ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/69/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Разюк Г.П.,

суддів: Колоколова С.І., Савицького Я.Ф.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 11.01.2019, прийняту суддею Літвіновим С.В. у м. Одесі,

про відмову у видачі судового наказу

у справі № 916/69/19

за заявою Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»

до боржника - Фізичної особи-підприємця Алулу Хішем

щодо стягнення 63 610,65грн,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - Банк) звернулося до Господарського суду Одеської області із заявою про видачу судового наказу, в якій просив видати судовий наказ, яким стягнути з Фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) Алулу Хішем на користь Банку заборгованість за кредитним договором №б/н від 23.11.2017, в розмірі 63 610,62 грн. (45 833,33 грн. - заборгованості за кредитом; 4 983,34 грн. - заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість; 8 000,00 грн. - заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії; 4 793,98 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором), а також сплачений Банком судовий збір.

Заява обґрунтована тим, що в результаті порушення приписів чинного законодавства та укладеного між Банком та ФОП договору від 23.11.2017, який за своєю суттю є договором приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, у боржника виникла заборгованість за кредитом, процентами за користування кредитом, комісією та пенею за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.01.2019 відмовлено у видачі судового наказу в частині стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість у розмірі 4 983, 34 грн., заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії у розмірі 8 000,00 грн. та пені у розмірі 4 793,98 грн.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що вимоги Банку про стягнення суми пені, заборгованості по комісії за користування кредитом та відсоткам не підлягають розгляду в порядку наказового провадження, оскільки вони не є основним зобов`язанням та не ґрунтуються на договорі. Також, приймаючи до уваги приписи ч. 1 ст. 148 та ч. 3 ст. 152 ГПК України, господарський суд дійшов висновку, що розгляд вимог про стягнення пені та процентів необхідно здійснювати у позовному провадженні з дослідженням та перевіркою нарахованих сум, підстав таких нарахувань та періодів.

Крім цього, 11.01.2019 у справі № 916/69/19 видано судовий наказ, яким стягнуто з ФОП на користь Банку заборгованість за договором б/н від 23.11.2017 у розмірі суми основного боргу за тілом кредиту - 45 833,33 грн та судові витрати у сумі 126, 86 грн.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції про відмову у видачі наказу в частині стягнення з ФОП на користь Банку заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість у розмірі 4 983, 34 грн., заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії у розмірі 8 000,00 грн. та пені у розмірі 4 793,98 грн., Банк звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 11.01.2019 у справі №916/69/19, ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги щодо стягнення відсотків та пені - задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги Банк посилається на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених в ухвалі місцевого господарського суду обставинам справи, зазначаючи, що висновки суду суперечать вимогам Господарського процесуального кодексу України. Нарахування відсотків, комісії та неустойки здійснюється за Умовами та правилами надання банківських послуг, тобто зазначені суми ґрунтуються на договорі.

Відзив на апеляційну скаргу від ФОП до Південно-західного апеляційного господарського суду не надходив.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.7 ст.252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву. В зазначені строки до суду не надійшло клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін

Згідно з ч.2 ст.270 ГПК України якщо судове засідання не проводиться розгляд справи у суді апеляційної інстанції починається через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження.

За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку без проведення судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у господарському судочинстві, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають враховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором).

Порядок розгляду заяв в наказному провадженні врегульовано розділом ІІ ГПК України.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 147 ГПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.

Відповідно до ст. 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Згідно з ч. ч.1, 2 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: 1) заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу; 2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано; 3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу; 4) наявні обставини, зазначені у частині першій статті 175 цього Кодексу; 5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою; 6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ; 7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 цієї частини; 8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу; 9) заяву подано з порушенням правил підсудності. Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Банком до заяви про видачу судового наказу додано копії анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та витягу з «Умов та правил надання банківських послуг», з яких слідує, що 27.11.2017 ФОП Алулу Хішем підписано із використанням електронного цифрового підпису і подано через систему інтернет-клієнт-банкінгу до АТ КБ «Приватбанк» анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, згідно якої ФОП приєднався до розділу 3.2.8 «Умов та правил надання банківських послуг» /далі-Умови/, що розміщені в мережі Інтернет на сайті www.pb.ua, які разом із анкетою-заявою складають кредитний договір від 27.11.2017, та взяв на себе зобов`язання виконувати умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ч. 1 ст. 640 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Зміст правочину між сторонами зафіксований у вищеперелічених документах, отже, сторони не порушили вимог ч. 1 ст. 208 ЦК України щодо письмової форми укладання правочинів між юридичними особами та відповідно до ст. 638 ЦК України досягли домовленості з усіх його істотних умов, а відтак, укладений між сторонами правочин є кредитним договором.

Заявник зазначає, що перерахував ФОП грошові кошти в розмірі 50 000,00 грн., боржник, в свою чергу, взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого у нього станом на 04.09.2018 виникла заборгованість в розмірі 63 610,65 грн., з яких: 45 833,33 грн. - заборгованість за кредитом, 4 983,34 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість згідно п.п. 3.2.8.3.3. та 3.2.8.9.1. Умов, 8 000,00 грн. - заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії, нарахована згідно п.п. 3.2.8.3.2. та 3.2.8.9. Умов та 4 793,98 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, нарахована згідно п. 3.2.8.10.1. Умов.

На підтвердження факту надання кредиту в суму 50 000,00 грн. заявником до заяви додано копії меморіального ордеру № НSAV7В5Y4K від 27.11.2017 з призначенням платежу- видача кредиту, отримувач- ФОП Алулу Х. та банківських виписок, які підтверджують факт видачі кредиту та факт його часткового погашення, а також розрахунок заборгованості, обґрунтування та пояснення до розрахунку заборгованості.

Обов`язок сплати відсотків, нарахованих на прострочену заборгованість, та відсотків у вигляді щомісячної комісії встановлена в Умовах та правилах надання банківських послуг, а саме п.п. 3.2.8.3.2., 3.2.8.3.3. та 3.2.8.9.1., отже передбачений договором сторін, крім того, з наданих матеріалів не вбачається, що з приводу стягнення грошових сум незначного розміру, які заявлені до стягнення, між сторонами існує спір.

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про те, що заявлені заявником вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, та відсотками у вигляді щомісячної комісії не відповідають вимогам ст. 148 Господарського процесуального кодексу України та не можуть бути розглянуті у наказному провадженні, колегія суддів вважає помилковими.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що відсотки, що нараховуються на прострочений борг по тілу кредиту, та відсотки у вигляді щомісячної комісії є частинами основного боргу за договором і згідно вимог законодавства та норм п.п. 3.2.8.3.2, 3.2.8.3.3, 3.2.8.9.1 Умов, повинні розглядатися в порядку наказного провадження, як вимоги щодо стягнення грошової заборгованості за договором.

Щодо вимог про стягнення пені в сумі 4 793,98 грн., колегія суддів зазначає наступне.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 152 ГПК України, суд відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам ст. 148 цього Кодексу, зокрема, щодо стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, сума якої перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Грошовим, за змістом ст.ст. 524, 533 - 535, 625 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, за яким праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 193 ГГК України, статей 525, 526 ЦК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Нормами ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Вимоги ж про сплату пені, у зв`язку з порушенням грошових зобов`язань, хоча й мають грошовий характер, але за своєю природою не є основним зобов`язанням, є заходом відповідальності за порушення зобов`язань.

Пеня за своєю суттю не є заборгованістю за договором, а є штрафною санкцією.

Однак, п.п. 3.2.8.10 Умов та правил надання банківських послуг передбачено відповідальність клієнта за порушення зобов`язань щодо сплати процентів за користування кредитом та термінів повернення кредиту у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає, що вимоги про стягнення 45 833,33 грн. - заборгованості за кредитом; 4 983,34 грн. - заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість; 8 000,00 грн. - заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії; 4 793,98 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором підлягають розгляду в порядку наказного провадження, оскільки є заборгованістю за договором б/н від 27.11.2017, що стягується у безспірному порядку.

Застосування ж в оскаржуваній ухвалі норми ч.3 ст.152 ГПК України колегія суддів вважає помилковим, оскільки не убачається, що є неможливим окремий розгляд будь-яких з вимог, що є взаємопов`язаними та об`єднані в одній заяві.

З цих підстав судова колегія вважає, що висновок суду першої інстанції про відмову у видачі наказу про стягнення з ФОП заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість в сумі 4 983,34 грн., заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії в розмірі 8 000,00 грн. та 4 793,98 грн. пені є необґрунтованим.

Окремо слід зазначити, що відповідно до ч.1 ст.159, ч.1 ст.159 ГПК України виданий судом в порядку наказного провадження наказ набирає законної сили лише у разі ненадходження до суду протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу боржнику його заяви про скасування наказу, отже при згоді з ним боржника не може порушувати його права.

У зв`язку з наведеним оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а матеріали справи №916/69/19 - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції на підставі ст. 280 ГПК України, із відхиленням вимог апеляційної скарги про ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги задовольнити щодо стягнення відсотків та пені, як таких, що не ґрунтуються на нормах процесуального права.

Керуючись ст.ст.269, 270, 271, 275, 280-284 ГПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» - задовольнити частково.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 11.01.2019 у справі № 916/69/19 про відмову у видачі судового наказу про стягнення з Фізичної особи-підприємця Алулу Хішем заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість у розмірі 4 983, 34 грн., заборгованості за відсотками у вигляді щомісячної комісії у розмірі 8 000,00 грн. та пені у розмірі 4 793,98 грн. - скасувати.

Матеріали справи №916/69/19 передати для продовження розгляду до Господарського суду Одеської області.

Постанова в порядку ст. 282 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову складено 22.05.2019 о 17:50.

Головуючий суддя Разюк Г.П.

Суддя Колоколов С.І.

Суддя Савицький Я.Ф.