ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2019 року Справа № 923/281/19

Господарський суд Херсонської області у складі судді Гридасова Ю.В. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику (повідомлення) сторін, справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (місто Київ),

до Фізичної особи-підприємця Щербініна Дмитра Вікторовича (місто Херсон),

про стягнення 116385,16 грн.,

учасники справи не викликались (не повідомлялись).

Позивач 11.04.19 звернувся до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою у якій просить стягнути з відповідача заборгованість за Договором про надання юридично- консультаційних послуг від 10.08.2016 в розмірі 116385,16 грн., яка складається з неповернутої суми авансового платежу у розмірі 89480,00грн., суми з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 10227,56грн., суми з урахуванням 3% річних у розмірі 2971,23грн., суми пені у розмірі 13706,37грн., на підставі ст. 526, 612, 625 ЦК України.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.04.19 справу розподілено судді Гридасову Ю.В.

Ухвалою суду від 12.04.19 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, відповідно до приписів частин 3, 5 ст. 252 ГПК України (зі змінами та доповненнями), без проведення судового засідання. Крім того, учасникам справи, відповідно до ст. 251, 252 ГПК України, встановлено строк для надання суду заяв по суті справи та заяв з процесуальних питань.

Повне рішення у справі ухвалено 20.05.19.

Позивач у позовній заяві та відповіді на відзив посилається на наступні обставини:

сторонами 10.08.2016 укладено договір про надання юридично-консультаційних послуг;

22.08.2017 Позивач оплатив рахунок № 5 від 18.08.2017 на суму 89480,00 грн., однак станом на 01.04.2019 послуги у встановлений Договором строк - до 23.02.2018 Відповідачем не надані, аванс не повернуто;

Позивач вчиняв заходи досудового врегулювання спору шляхом направлення Відповідачу претензії від 15.02.2019 у якій вимагав протягом десяти робочих днів з дня отримання листа повернути вказану суму авансу, при цьому, Позивач не зазначав про припинення (розірвання) Договору, або відмову від договору в односторонньому порядку, однак, як зазначає сам Позивач у позовній заяві, лист (вимога) повернувся Позивачу за закінченням встановленого строку зберігання;

на суму неповернутого авансу Позивачем нараховані суми інфляційних, 3% річних та пені.

Відповідач, повідомлений про строк подання відзиву належним чином, відповідно до ст. ст. 120, 242 Господарського процесуального кодексу України, шляхом направлення ухвали суду рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку та додаткового повідомлення шляхом розміщення на офіційному сайті судової влади відповідного повідомлення, не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк, без поважних причин не подав.

Відповідно до положень частини 9 статті 165 ГПК України: «У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.»

Позивачем під час судового розгляду справи подані наступні заяви (по суті справи та з процесуальних питань):

11.04.19 позов.

Відповідачем під час судового розгляду справи подані наступні заяви (по суті справи та з процесуальних питань):

не подавались.

З`ясувавши обставини на які позивач посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Між ТОВ «Порше Лізинг Україна» (надалі за текстом рішення - Позивач, Замовник) і ФОП Щербініним Д.В. (надалі за текстом рішення - Відповідач, Виконавець) 10.08.2016 укладено договір про надання юридично-консультаційних послуг (надалі за текстом рішення - Договір) відповідно до якого Виконавець надає Замовнику послуги із забезпечення повернення Об`єктів лізингу, забезпечення виконання лізингоодержувачем грошових зобов`язань перед Замовником, а також послуги по вжиттю заходів, направлених на стягнення заборгованості зі сплати лізингових платежів. В свою чергу, Замовник приймає і оплачує такі послуги.

Відповідно до умов п. 6.1.1 Договору розмір винагороди складає 50% від суми фактично погашеної боржником заборгованості.

Відповідно до умов п. 6.1.2 Договору за повернення об`єкту лізингу Замовник сплачує Виконавцю 50% від ринкової вартості об`єкту лізингу на момент його повернення Замовнику.

Оплата за послуги, передбачені п. 6.1.1-6.2.2 Договору, проводиться по факту оплати заборгованості або повернення об`єкту лізингу, що підтверджується підписаним сторонами актом приймання-передачі (п. 6.2.1, 6.2.2 Договору).

18.08.2017 Виконавець звернувся до Замовника з проханням оплатити авансом надання послуг з повернення Замовнику наступних об`єктів лізингу:

Volkswagen Passat В7 1,8 ITSI, шасі НОМЕР_1 , днз НОМЕР_2 ;

Volkswagen Jetta 1,4 TSI, шасі НОМЕР_4 , днз НОМЕР_12;

Volkswagen Polo Sedan 1,61 Benzin, шасі НОМЕР_5 , днз НОМЕР_13;

Volkswagen Polo Sedan 1,61 Benzin, шасі НОМЕР_6 , днз НОМЕР_14;

Volkswagen Touareg NF 3,0 I V6 TDI , шасі НОМЕР_8 , днз НОМЕР_15;

Volkswagen Polo A5 1,4 I Benzin , шасі НОМЕР_10 , днз НОМЕР_11 .

22.08.2017 Позивач оплатив рахунок № 5 від 18.08.2017 на суму 89480,00 грн. (копія рахунку на оплату № 5 від 18.08.17 та платіжного доручення № 4124 від 22.08.2017 на аркуші справи 14, 15), однак станом на 01.04.2019 зазначені транспортні засоби замовнику не повернуті, кошти від лізингоодержувачів за відповіднними договорами лізингу не надходили.

Відповідно до умов п. 3.5.2 Договору термін надання послуг з повернення об`єктів лізингу складає шість місяців з моменту прийняття Замовником рішення про початок надання послуг. По закінченню цього терміну Сторони узгоджують і приймають рішення про продовження терміну надання послуг за конкретним завданням або про їх припинення.

Протягом шести місяців після оплати авансового внеску об`єкти лізингу не вилучено, кошти за договорами лізингу, предметами яких є зазначені автомобілі, Замовнику не надходили.

Таким чином, починаючи з 23.02.2018 закінчився строк надання послуг з повернення вказаних вище об`єктів лізингу. Рішення про продовження терміну їх надання сторонами не приймалося.

Відповідно до умов п. 6.1.3 Договору якщо виконавцем протягом встановлених строків не буде виконане жодне Завдання, аванс у повному розмірі підлягає поверненню Замовнику протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати отримання відповідної вимоги Замовника на адресу Виконавця.

Отже, сторони у Договорі узгодили умови, за настання яких у Відповідача виникає грошове зобов`язання щодо повернення суми авансу: «отримання відповідної вимоги Замовника на адресу Виконавця».

Послуги передбачені Договором з повернення вказаних об`єктів лізингу не були надані протягом шести місяців і рішення про продовження терміну їх надання не узгоджувалося сторонами, а Відповідач до цього часу не повернув Позивачеві аванс у розмірі 89480,00 грн.

Позивач вчиняв заходи досудового врегулювання спору шляхом направлення Відповідачу претензії від 15.02.2019 у якій вимагав протягом десяти робочих днів з дня отримання листа повернути вказану суму авансу, при цьому, Позивач не зазначав про припинення (розірвання) Договору, або відмову від договору в односторонньому порядку, однак, як зазначає сам Позивач у позовній заяві, лист (вимога) повернувся Позивачу за закінченням встановленого строку зберігання. Отже, вимога позивача щодо повернення суми авансу Відповідачем отримана не була.

За вказаних обставин, та з урахуванням умов п. 10.1 Договору щодо автоматичної пролонгації строку його дії, у Відповідача не виникло грошове зобов`язання з повернення авансу у розмірі 89480,00 грн., передбачене умовами пункту 6.1.3 укладеного сторонами Договору, а право Позивача на повернення вказаної суми авансу не є порушеним.

З огляду на відсутність зі сторони Відповідача факту прострочення вказаного грошового зобов`язання за Договором, Позивачем передчасно нараховано суми з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних. Що стосується суми пені, то застосування останньої та її розмір, крім зазначеного вище, не передбачено умовами Договору.

Аргументи, наведені позивачем, щодо наявності підстав для задоволення позову не приймаються судом, оскільки не відповідають фактичним обставинам справи, умовам укладеного сторонами Договору та вимогам законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до положень ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України: "неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання".

Відповідно до частини 2 статті 551 ЦК України: "якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань": «платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін».

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (частина шоста статті 231 ГК України).

Відповідно до положень частин 1 та 3 ст. 74, 76 - 79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З`ясувавши викладені обставини, дослідивши подані докази, оцінивши аргументи учасників справи, суд дійшов висновку, що права Позивача, за захистом яких він звернувся до господарського суду не були порушені Відповідачем, тому заявлені позивачем вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В даному випадку судові витрати, понесені позивачем у вигляді сплати 1921,00грн. судового збору, покладаються на Позивача.

З урахуванням викладених обставин та норм права, керуючись ст. ст. 129, 233, 236 - 238, 240, 241, 247 - 252, 256, 257, підпунктами 17.1, 17.5. підпункту 17, пункту 1 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційні скарги на рішення суду подаються учасниками справи протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення, через місцевий суд, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності новою редакцією Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Дата складання повного рішення 20.05.19.

Суддя Ю.В. Гридасов