РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2019Справа № 910/16601/18
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕМТРАНС ТРАНЗИТ» (03150, м.Київ, ВУЛИЦЯ ВЕЛИКА ВАСИЛЬКІВСЬКА, будинок 77-А)
до проАкціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м.Київ, ВУЛИЦЯ ТВЕРСЬКА, будинок 5) стягнення неправомірно списаних коштів у розмірі 522 257 грн. 57 коп.
Представники:

від Позивача: Опанасенко І.Ю. (представник на підставі ордеру);

Опанасюк В.В. (керівник);

від Відповідача: не з`явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЕМТРАНС ТРАНЗИТ» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (надалі також - «Відповідач») про стягнення неправомірно списаних коштів у розмірі 522 257 грн. 57 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем його зобов`язань в частині затримки вагону, переадресування, вивантаження та зміни режиму транзиту, внаслідок чого з кодів Позивача стягнуто грошові кошти.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2018 року відкрито провадження у справі №910/16601/18, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 09.01.2019 року.

09.01.2019 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про визнання поважними причини пропуску строку для подання відзиву, поновлення строку для подання відзиву, відкладення розгляду справи.

В судове засідання 09.01.2019 року з`явився представник Позивача. Представник Відповідача не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.01.2019 року, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання Відповідача про визнання поважними причини пропуску строку для подання відзиву, поновлено строк для подання відзиву, надано Відповідачу строк до 5 днів з 09.01.2019 року для надання відзиву, надано Позивачу строк до 5 днів з дня отримання відзиву для надання відповіді на відзив, надано Відповідачу строк до 3 днів з дня отримання відповіді на відзив для надання заперечень, відкладено розгляд клопотання Позивача про витребування доказів, оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні до 28.01.2019 року.

16.01.2019 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

22.01.2019 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла відповідь на відзив.

В судове засідання 28.01.2019 року з`явились представники сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.01.2019 року клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕМТРАНС ТРАНЗИТ» про витребування доказів у справі №910/16601/18 повернуто Заявнику без розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.01.2019 року, яка занесена до протоколу судового засідання, зобов`язано сторін надати докази на підтвердження списання з кодів Позивача 502 710,03 грн. та 19 547,54 грн. за затримку вагону №61289070, продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів, оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні до 13.02.2019 року.

07.02.2019 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли додаткові пояснення щодо дотримання строків позовної давності.

07.02.2019 року до Господарського суду м. Києва надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕМТРАНС ТРАНЗИТ» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.01.2019 року про повернення клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕМТРАНС ТРАНЗИТ» про витребування доказів у справі №910/16601/18 Заявнику без розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.02.2019 року зупинено провадження у справі № 910/16601/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕМТРАНС ТРАНЗИТ» до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення неправомірно списаних коштів у розмірі 522 257 грн. 57 коп. до повернення матеріалів справи до Господарського суду міста Києва з суду вищої інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.02.2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕМТРАНС ТРАНЗИТ» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.01.2019 року.

28.02.2019 року на адресу Господарського суду міста Києва повернуто матеріали справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.03.2019 року поновлено провадження у справі № 910/16601/18, підготовче засідання призначено на 26.03.2019 року.

В судове засідання 26.03.2019 року з`явились представники сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.03.2019 року, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання Позивача про відкладення розгляду справи, відкладено підготовче судове засідання на 03.04.2019 року.

02.04.2019 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів.

В судове засідання 03.04.2019 року з`явились представники сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.04.2019 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.04.2019 року.

В судове засідання 10.04.2019 року з`явились представники сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.04.2019 року, яка занесена до протоколу судового засідання, оголошено перерву в судовому засіданні до 25.04.2019 року.

25.04.2019 року судове засідання не відбулось у зв`язку із перебуванням судді Чинчин О.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.05.2019 року призначено справу до судового розгляду по суті на 15.05.2019 року.

В судовому засіданні 15 травня 2019 року представники Позивача підтримали вимоги та доводи, викладені у позовній заяві, просили суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник Відповідача не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованого повідомлення про вручення 10.05.2019 року поштового відправлення.

Таким чином, Суд приходить до висновку, що Відповідач про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Приймаючи до уваги, що Відповідач був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, Суд вважає, що неявка в судове засідання представника Відповідача не є перешкодою для прийняття Рішення у даній справі.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 15 травня 2019 року, на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

15.12.2016 року між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця», яке змінило найменування на Акціонерне товариство «Українська залізниця», (ПАТ «Укрзалізниця») та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛЕМТРАНС ТРАНЗИТ» (Замовник) було укладено Договір про організацію перевезень транзитних вантажів залізничним транспортом України на 2017 фрахтовий рік №501/132/2016-ЦЮ, який регулює відносини Сторін, пов`язані з організацією перевезень транзитних вантажів залізничним транспортом України у міжнародному залізничному вантажному сполученні, наданням додаткових послуг, пов`язаних із цими перевезеннями, і оплатою їх Замовником за встановленими тарифами. (т.1 а.с.19-31)

У п.2.1.5 Договору передбачено, що ПАТ «Укрзалізниця» зобов`язується надати Замовнику єдиний цифровий десятизначний код для проведення розрахунків, пов`язаних з перевезенням вантажів.

Договір набуває чинності з 01.01.2017 і діє до 31.12.2018 включно, у частині взаєморозрахунків - до повного їх завершення. (п.8.1 Договору в редакції Додаткової угоди №1 від 27.12.2017 року)

Додатковою угодою №1 від 27.12.2017 року до Договору про організацію перевезень транзитних вантажів залізничним транспортом України на 2017 фрахтовий рік №501/132/2016-ЦЮ від 15.12.2016 року п.1.3 викладено в новій редакції: «Діяльність Сторін регулюється цим Договором, Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі - СМГС) при перевезеннях з оформленням накладної СМГС, ЩМ/СМГС, Конвенцією про міжнародні залізничні перевезення (далі - КОТІФ) при перевезеннях з оформленням накладної ЦІМ, Тарифною політикою залізниць держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав на перевезення вантажів у міжнародному сполученні на відповідний фрахтовий рік (далі - Тарифна політика), міжнародними договорами та чинним законодавством України. (т.1 а.с.32-39)

Листом №ЦИЛ-10/3606 від 19.12.2016 року Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» повідомило Позивача про код платника за договором №501/132/2016-ЦЮ від 15.12.2016 року - . (т.1 а.с.40)

Також 27.03.2017 року між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця», яке змінило найменування на Акціонерне товариство «Українська залізниця», (Перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛЕМТРАНС ТРАНЗИТ» (Замовник) було укладено Договір про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом послуги №6606-Є/315ЦИЛ-2017, предметом якого є надання Перевізником Замовнику послуг, пов`язаних з організацією та перевезенням вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) і проведення розрахунків за ці послуги. (т.1 а.с.41-48)

Відповідно до п.1.2 Договору за цим Договором Перевізник зобов`язується доставити прийнятий до перевезення вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а Замовник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу та надані послуги, що пов`язані з цим перевезенням.

Укладення Договору перевезення вантажу підтверджується оформленням залізничних накладних відповідно до чинного законодавства. (п.1.3 Договору)

У п.2.2.4 Договору зазначено обов`язки Перевізника відкрити для проведення розрахунків і обліку сплачених сум для Замовника особовий рахунок з наданням коду платника №8100004, присвоїти Замовнику код вантажовідправника/вантажоодержувача 8116.

19.07.2017 року вагон №61289070 був прийнятий на територію України по ст. Зерново (експ.) Регіональної філії «Південно - західна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» зі станції відправлення Лесок Московської залізниці на станцію призначення Кишинеу Молд. залізниці, вантажоотримувачем за яким є Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЕМТРАНС ТРАНЗИТ», у складі поїзду №2329 за накладною №23653646 від 16.07.2017 року та відчеплений від складу поїзда, про що Хутір - Михайлівською Південно - західною залізницею складено Акт загальної форми №983 від 19.07.2017 року, до з`ясування на підставі наказу №89 від 14.07.2017 року. (т.1 а.с.49)

Так, відповідно до вказівки №89 від 14.07.2017 року на виконання рішення Печерського районного суду міста Києва під головуванням судді Москаленко К.О. вагони ТОВ "Юнісон Груп" (перелік вагонів (5 аркушів) додається по факсу) затримати на участкових та сортувальних станціях залізниць (при наявності в транзитних поїздах зупиняти та відчіпляти на вищевказаних станціях) до відміни рішення суду. ГІОЦ забезпечити інформаційне забезпечення по кожному вагону виділити в окрему групу дані вагони. Встановити особистий контроль за виконанням. Призначити відповідальних осіб. (т.1 а.с.50)

На підставі оперативного розпорядження №44 від 02.11.2017 року вагон №61289070 був відправлений зі станції Хутір - Михайлівський Південно - західної залізниці, що підтверджується Актом загальної форми №900 від 03.11.2017 року. (т.1 а.с.51)

05.11.2017 року вагон №61289070 прибув на станцію Могилів - Подільський регіональної філії «Південно - західна залізниця» та 06.11.2017 року був затриманий о 09.30 годині згідно з листом Генеральної прокуратури України №10/1/1-22226 -16/2 від 27.09.2017 року, про що складено Акт загальної форми №146 від 06.11.2017 року. (т.1 а.с.55)

26.12.2017 року вагон №61289070 знятий з затримки на станції Могилів - Подільський регіональної філії «Південно - західна залізниця» згідно з наказом на переадресацію №3998 від 26.12.2017 року, що підтверджується Актом загальної форми №1067 від 26.12.2017 року. (т.1 а.с.56)

Акціонерним товариством «Українська залізниця» було стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕМТРАНС ТРАНЗИТ» з коду № грошові кошти у розмірі 502 710 грн. 03 коп., що підтверджується добовим переліком №20180112/980 від 12.01.2018 року, з коду №8100004 грошові кошти у розмірі 18 170 грн. 30 коп. та кошти у розмірі 1377 грн. 24 коп., що підтверджується переліком №20171229 від 29.12.2017 року, накопичувальною карткою №28120233 від 28.12.2017 р., а загалом суму в розмірі 522 257 грн. 57 коп. (т.1 а.с.64-100)

Листом №04/18-03 від 03.04.2018 року Позивач просив відшкодувати неправомірно стягнуті платежі по кодам №, №8100004. У відповідь на який Відповідач листом №ЦТЛ-19/656 від 07.05.2018 року повідомив, що про розгляд листа з претензійними вимогами буде повідомлено додатково. (т.1 а.с.112-118)

Листом №08/18-37 від 17.08.2018 року Позивач просив Відповідача повідомити про результати розгляду листа-претензії №04/18-03. У відповідь на який листом №ЦТЛ-19/1772 від 19.09.2018 року останній повідомив, що розгляд листа з претензійними вимогами потребує додаткового часу. (т.1 а.с.119-120)

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що Відповідачем неправомірно було списано грошові кошти у розмірі 522 257 грн. 57 коп., оскільки відсутня вина Позивача у затримці вагону, належним платником є філія «Рефрижераторна вагонна компанія» ПАТ «Укрзалізниця». Крім того, акти загальної форми складені з порушенням вимог УМВС, так як не містять причин/обставин відповідальності Позивача,дати початку і кінця затримки, а нарахування плати здійснена, як для транзитного перевезення. Таким чином, просить суд стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» 522 257 грн. 57 коп.

В обґрунтування заперечень на позовну заяву Відповідач зазначав, що Позивачем пропущено спеціальний строк позовної давності у 6 місяців, а лист №04/18-03 від 03.04.2018 року не є претензією. Також зазначив, що перевізником було вжито заходів щодо скорочення часу затримки вагону по станції Хутір - Михайлівський, а саме вантажовідправнику неодноразово направлялися повідомлення щодо подальших дій. Затримка вагону відбулась не з вини перевізника, а на підставі листа Генеральної прокуратури України. Акти загальної форми складені відповідно до вимог чинного законодавства України.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕМТРАНС ТРАНЗИТ» підлягають задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору про організацію перевезень транзитних вантажів залізничним транспортом України на 2017 фрахтовий рік №501/132/2016-ЦЮ від 15.12.2016 року та Договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом послуги №6606-Є/315ЦИЛ-2017 від 27.03.2017 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Частинами 1-3 ст.306 Господарського кодексу України визначено, що перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Перевезення вантажів здійснюють вантажний залізничний транспорт, автомобільний вантажний транспорт, морський вантажний транспорт та вантажний внутрішній флот, авіаційний вантажний транспорт, трубопровідний транспорт, космічний транспорт, інші види транспорту.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно зі ст. 909 Цивільного кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Статтею 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з "Загальними положеннями" Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Статут залізниць України визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом (ст.2 Статуту). На підставі цього Статуту Мінтранс затверджує Правила перевезення вантажів (ст. 5 Статуту).

Статтями 22, 23 Статуту залізниць України передбачено, що за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату. Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Під час перевезення масових вантажів у випадках, передбачених правилами, допускається оформлення однієї накладної (комплекту перевізних документів) на перевезення цілого маршруту або групи вагонів чи комплекту контейнерів.

Частинами 1, 2, 5 пункту 23 Статуту передбачено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Мінтрансом.

Відповідно до ч. 1 ст. 919 Цивільного кодексу України перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі (ч. 1 ст. 313 Господарського кодексу України).

В силу ст. 920 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Постановою №457 від 06.04.1998р. Кабінету Міністрів України затверджено Статут залізниць України, стаття 4 якого унормовує, що перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Перевезення вантажів у міжнародному сполученні здійснюється, зокрема, відповідно до Угоди від 01.11.1951р. про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС), яка є чинною для України відповідно до Закону України "Про правонаступництво в Україні" та Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів.

За приписами п.25.1 розділу V додатку 1 до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951р., якщо на шляху слідування по незалежним від перевізника причинам відбувається затримка перевезення вантажу, то перевізник складає документ, в якому констатує обставини, а також вказує тривалість затримки, якщо вона відбулася.

Відповідно до ст.129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу. Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

19.07.2017 року вагон №61289070 був прийнятий на територію України по ст. Зерново (експ.) Регіональної філії «Південно - західна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» зі станції відправлення Лесок Московської залізниці на станцію призначення Кишинеу Молд. залізниці, вантажоотримувачем за яким є Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЕМТРАНС ТРАНЗИТ», у складі поїзду №2329 за накладною №23653646 від 16.07.2017 року та відчеплений від складу поїзда, про що Хутір - Михайлівською Південно - західною залізницею складено Акт загальної форми №983 від 19.07.2017 року, до з`ясування на підставі наказу №89 від 14.07.2017 року. (т.1 а.с.49)

Так, відповідно до вказівки №89 від 14.07.2017 року на виконання рішення Печерського районного суду міста Києва під головуванням судді Москаленко К.О. вагони ТОВ "Юнісон Груп" (перелік вагонів (5 аркушів) додається по факсу) затримати на участкових та сортувальних станціях залізниць (при наявності в транзитних поїздах зупиняти та відчіпляти на вищевказаних станціях) до відміни рішення суду. ГІОЦ забезпечити інформаційне забезпечення по кожному вагону виділити в окрему групу дані вагони. Встановити особистий контроль за виконанням. Призначити відповідальних осіб. (т.1 а.с.50)

На підставі оперативного розпорядження №44 від 02.11.2017 року (т.1 а.с.191-192) вагон №61289070 був відправлений зі станції Хутір - Михайлівський Південно - західної залізниці, що підтверджується Актом загальної форми №900 від 03.11.2017 року. (т.1 а.с.51)

05.11.2017 року вагон №61289070 прибув на станцію Могилів - Подільський регіональної філії «Південно - західна залізниця» та 06.11.2017 року був затриманий о 09.30 годині згідно з листом Генеральної прокуратури України №10/1/1-22226 -16/2 від 27.09.2017 року, про що складено Акт загальної форми №146 від 06.11.2017 року. (т.1 а.с.55)

26.12.2017 року вагон №61289070 знятий з затримки на станції Могилів - Подільський регіональної філії «Південно - західна залізниця» згідно з наказом на переадресацію №3998 від 26.12.2017 року, що підтверджується Актом загальної форми №1067 від 26.12.2017 року. (т.1 а.с.56)

Згідно із статтею 21 Закону України "Про залізничний транспорт" та статтею 71 Статуту порядок і умови експлуатації залізничних під`їзних колій, подачі та забирання вагонів визначаються договором.

Статтями 46, 47, 119, 125 Статуту передбачено, що одержувач зобов`язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що прибув на його адресу, навіть поставка якого йому не передбачена планом (договором, контрактом, замовленням, нарядом тощо). За несвоєчасне забирання вантажу справляються відповідні плата і збори.

При цьому на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до Правил оформлення перевізних документів. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем.

Відповідно до пункту 6.4 Правил реєстрації та експлуатації власних вантажних вагонів порожні власні вагони перевозяться за первинними документами, в яких у графі "найменування вантажу" вказується: "Власник вагону (найменування власника). Направляється до пункту навантаження (у ремонт тощо)". Порядок та розмір нарахування плати за перевезення власних приватних порожніх вагонів встановлений у пункті 14 розділу 2 Тарифного керівництва 1. Отже, порожні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу" (на власних осях), який залізниця зобов`язана доставити на станцію призначення і видати його одержувачеві, зазначеному в накладній.

Згідно із статтею 119 Статуту за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під`їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення від зазначеної плати у разі затримки вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами користування вагонами і контейнерами.

Під користуванням вагонами (контейнерами) слід розуміти використання відповідного рухомого складу залізниці певним суб`єктом господарської діяльності, у тому числі власником залізничної під`їзної колії, який безпосередньо приймає вагони (контейнери) від залізниці для виконання подальших операцій з ними, а потім повертає їх залізниці.

Час користування, за який цим суб`єктом господарської діяльності вноситься відповідна плата, визначається від моменту прийняття вагонів (контейнерів) від залізниці до моменту їх повернення залізниці.

Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства.

Пунктом 13 Правил користування вагонами і контейнерами передбачено, що плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці.

Збір за зберігання вантажу розраховується згідно з пунктом 8 Правил зберігання вантажів, яким передбачено, що збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).

Акціонерним товариством «Українська залізниця» було стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕМТРАНС ТРАНЗИТ» з коду № грошові кошти у розмірі 502 710 грн. 03 коп., що підтверджується добовим переліком №20180112/980 від 12.01.2018 року, з коду №8100004 грошові кошти у розмірі 18 170 грн. 30 коп. та кошти у розмірі 1377 грн. 24 коп., що підтверджується переліком №20171229 від 29.12.2017 року, накопичувальною карткою №28120233 від 28.12.2017 р., а загалом суму в розмірі 522 257 грн. 57 коп. (т.1 а.с.64-100)

Заперечуючи проти позову Відповідач зазначав, що ним було вжито заходів щодо скорочення часу затримки вагону по станції Хутір - Михайлівський, а саме вантажовідправнику неодноразово направлялися повідомлення щодо подальших дій.

Як вбачається з матеріалів справи, зі станції Хутір - Михайлівський Південно - західної залізниці на адреси філій ПАТ «Укрзалізниця» були надіслані листи про надання вказівок вантажовідправника про подальший рух вагону №61289070, про повідомлення отримувача вантажу ТОВ «Гардіан скло Рязань» SAL Glabior про затримку вагону. (т.1 а.с.182-189)

Листом №1094 від 30.07.2017 року в.о. начальника станції Хутір - Михайлівський просив начальника Сумської митниці ДФС повідомити чи відбудеться митне оформлення при наданні митних декларацій на вагон. (т.1 а.с.190)

Листами №84 від 05.12.2017 р., №85 від 15.12.2017 р. начальник станції Могилів - Подільський просив начальника митного поста «Дністер» Вінницької митниці ДФС погодити письмово перевантаження з вагону №61289070 в інший вагон. (т.1 а.с.193-194) У відповідь на який останній листом від 19.12.2017 року повідомив, що станція Могилів - Подільський не є власником вантажу або уповноваженою особою, запропоновано звернутися до власника товару. (т.1 а.с.195)

Проте, Суд зазначає, що надані Відповідачем листи зі станції Хутір - Михайлівський Південно - західної залізниці не приймаються Судом до уваги в якості належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження вжиття заходів щодо скорочення часу затримки вагону шляхом направлення повідомлень вантажовідправнику, оскільки вказані листи були адресовані філіям ПАТ «Укрзалізниця», митницям, а не Позивачу у даній справі. Будь - яких інших листів матеріали справи не містять.

Відповідно до п.2.2.1 Договору про організацію перевезень транзитних вантажів залізничним транспортом України на 2017 фрахтовий рік №501/132/2016-ЦЮ від 15.12.2016 року Замовник зобов`язується відшкодовувати витрати ПАТ «Укрзалізниця», пов`язані із затримками вагонів, контейнерів і вантажів, які експедируються Замовником, що виникли на станціях залізниць України, через: неправильне оформлення відправниками перевізних документів; неподання до накладної документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил чи невірне їх оформлення; перевірку вантажів перевізником (маси вантажу), митними та іншими державними органами контролю; недостатність грошових коштів при прийомі вагонів на вхідних станціях України; закриття коду платника; інші причини, що не залежать від перевізника, а також нести відповідальність за затримки вантажів на підходах до станції призначення та здійснювати оплату платежів, пов`язаних з цими затримками.

Однак, матеріали справи не містять, а Відповідачем в свою чергу не надано суду жодних доказів на підтвердження наявності обставин для відшкодування Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛЕМТРАНС ТРАНЗИТ» витрат ПАТ «Укрзалізниця», пов`язаних із затримками вагону, на підставі, визначеній у п. 2.2.1 Договору про організацію перевезень транзитних вантажів залізничним транспортом України на 2017 фрахтовий рік №501/132/2016-ЦЮ від 15.12.2016 року, а тому Суд не приймає до уваги посилання Відповідача на вказаний пункт договору.

Додатковою угодою №1 від 27.12.2017 року до Договору про організацію перевезень транзитних вантажів залізничним транспортом України на 2017 фрахтовий рік №501/132/2016-ЦЮ від 15.12.2016 року п.1.3 викладено в новій редакції: «Діяльність Сторін регулюється цим Договором, Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі - СМГС) при перевезеннях з оформленням накладної СМГС, ЩМ/СМГС, Конвенцією про міжнародні залізничні перевезення (далі - КОТІФ) при перевезеннях з оформленням накладної ЦІМ, Тарифною політикою залізниць держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав на перевезення вантажів у міжнародному сполученні на відповідний фрахтовий рік (далі - Тарифна політика), міжнародними договорами та чинним законодавством України. (т.1 а.с.32-39)

Відповідно до параграфу 6 п.1 ст. 39 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі - СМГС) перевізник звільняється від відповідальності за перевищення терміну доставки вантажу, якщо це перевищення було викликано обставинами, які перевізник не міг запобігти, і усунення яких від нього не залежало.

Суд зазначає, що вагон №61289070 був відчеплений зі складу поїзду та затриманий Хутір - Михайлівською Південно - західною залізницею 19.07.2017 року, а 03.11.2017 року був відправлений зі станції Хутір - Михайлівський Південно - західної залізниці. Після чого 05.11.2017 року вагон №61289070 прибув на станцію Могилів - Подільський регіональної філії «Південно - західна залізниця» та 06.11.2017 року був затриманий о 09.30 годині і лише 26.12.2017 року вагон №61289070 знятий з затримки на станції Могилів - Подільський регіональної філії «Південно - західна залізниця». Таким чином, починаючи з 19.07.2017 року по 26.12.2017 року вагон №61289070 був затриманий філіями Укрзалізниці, проте лише 30.07.2017 року в.о. начальника станції Хутір - Михайлівський просив начальника Сумської митниці ДФС повідомити чи відбудеться митне оформлення при наданні митних декларацій на вагон. Крім того, вагон прибув на станцію Могилів - Подільський 06.11.2017 року, а лист на адресу начальника митного поста датований 05.12.2017 року, при цьому матеріали справи не містять доказів направлення та отримання вказаного листа адресатом, а тому Суд приймає до уваги лист від 15.12.2017 р., на який отримано відповідь. Враховуючи вищенаведені докази у їх сукупності, Суд приходить до висновку, що Відповідачем неналежним чином вчинялись дії, направлені на скорочення часу затримки вагону №61289070.

14.07.2017 членом правління ПАТ "Укрзалізниця" Пашкевичем було видано вказівку № 89, відповідно до якої на виконання рішення Печерського районного суду міста Києва під головуванням судді Москаленко К.О. вагони ТОВ "Юнісон Груп" (перелік вагонів (5 аркушів) додається) затримати на дільничих та сортувальних станціях залізниць (при наявності в транзитних поїздах зупиняти та відчіпляти на вказаних станціях) до скасування рішення суду. ІОЦ забезпечити інформаційне забезпечення по кожному вагону, виділити в окрему групу дані вагони. (т.1 а.с.50)

Листом №10/1/1-22226-16/2 від 27.09.2017 року старший слідчий в ОВС Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України надав роз`яснення щодо виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 14.07.2017 у справі №757/40448/17-к, за яким погоджено рішення про надання можливості здійснення не тільки внутрішніх перевезень, але й за призначенням в Польщу, Словаччину, Угорщину, Румунію (з можливістю тимчасового перетину території Республіки Молдова), за умови обов`язкового повернення напіввагонів після вивантаження на територію України. У вказаному листі зазначено, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08.08.2017 року у справі №757/45795/17-к передано 1000 залізничних напіввагонів, які на праві власності належать ТОВ «Юнісон груп» ПАТ «Укрзалізниця», одночасно надавши філії «Рефрижераторна вагонна компанія» ПАТ «Укралізниця» (т.1 а.с.53-54)

В.о. начальника Департаменту комерційної роботи Мумренко А.П. видано вказівку, адресовану всім М регіональних філій ПАТ «Укрзалізниця», якою зобов`язано організувати необхідну роботу щодо інформування відповідальних працівників прикордонних передавальних станцій, причетних посадових осіб митниць та прикордонних загонів про роз`яснення Генеральної прокуратури України, викладене у Листі; вжити необхідні для відправлення затриманих вагонів заходи. Додатково зазначено, що затримка перевезення вантажу у вагонах, які передані в управління філії «РВК» ПАТ «Укрзалізниця» на праві комерційного використання, відбулася з причин, які залежали від перевізника. Витрати, пов`язані із затримками завини перевізника, відповідно до Номенклатури витрат з основних видів економічної діяльності залізничного транспорту України, затвердженої наказом Укрзалізниці від 21.08.2007 №417-Ц, відносяться до прямих витрат з вантажних перевезень. (т.1 а.с.52)

Таким чином, видані в подальшому в.о. начальника Департаменту комерційної роботи Мумренко А.П. роз`яснення щодо порядку виконання вимог Генеральної прокуратури України стосовно зупинки і затримки вагонів власності ТОВ "ЮНІСО-ГРУП" на дільничних та сортувальних станціях, є саме тим документом, який вказує належний порядок виконання вимог Генеральної прокуратури України із забезпеченням збереження інтересів сторін.

Крім того, у листі №10/1/1-22226-16/2 від 27.09.2017 року старший слідчий в ОВС Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України надав роз`яснення щодо наявності погодження про надання можливості здійснення перевезень за призначенням в Польщу, Словаччину, Угорщину, Румунію (з можливістю тимчасового перетину території Республіки Молдова) за умови обов`язкового повернення напіввагонів після вивантаження на територію України. Судом встановлено, що за відправкою №23653646 від 16.07.2017 року вагон №61289070 станцією призначення є Кишинеу Молдова, тобто починаючи з 27.09.2017 року Відповідачу роз`яснено та надано можливість здійснення перевезення у Молдову, що ним зроблено не було, оскільки вказаний вагон продовжував перебувати у затримці.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що підстави, з настанням яких законодавством передбачено стягнення з вантажоодержувача плати за користування вагону, який належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Юнісон груп», та за зберігання вантажу у даному спорі не настали, а затримка вагону залежала виключно від Залізниці, оскільки вимога Генеральної прокуратури України від 14.07.2017 №10/1/1-22226-16, адресована Залізниці, вимагала лише невідкладно зупинити перевезення арештованих вагонів (ухвала Печерського районного суду м. Києва від 14.07.2017 у справі №757/40448/17-к) з визначенням місця їх подальшого охоронюваного зберігання та інформування Головної військової прокуратури щодо переліку станцій, на яких зберігаються зазначені вагони, та їх номерів.

Таким чином, Суд приходить до висновку, що Акціонерним товариством «Українська залізниця» було неправомірно списано з рахунків Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕМТРАНС ТРАНЗИТ» грошові кошти у загальному розмірі 522 257 грн. 57 коп., оскільки Судом не встановлено наявності вини Позивача у затримці вагону №61289070, яка залежала лише від дій саме Відповідача, а тому вимоги Позивача про стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» 522 257 грн. 57 коп. є обґрунтованими.

Що стосується доводів Позивача про те, що акти загальної форми складені з порушенням вимог УМВС, так як не містять причин/обставин відповідальності Позивача,дати початку і кінця затримки, Суд зазначає.

Відповідно до п.25.1 розділу V Додатку 1 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення якщо під час перевезення з незалежних від перевізника причин: відбувається затримка перевезення вантажу, або проводиться відчеплення вагона від групи вагонів, то перевізник складає документ, в якому констатує перераховані вище обставини, а також вказує тривалість затримки, якщо вона сталася, прикладає його до накладної і в графі "Відмітки перевізника" накладної проставляє відмітку "__________ (найменування документа, складеного перевізником під час перевезення для засвідчення обставин, впливають або можуть вплинути на перевезення вантажу, його номер, дата складання, найменування станції та скорочене найменування залізниці) ".

Згідно з п.п.3.1-3.2 Службової інструкції до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення акт загальної форми (додаток 2 до СІ до УМВС) є документом перевізника, який оформляється для засвідчення обставин, що впливають або можуть вплинути на перевезення вантажу. Акт загальної форми друкується шрифтом чорного кольору на білому папері. Бланк акта загальної форми друкується, і його заповнення робиться на одному з робочих мов ОСЗ із застосуванням положень статті 15 "Накладна" СМГС. Бланк акта загальної форми, а також заповнення всіх або окремих граф можуть мати переклад на іншу мову.

У § 3 ст. 15 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення зазначено, що бланки накладної друкуються, і заповнення накладної робиться на одному з робочих мов ОСЗ (китайською, російською), а саме: при перевезенні в / з Азербайджанської Республіки, Республіки Білорусь, Республіки Болгарія, Угорщину, Грузію, Ісламську Республіку Іран, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Латвійської Республіки, Литовської Республіки, Республіки Молдова, Монголію, Республіку Польща, Російської Федерації, Республіки Таджикистан, Туркменістану , Республіку Узбекистан, Україна, Естонської Республіки або транзитом через них - російською мовою.

Суд зазначає, що Акти загальної форми №983, №900 складені російською мовою, проте акти загальної форми від 06.11.2017 р., від 26.12.2017 р. складені українською мовою всупереч вимог Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення. Крім того, всі акти загальної форми містять причини затримки вагону. Також в усіх актах, крім №983, зазначена тривалість затримки вагону. Враховуючи вищевикладене, наявність вказаних недоліків у складанні актів загальної форми не призводить до їх нікчемності, а тому Суд не приймає до уваги вказані доводи Позивача.

16.01.2019 року Відповідачем у відзиві на позовну заяву заявлено про застосування спеціального строку позовної давності до вимог про стягнення неправомірно списаних грошових коштів у розмірі 522 257 грн. 57 коп.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки. (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно з статті 266 Цивільного кодексу України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Частинами 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У відповідності до норми ч. 3 ст. 267 ЦК України, суд зобов`язаний застосувати позовну давність лише за заявою сторони у спорі, причому така заява має бути подана до винесення судового рішення. За своїм процесуальним змістом заява про застосування позовної давності є клопотанням про відновлення пропущеного строку позовної давності і остання повинна містити посилання на певні обставини або причини, які є підставами для поновлення пропущених строків позовної давності з відповідними календарними розрахунками, а також докази та вимоги сторони щодо відновлення пропущених строків. Необхідно нагадати, що за правилами господарського судочинства така заява (клопотання) має подаватися до суду у письмовому вигляді.

Норма ч. 4 ст. 267 ЦК України покладає на сторону у справі обов`язок подавати заяву про сплив (закінчення) строку позовної давності як підставу для відмови у позові. Зазначена заява повинна містити виклад обставин, у відповідності до яких строк позовної давності сплив (закінчився), календарний розрахунок відповідних строків, наявні докази та вимоги щодо застосування судом наслідків спливу позовної давності у вигляді відмови у позові. У випадку встановлення судом факту спливу строків позовної давності суд зобов`язаний відмовити у задоволенні позовних вимог.

Так, відповідно до п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. Посилання сторони на сплив позовної давності в процесі касаційного перегляду судового рішення не вважається такою заявою.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі права чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. (п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» №10 від 29.05.2013 року).

Таким чином, при застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (ст.267 Цивільного кодексу України) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

Згідно з частиною 1 статті 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Частиною 5 статті 315 Господарського кодексу України та частиною 1 статті 137 Статуту залізниць України встановлено шестимісячний строк для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення.

Згідно з частиною 2 статті 137 Статуту залізниць України зазначений шестимісячний термін обчислюється:

а) щодо стягнення штрафу за невиконання плану перевезень - після закінчення п`ятиденного терміну, встановленого для сплати штрафу;

б) в усіх інших випадках - з дня настання події, що стала підставою для подання позову.

Проте, у п.2.12 «Про внесення змін та доповнень до роз`яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 N 04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею"» зазначено, що строки, встановлені статтею 315 ГК України та статтею 136 Статуту, не поширюються на перевезення вантажів у міжнародному сполученні, які регулюються Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення та Конвенцією про міжнародні залізничні перевезення.

Стаття 58 Конвенції про міжнародні залізничні перевезення (КОТІФ) строк позовної давності для позовів, що ґрунтуються на договорі перевезення, встановлює в один рік, а в передбачених у цій статті випадках - 2 роки, які призупиняються на час розгляду залізницею заявленої до неї претензії. Припинене за давністю право на пред`явлення позову не може бути реалізоване шляхом зустрічного позову або заперечення.

Дев`ятимісячний строк позовної давності, встановлений у статті 31 СМГС, призупиняється на час розгляду залізницею ("Укрзалізницею") заявленої до неї претензії, але не більше, ніж на 180 днів; цей строк згідно з параграфом 4 статті 31 Угоди не підлягає поновленню судом навіть за поважних причин його пропуску.

В даному випадку перевезення у спірному вагоні здійснювалось у міжнародному сполученні зі станції відправлення Лесок Московської залізниці на станцію призначення Кишинеу Молд. залізниці, а тому до даних правовідносин сторін підлягає застосуванню Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення та Конвенція про міжнародні залізничні перевезення.

Згідно з п.1 ст. 3 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення вона встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу в прямому міжнародному залізничному сполученні і в прямому міжнародному залізнично-поромному сполученні.

Статтею 48 СМГС передбачено, що позови до перевізника на підставі цієї Угоди пред`являються:

1) про перевищення терміну доставки вантажу - протягом 2 місяців;

2) за іншими підставами - протягом 9 місяців.

Зазначені в § 1 цієї статті строки обчислюються з моменту виникнення права пред`явлення позову, встановленого в § 2 статті 47 "Вимоги за договором перевезення. Підсудність" цієї Угоди. День початку перебігу строку давності в строк не включається.

Пред`явлення претензії, оформленої відповідно до статті 46 "Претензії" цієї Угоди, зупиняє перебіг строків давності, передбачених у § 1 цієї статті.

Перебіг терміну давності продовжується з того дня, коли перевізник повідомив претендателю про повне або часткове відхилення його претензії або з моменту закінчення терміну, встановленого в § 7 статті 46 "Претензії" цієї Угоди, якщо претензія залишена перевізником без відповіді.

Повторне пред`явлення претензії на тій самій підставі не зупиняє перебіг строків давності, передбачених у § 1 цієї статті.

Пропуск строків давності є підставою для відхилення вимог.

Суд зазначає, що Акціонерним товариством «Українська залізниця» було стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕМТРАНС ТРАНЗИТ» з коду № грошові кошти у розмірі 502 710 грн. 03 коп., що підтверджується добовим переліком №20180112/980 від 12.01.2018 року, з коду №8100004 грошові кошти у розмірі 18 170 грн. 30 коп. та кошти у розмірі 1377 грн. 24 коп., що підтверджується переліком №20171229 від 29.12.2017 року, накопичувальною карткою №28120233 від 28.12.2017 р., а загалом суму в розмірі 522 257 грн. 57 коп. (т.1 а.с.64-100)

Таким чином, Позивач мав право звернутися до суду з вказаним позовом до Відповідача протягом 9 місяців з дня стягнення з кодів Позивача грошових коштів, а саме: за стягнутими грошовими коштами 28.12.2017 р. - 28.09.2018 р.; за стягнутими грошовими коштами 29.12.2017 р. - 29.09.2018 р.; за стягнутими грошовими коштами 12.01.2018 р. - 12.10.2018 р.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЕМТРАНС ТРАНЗИТ» звернулось до суду з вказаним позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення неправомірно списаних коштів у розмірі 522 257 грн. 57 коп. 11.12.2018 року, що підтверджується вхідним штампом канцелярії Господарського суду міста Києва.

Згідно з § 1, 2, 5, 6, 7, 8 ст. 46 СМГС право пред`явлення претензії до перевізника належить відправнику і одержувачу.

Право пред`явлення претензій про повернення перебору провізних платежів на підставі § 4 статті 31 "Сплата провізних платежів і неустойок" цієї Угоди належить також особі, яка оплатила ці провізні платежі відповідно до § 2 статті 31 "Сплата провізних платежів і неустойок" цієї Угоди. Переуступка права вимоги не допускається.

Претензія пред`являється в письмовому вигляді з відповідним обґрунтуванням та зазначенням суми відшкодування.

Претензія пред`являється:

- відправником - до договірного перевізника;

- одержувачем - до перевізника, який видає вантаж.

Претендатель зобов`язаний додати до претензії документи, що обґрунтовують претензію, зазначені в Правилах перевезень вантажів. Накладна і комерційний акт прикладаються в оригіналах.

Якщо претензія оформлена з порушенням приписів § 3 і § 5 цієї статті, вона повертається претендателю без розгляду в строк не пізніше 15 днів з дня її надходження перевізнику із зазначенням причини її повернення. У таких випадках не настає призупинення перебігу строку давності, передбачений § 3 статті 48 "Строки давності". Якщо перевізник повертає претендателю претензію пізніше 15-денного терміну, то перебіг строку давності зупиняється з наступного дня після закінчення цього терміну до дня відправлення перевізником претендателю даної претензії. Повернення перевізником претендателю такої претензії не є її відхиленням і не дає претендателю права звернутися з позовом до судових органів.

Перевізник зобов`язаний в 180-денний строк з дня отримання претензії розглянути її, дати відповідь претендателю і при повному або частковому визнанні претензії сплатити претендателю належну суму.

При частковому або повному відхиленні претензії перевізник повідомляє претендателю підставу відхилення претензії і одночасно повертає документи, прикладені до претензії.

У § 2 ст. 47 СМГС встановлено, що право пред`явлення претензії і позову виникає:

1) про відшкодування за недостачу, пошкодження (псування) вантажу, а також за перевищення терміну доставки - з дня видачі вантажу одержувачу;

2) про відшкодування за втрату вантажу - після закінчення 30 днів після закінчення терміну доставки;

3) про повернення переборів провізних платежів - з дня сплати провізних платежів;

4) для інших вимог - з дня настання обставин, що стали підставою для їх пред`явлення.

Як вбачається з матеріалів справи, листом №04/18-03 від 03.04.2018 року Позивач просив відшкодувати неправомірно стягнуті платежі по кодам №, №8100004. У відповідь на який Відповідач листом №ЦТЛ-19/656 від 07.05.2018 року повідомив, що про розгляд листа з претензійними вимогами буде повідомлено додатково. (т.1 а.с.112-118)

Листом №08/18-37 від 17.08.2018 року Позивач просив Відповідача повідомити про результати розгляду листа-претензії №04/18-03. У відповідь на який листом №ЦТЛ-19/1772 від 19.09.2018 року останній повідомив, що розгляд листа з претензійними вимогами потребує додаткового часу. (т.1 а.с.119-120)

Суд зазначає, що лист Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕМТРАНС ТРАНЗИТ» №04/18-03 від 03.04.2018 року про відшкодування неправомірно стягнутих платежів по кодам №, №8100004 за своєю формою та змістом є претензією в розумінні статті 46 СМГС, оскільки пред`явлена вимога в письмовому вигляді з відповідним обґрунтуванням та зазначенням суми відшкодування, до якої додані відповідні документи, на підтвердження заявлених вимог. Крім того, листами №ЦТЛ-19/656 від 07.05.2018 р., №ЦТЛ-19/1772 від 19.09.2018 року Відповідач повідомив, що про розгляд листа з претензійними вимогами буде повідомлено додатково, тобто останнім також підтверджено, що лист Позивача є претензією. Положеннями Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення надано право перевізнику на повернення претензії без розгляду, якщо вона оформлена з порушенням приписів статті 46 СМГС, проте Відповідач не скористався своїм правом, а продовжив розгляд заявлених вимог.

Враховуючи вищевикладене, Суд зазначає, що претензія Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕМТРАНС ТРАНЗИТ» №04/18-03 від 03.04.2018 року, оформлена відповідно до статті 46 "Претензії" цієї Угоди, зупинила перебіг строків давності, передбачених у § 1 статті 48 СМГС, на 180-денний строк з дня отримання претензії, у зв`язку з закінченням терміну, встановленого в § 7 статті 46 "Претензії" цієї Угоди, так як претензія залишена перевізником без відповіді. Проте, оскільки матеріали справи не містять доказів отримання претензії Відповідачем, але листом №ЦТЛ-19/656 останній повідомив про отримання листа з претензійними вимогами, 180-денний строк рахується Судом з 07.05.2018 р. по 03.11.2018 року.Суд зазначає, що починаючи з 04.11.2018 р. відновився перебіг спеціального строку позовної давності, в межах якого Позивач мав право звернутися до суду з вказаним позовом, із урахуванням строку, врахованого з моменту списання грошових коштів з кодів Позивача й по 06.05.2018 р.

Таким чином, Суд приходить до висновку, що даний позов пред`явлено Позивачем в межах спеціального строку позовної давності, встановленого статтею 48 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, а тому заява Відповідача про застосування спеціального строку позовної давності до вимог про стягнення неправомірно списаних грошових коштів у розмірі 522 257 грн. 57 коп. не підлягає задоволенню.

Таким чином, Суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять, а Відповідачем в свою чергу не надано жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження повернення Позивачу неправомірно списаних грошових коштів у розмірі 522 257 грн. 57 коп.

Отже, Суд зазначає, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України, не здійснив повернення неправомірно списаних грошових коштів в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов`язання належним чином, а тому позовні вимоги Позивача щодо стягнення 522 257 грн. 57 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд зазначає, що, навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (див. рішення від 1 липня 2003 р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", заява N 37801/97, п. 36).

У п.50 рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2010 "Справа "Трофимчук проти України"" (Заява N 4241/03) зазначено, що Суд повторює, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і Суд не підмінятиме власною точкою зору щодо фактів оцінку, яку їм було надано в межах національного провадження. Крім того, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (див. рішення від 27 жовтня 1993 року у справі "Домбо Беєер B. V. проти Нідерландів", п. 31, Series A, N 274).

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи вищевикладене, Суд доходить висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕМТРАНС ТРАНЗИТ» до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення неправомірно списаних коштів у розмірі 522 257 грн. 57 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання позову покладаються на Відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕМТРАНС ТРАНЗИТ» - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м.Київ, ВУЛИЦЯ ТВЕРСЬКА, будинок 5, ідентифікаційний код юридичної особи 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕМТРАНС ТРАНЗИТ» (03150, м.Київ, ВУЛИЦЯ ВЕЛИКА ВАСИЛЬКІВСЬКА, будинок 77-А, Ідентифікаційний код юридичної особи 38865713) грошові кошти у розмірі 522 257 (п`ятсот двадцять дві тисячі двісті п`ятдесят сім) грн. 57 (п`ятдесят сім) коп. та судовий збір у розмірі 7 833 (сім тисяч вісімсот тридцять три) грн. 86 (вісімдесят шість) коп.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 22 травня 2019 року.

Суддя О.В. Чинчин