою умовою для виплати страхового відшкодування, оскільки тільки кваліфікований експерт-оцінювач має змогу встановити розмір збитку з урахуванням зносу деталей та без урахування пошкоджень, що були наявні на КТЗ до настання ДТП. Крім того, відповідач зауважує, що оскільки протокол огляду ТЗ від 12.09.2016 є складовою частиною Звіту та входить до переліку його додатків, то очевидним є факт, що огляд ТЗ було проведено саме тим оцінювачем, яким підписано даний Звіт.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

07 вересня 2015 року на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №20659а5к ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" (надалі - позивач, страховик) застрахувало автомобіль марки "Citroen", державний номер НОМЕР_1 , страхувальником якого є ОСОБА_1 , вигодонабувачем - Публічне акціонерне товариство "Креді Агріколь Банк".

З довідки №718369 про дорожньо-транспортну пригоду вбачається, що 23.08.2016 в м. Броварах, Київської області, мала місце дорожньо-транспортна пригода, бокове зіткнення за участю автомобіля "Citroen", державний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля "Mitsubishi", державний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_3 , під його керуванням.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_3 вимог п. 16.12. Правил дорожнього руху України, якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП України постановою Броварського міськрайонного суду Київської області у справі № 361/5138/16-п (провадження №3/361/1231/1б).

31.08.2016 страхувальник звернувся до позивача з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування.

Відповідно до рахунків №J960002111 від 01.09.2016 та №J960002111 від 19.09.2016, виставлених Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтехстандарт", вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу "Citroen", державний номер НОМЕР_1 , склала 21 667,91 грн.

За страховим випадком - ДТП що сталась 23.08.2016 за участю застрахованого автомобіля "Citroen", державний номер НОМЕР_1 , згідно складених страхових актів №АХА2161809 від 09.09.2016 та №АХА2167978 від 23.09.2016, а також умов договору страхування №20659а5к від 07.09.2015, яким передбачена безумовна франшиза у розмірі 2 210,00 грн, позивачем було визначено суму страхового відшкодування у розмірі 19 457,91 грн (21 667,91 грн - 2 210,00 грн), виплата якої підтверджується платіжними дорученнями №267 181 від 12.09.2016 та № 270 208 від 26.09.2016.

Відповідно до Генерального договору №ІМА-11-1/20111 про співробітництво та додаткової угоди від 26.10.2016 згода вигодонабувача вважається отриманою, якщо сума страхового відшкодування не перевищує 20 000,00 грн.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Вина водія ОСОБА_3 , який керував автомобілем "Mitsubishi", державний номер НОМЕР_2 , підтверджується постановою Броварського міськрайонного суду Київської області у справі № 361/5138/16-п (провадження №3/361/1231/1б).

Пунктом 36.4 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

З матеріалів справи вбачається, що станом на момент вчинення ДТП автомобіль "Mitsubishi", державний номер НОМЕР_2 , був застрахований згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс АК/0684736) у Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" з лімітом відповідальності за заподіяну шкоду майну у розмірі 100 000,00 грн. та з франшизою у розмірі 1000,00 грн.

Таким чином, відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля "Citroen", державний номер НОМЕР_1 , відповідно до положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" в межах, передбачених договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності, а до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту №20659а5к від 07.09.2015, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача як особи, відповідальної за завдані збитки.

За чинним законодавством України окрім особи, винної у завданні шкоди, потерпілий у ДТП має також право одержати майнове відшкодування або за рахунок страхової організації, якою застраховане його майно, за правилами і в порядку, встановленому Цивільним кодексом України та Законом України "Про страхування", або за рахунок страховика, яким застраховано відповідальність особи, що володіє транспортним засобом, водія якого визнано винним у ДТП, за правилами та у порядку, встановленому ЦК України та Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Право потерпілого обрати той чи інший спосіб захисту чинним законодавством не обмежене. В даному випадку потерпілий звернувся за відшкодуванням майнової шкоди до позивача, який застрахував його майно - автомобіль "Citroen", державний номер НОМЕР_1 .

В розумінні положень Закону "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" позивач набув (в порядку регресу) право на виплату страхового відшкодування від страховика винної особи.

26.04.2017 позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу вих. №СУ/003202/3, яка була частково задоволена останнім на суму 3 902,68 грн, що не заперечується відповідачем.

Судом встановлено, що заявлена у вищевказаній заяві сума страхового відшкодування у розмірі 19 457,91 грн була розрахована позивачем відповідно до рахунків виставлених СТО, що надавало послуги з відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, та з урахуванням безумовної франшизи у розмірі 2 210,00 грн, що передбачена договором страхування №20659а5к від 07.09.2015.

З приводу посилання відповідача на Звіт №09-D/44/1 від 18.12.2016 суд зазначає, що норми чинного законодавства не містять вимоги, за змістом якої розмір матеріального збитку, заподіяного внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, може бути підтверджений виключно звітом про оцінку, складеним згідно з Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Перелік можливих доказів у даному випадку не є вичерпним, а визначальним є факт відповідності розрахунку суми матеріального збитку вимогам законодавства.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру, виходять з фактичної суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №910/9396/17).

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до пункту 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів значення коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки.

Згідно з пунктом 7.39 Методики винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

Судом було встановлено, що при визначенні суми матеріального збитку та відповідно суми, заявленої до стягнення, позивачем було враховано коефіцієнт фізичного зносу деталей автомобіля, який у даному випадку дорівнює нулю, оскільки на момент ДТП термін експлуатації автомобіля "Citroen", державний номер НОМЕР_1 , складав три роки.

Матеріали справи не містять доказів наявності обставин, які є підставою для застосування пункту 7.39 Методики, зокрема, пошкодження автомобілю в інших ДТП, наявності корозійних руйнувань, пошкодження у вигляді деформації чи перепробігу, тощо.

Посилання відповідача на протокол огляду транспортного засобу від 12.09.2016 з зафіксованими пошкодженнями, які не відноситься до ДТП, що був підписаний власником транспортного засобу "Citroen", державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , не приймається судом до уваги та не є належним доказом в підтвердження обставин, які є підставою для застосування пункту 7.39 Методики.

При цьому, суд звертає увагу, що у матеріалах справи також міститься акт огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 31.08.2016, за підписом тієї ж ОСОБА_2 , що не містить відомостей про дефекти, стосовно яких зауважує відповідач.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

За договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності (поліс АК/0684736) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 100 000,00 грн., франшиза - 1000,00 грн., таким чином з відповідача підлягає стягненню сума страхового відшкодування у заявленому позивачем розмірі, а саме у розмірі 14 55,23 грн (19 457,91 грн - 3 902,68 грн - 1 000,00 грн).

Відповідальність страховика винної особи регламентована положеннями Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та обмежується укладеним договором страхування, в свою чергу зазначеним законом випадки, коли шкода не відшкодовується страховиком (або МТСБУ) визначені у ст. 32 і доказів наявності таких суду не представлено.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем не надано суду жодних доказів належного виконання зобов`язань щодо повного відшкодування шкоди в порядку регресу, як і не надано доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги або свідчили про відсутність у нього обов`язку відшкодувати шкоду в заявленому позивачем розмірі.

За таких обставин, суд оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи, дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 14 555,23 грн. страхового відшкодування підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" (01133, м. Київ, бул. Л.Українки, 26, ідентифікаційний код 32382598) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" (04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8, ідентифікаційний код 20474912) страхове відшкодування у розмірі 14 555 (чотирнадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят п`ять) грн 23 коп. та судовий збір у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 21.05.2019

Суддя Л. Г. Пукшин