ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/2269/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: К.В. Богатиря, М.А. Мишкіної,

секретар судового засідання В.Ю. Лук`ященко

за участю представників:

від позивача: Пронюк В.Я.,

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Одеської області від 13.02.2019 (суддя Щавинська Ю.М., м. Одеса, повний текст складено 25.02.2019)

у справі № 916/2269/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до відповідача: Комунального підприємства "Чорноморськтеплоенерго" Чорноморської міської ради Одеської області

про стягнення 3 665 562,92 грн.,

ВСТАНОВИВ:

17.10.2018 Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Комунального підприємства "Чорноморськтеплоенерго" Чорноморської міської ради Одеської області про стягнення з останнього основного боргу у сумі 3395472,93 грн., пені у сумі 187422,22 грн., 3% річних у сумі 34284,55 грн., інфляційних втрат у сумі 48383,22 грн., а також витрат зі сплати судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору постачання природного газу №8015/1718-БО-23 від 20.10.2017 щодо повного та своєчасного розрахунку за переданий природний газ.

05.12.2018 відповідачем було подано клопотання про зменшення розміру інфляційних втрат, трьох відсотків річних та пені на 99 % з посиланням на те, що позовна заява не містить обґрунтувань суми збитків, понесених позивачем, що у сукупності з наявністю поважних причин неможливості вчасно оплатити поставлений газ призводить до необґрунтованості позовних вимог в цій частині.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 13.02.2019 у справі № 916/2269/18 позов задоволено частково: стягнуто з Комунального підприємства "Чорноморськтеплоенерго" Чорноморської міської ради Одеської області на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 3% річних у сумі 34284,55 грн., інфляційні втрати у сумі 48383,22 грн., пеню у сумі 50000,00 грн., а також судовий збір у сумі 4051,34 грн. Провадження у справі в частині стягнення 238474,50 грн. закрито у зв`язку з відсутністю предмету спору. В решті позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що, оскільки відповідачем була погашена сума основного боргу в розмірі 3156998,43 грн., то суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині. Крім того, суд закрив провадження у справі про стягнення з відповідача 238474,50 грн. у зв`язку з відсутністю предмету спору, оскільки вказану суму було сплачено під час судового розгляду справи. Перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, доданий позивачем до позовної заяви, суд визнав його вірним, а вимоги в цій частині цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Перевіривши наявний в матеріалах справи розрахунок пені, суд також визнав його вірним та вимоги в цій частині цілком обґрунтованими, однак, враховуючи необхідність дотримання збалансованості інтересів обох сторін, приймаючи до уваги специфіку господарської діяльності відповідача, на якого покладено обов`язок безперебійного постачання теплової енергії споживачами протягом опалювального сезону, низьку платоспроможність значної кількості споживачів теплової енергії, суд, керуючись приписами ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч.1 ст. 233 ГК України, вирішив за доцільне зменшити нараховані позивачем штрафні санкції у вигляді пені до 50000 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просило його скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки в сумі 137422,22 грн. та прийняти нове рішення в цій частині, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення неустойки у вказаній сумі. Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального права при зменшенні розміру неустойки, зокрема ст. 233 ГК України, ст.ст. 549-552, 599, 625 ЦК України, а також неповним з`ясування та недоведеністю обставин справи. Скаржник стверджує, що судом не враховано інтереси позивача, не з`ясовано, чи були заподіяні позивачу збитки неналежним виконанням зобов`язання, а також не було оцінено розмір таких збитків. Крім того, назване товариство вважає, що нараховані ним штрафні санкції не є надмірно великими в порівнянні з невиконаним відповідачем зобов`язанням за вищезгаданим договором.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.04.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Одеської області від 13.02.2019 у справі № 916/2269/18; встановлено відповідачу строк до 24.04.2019 для подання відзиву на апеляційну скаргу; роз`яснено учасникам справи про їх право в строк до 24.04.2019 подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи; попереджено учасників справи про наслідки подання письмових заяв чи клопотань без додержання вимог частини першої та другої вказаної вище норми або не у строк, встановлений судом, у вигляді їх повернення заявникові без розгляду. 22.04.2019 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив відповідача на апеляційну скаргу, в якому він просив залишити її без задоволення.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 25.04.2019 розгляд справи №916/2269/18 призначено на 15.05.2019 о 15:00 год.

Враховуючи, що перебування судді зі складу колегії суддів, який не є суддею-доповідачем, Бєляновського В.В. у відпустці з 07.05.2019 по 07.06.2019 відповідно до наказу голови суду від 22.04.2019 № 104-в (зі змінами відповідно до наказу в.о. голови суду від 02.05.2019 №124-в) перешкоджало розгляду справи у строки, встановлені ГПК України, розпорядженням керівника суду від 14.05.2019 № 255 призначено повторний автоматизований розподіл даної судової справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.05.2019 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Поліщук Л.В., судді: Богатир К.В., Мишкіна М.А.

Враховуючи вищевикладене, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.05.2019 прийнято справу №916/2269/18 до провадження у новому складі колегії суддів: головуючий суддя Поліщук Л.В., судді: Богатир К.В., Мишкіна М.А.

У судовому засіданні 15.05.2019 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги. Відповідач не скористався своїм процесуальним правом прийняти участь у даному судовому засіданні.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

20.10.2017 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Комунальним підприємством "Чорноморськтеплоенерго" Чорноморської міської ради Одеської області (споживач) було укладено договір на постачання природного газу №8015/17/8-БО-23 (далі Договір), за умовами якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язався прийняти та оплатити його на умовах цього договору.

Згідно з п. 1.2. Договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

Відповідно до п.2.1. Договору постачальник передає споживачу з 01.10.2017 по 31.03.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 2340 тис. куб.метрів, в тому числі по місяцях (тис.куб.м.): жовтень 120,0; листопад 330,0; грудень 520,0; 970,0 (IV кв.2017р.); січень 550,0; лютий 440,0; березень 380,0; 1370,0 (I кв.2018р.).

Приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу (пункт 3.7. Договору).

Пунктом 4.1. Договору встановлено, що кількість природного газу, яка передається споживачу, визначається за показниками комерційних вузлів обліку природного газу відповідно до вимог, встановлених Кодексом газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. №2494 та Кодексом газотранспортної системи, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2493

За положенням п.5.1 Договору ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється Положенням. На дату укладання договору ціна на природний газ становить 4942 грн. за 1000 куб.м. (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України). До визначеної ціни застосовується коефіцієнт 1,6.

У п.5.2. Договору сторони узгодили, що ціна за 1000 куб.м. газу за цим договором на дату його укладання становить 7907,20 грн., крім того, податок на додану вартість (ПДВ) 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість 9488,64 грн.

Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу (п.5.4. Договору).

Згідно з п.6.1 Договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п.7.2 договору споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим договором.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017 до 31.03.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п.12.1. Договору).

На виконання умов договору №8015/17/8-БО-23 від 20.10.2017 у період з жовтня 2017 року по березень 2018 року позивач передав у власність відповідача природний газ об`ємом 1451,909 тис куб.м. на загальну суму 13776641,81 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання передачі природного газу.

Як зазначило ПАТ "НАК "Нафтогаз України" у своїй позовній заяві, відповідач свої зобов`язання за договором в частині оплати природного газу в повному обсязі та своєчасно не виконав, у зв`язку з чим станом на момент подання позовної заяви за КП "Чорноморськтеплоенерго" Чорноморської міської ради Одеської області рахується заборгованість за переданий природний газ у сумі 3395472,93 грн.

Натомість відповідач вказав, що станом на момент подачі позовної заяви за КП "Чорноморськтеплоенерго" Чорноморської міської ради Одеської області дійсно рахувалась заборгованість, однак у сумі 227080,27 грн., на підтвердження чого ним було надано підписаний та скріплений печатками сторін акт звіряння розрахунків, згідно з яким станом на 30.09.2018 за названим підприємством в межах договору №8015/17/8-БО-23 від 20.10.2017 існувала заборгованість у сумі 417990,83 грн.

Крім того, відповідач надав також відомості щодо проведених ним оплат. Так, згідно з відповідним розрахунком станом на момент подання позовної заяви (13.10.2018) у КП "Чорноморськтеплоенерго" Чорноморської міської ради Одеської області існувала заборгованості у розмірі 238474,50 грн.

У ході розгляду справи господарським судом першої інстанції відповідачем були надані суду платіжні доручення, що підтверджують сплату підприємством заборгованості у сумі 417990,83 грн., тобто наявної станом на 30.09.2018 суми заборгованості, вказаної сторонами у акті звіряння розрахунків. При цьому, у засіданні місцевого господарського суду 13.02.2019 представник відповідача підтвердив погашення ним усієї суми боргу за договором №8015/17/8-БО-23 від 20.10.2017.

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Згідно зі ст.193 ГК України, яка цілком кореспондується зі ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частинами 1-3 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" встановлено, що постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами. Постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Розглянувши спір по суті, господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача в сумі 3156998,43 грн., оскільки вказана сума була погашена відповідачем до моменту направлення позовної заяви до суду. Також суд правомірно закрив провадження у справі про стягнення з відповідача 238474,50 грн. у зв`язку з відсутністю предмету спору, оскільки вказану суму було сплачено під час судового розгляду справи.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат у сумі 48383,22 грн. та 3% річних у сумі 34284,55 грн., доданий позивачем до позовної заяви, місцевий господарський суд правильно визнав його вірним та задовольни відповідно позовні вимоги.

При цьому, щодо клопотання відповідача про зменшення розміру інфляційних нарахувань та 3% річних суд вірно зазначив, що нормами чинного законодавства не передбачено можливості зменшення 3% річних та інфляційних втрат, оскільки нарахування та сплата інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Стосовно позовної вимоги про стягнення пені у сумі 187422,22 грн., господарський суд першої інстанції підставно виходив з наступного.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами частини першої статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 3 статті 549 ЦК України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ч. 2 ст. 343 ГК України).

Відповідно до п. 8.2. Договору у разі прострочення споживачем оплати згідно п.6.1. Договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16.4% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Перевіривши наявний в матеріалах справи розрахунок пені, суд правильно визнав його вірним, а вимоги в цій частині - цілком обґрунтованими.

Разом з тим суд врахував положення ст.233 ГК України, яка цілком кореспондується із ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Так, частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Тлумачення частини третьої статті 551 ЦК України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.

Саме таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 15.02.2018 у справі 467/1346/15-ц.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 2 ст. 233 ГК України встановлено, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

У даній нормі під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами.

Відповідно до положень ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами, на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами, є добросовісність, розумність і справедливість.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

Як свідчать матеріали справи, основне зобов`язання за договором постачання природного газу виконано відповідачем у повному обсязі, хоча і з порушенням строків. При цьому сума заборгованості станом на момент подачі позовної заяви суттєво відрізнялась від заявленої позивачем.

Судова колегія враховує, що основним різновидом господарської діяльності відповідача є виробництво, транспортування, розподілення та постачання теплової енергії населенню та іншим споживачам, при цьому основним споживачем послуг відповідача з централізованого теплопостачання являється населення, а матеріали справи містять довідки про стан заборгованості споживачів за надані послуги з теплопостачання КП «Чорноморськтеплоенерго».

Суд апеляційної інстанції зауважує, що доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання збитків позивачу чи іншим учасникам господарських відносин в результаті дій відповідача, матеріали справи не містять, а вимоги про стягнення збитків позивачем взагалі не заявлялись.

З огляду на викладене, врахувавши необхідність дотримання збалансованості інтересів обох сторін, приймаючи до уваги специфіку господарської діяльності відповідача, на якого покладено обов`язок безперебійного постачання теплової енергії споживачами протягом опалювального сезону, низьку платоспроможність значної кількості споживачів теплової енергії, господарський суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів, про зменшення нарахованих позивачем штрафних санкцій у вигляді пені до 50000 грн. на підстави ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч.1 ст. 233 ГК України.

Враховуючи викладене, доводи ПАТ "НАК "Нафтогаз України", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують наведених висновків господарського суду першої інстанції, а, відтак, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення у даному випадку відсутні.

Згідно із ст.129 ГПК України витрати скаржника зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 276, 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 13.02.2019 у справі №916/2269/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 17.05.2019.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя К.В. Богатир

Суддя М.А. Мишкіна