ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року Справа № 906/987/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Миханюк М.В., суддя Коломис В.В. , суддя Дужич С.П.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Житомирської області, ухваленого 19.12.18р. суддею Кравець С.Г. о 10:52 у м.Житомирі, повний текст складено 21.12.18р. у справі № 906/987/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м.Київ)

до Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України в Житомирській області (№70) (м.Бердичів, Житомирська область)

про стягнення 37366,28грн.

Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до частин 2, 10 статті 270, частини 13 статті 8 та частини 3 статті 252 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду з позовом до Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України в Житомирській області (№70) про стягнення 37366,28грн з яких: 2480,36грн 3% річних та 34885,92грн інфляційних втрат за невиконання умов договору №13/3275-БО-10 купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012р.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем вимоги пункту 6.1. договору №13/3275-БО-10 від 28.12.2012р. купівлі-продажу природного газу щодо несвоєчасної оплати за переданий газ.

Вказав, що рішенням господарського суду Житомирської області у справі №906/327/15 позов задоволено станом на 28.11.2014р. а тому усі нарахування за цим позовом здійснюються з 29.11.2014 року станом на дату остаточного розрахунку 19.07.2016р. без врахування дня оплати 19.07.2016р..

Рішенням господарського суду Житомирської області від 19.12.2018 року у справі №906/987/18 позов задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України в Житомирській області (№70) (13306, Житомирська область, м.Бердичів, вул.Низгірецька, буд.1; ідентифікаційний код 08679988) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м.Київ, вул.Богдана Хмельницького, буд.6; ідентифікаційний код 20077720): 2476,08грн 3% річних, 26376,27грн інфляційних втрат, 1360,53грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Обґрунтовуючи рішення, суд з посиланням на ст.ст. 11, 525, 526, 530, 599, 625, 629 ЦК України, постанову Верховного Суду України від 12.04.2017р у справі № 906/1072/15, постанову Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" (із змінами) здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних та перевіривши правильність визначення періоду нарахування вказав, що правомірними є стягнення з відповідача 3% річних у сумі 2476,08 грн. та інфляційних втрат в сумі 26376,27 грн., в решті нарахування є безпідставними.

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 19.12.2018 року у справі №906/987/18 в частині, якою відмовлено у стягненні інфляційних втрат та прийняти в цій частині нове рішення про стягнення на його користь інфляційних втрат у сумі 8 509,65 грн..

Так, з посиланням на ст.625 ЦК України, лист Верховного суду України від 03.04.97 № 62-97 «Про рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ», п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", постанови Верховного Суду від 17.07.18р. у справі №904/10242/17, від 04.12.2018 року у справі №913/63/18 вказує, що нарахування інфляційних втрат за наступний період здійснюється із урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця.

Відзиву на апеляційну скаргу від відповідача не надійшло, що в силу ч.3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до абз. 1 ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За приписами ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (абз. 2 ч. 10 ст. 270 ГПК України).

Від учасників справи клопотань про розгляд апеляційної скарги у даній справі в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не надходило.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Житомирської області від 19.12.2018р. у справі №906/987/18 за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла до наступного висновку.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 28.12.2012р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець/позивач) та Державним підприємством "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України в Житомирській області (№70) (покупець/відповідач) укладено договір №13/3275-БО-10 купівлі-продажу природного газу (далі-договір) (а.с.13-18).

Питання щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором №13/3275-БО-10 від 28.12.2012р. купівлі-продажу природного газу, пені, інфляційних та 3% річних за несвоєчасне проведення розрахунків було предметом розгляду у справі №906/327/15 за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України в Житомирській області (№70).

Так, рішенням Господарського суду Житомирської області від 26.05.2015р. у справі №906/327/15 позов задоволено частково. Припинено провадження у справі в частині стягнення 4992,32грн боргу. Стягнуто з Державного підприємства "Підприємство Бердичівської виправної колонії управління державної пенітенціарної служби України в Житомирській області" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 49504,31грн заборгованості за отриманий природний газ, 8450,93грн пені, 10348,40грн інфляційних, 2621,26грн річних, 1827грн витрат по оплаті судового збору (а.с.58-61). Дане рішення набрало законної сили.

З позовної заяви ПАТ НАК "Нафтогаз України" від 07.03.2015р., розрахунків штрафних санкцій у справі №906/327/15 вбачається, що позивачем заявлялись вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат за період з травня 2013р. по жовтень 2014р. та 3% річних за період з 14.02.2013р. по 13.07.2014р. і за вказані періоди рішенням суду від 26.05.2015р. у справі №906/327/15 було стягнуто з відповідача на користь позивача 10348,40грн інфляційних та 2621,26грн 3% річних.

Обґрунтовуючи позовні вимоги у даній справі позивачем заявлено про стягнення з відповідача 37366,28грн з яких: 2480,36грн 3% річних за період з 29.11.2014р. по 18.07.2016р та 34885,92грн інфляційних втрат, нарахованих за період з листопада 2014р. по червень 2016р., тобто за наступний період і по дату проведення відповідачем остаточного розрахунку за договором. Позивач посилаючись на положення ст.625 ЦК України, зокрема зазначає, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з прийняттям судового рішення, а наявність судового акту про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Як зазначалося вище, рішенням господарського суду Житомирської області від 19.12.2018 року у справі №906/987/18 позов задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України в Житомирській області (№70) (13306, Житомирська область, м.Бердичів, вул.Низгірецька, буд.1; ідентифікаційний код 08679988) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м.Київ, вул.Богдана Хмельницького, буд.6; ідентифікаційний код 20077720): 2476,08грн 3% річних, 26376,27грн інфляційних втрат, 1360,53грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Причиною апеляційного перегляду стало питання правомірності відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 8 509,65 грн. інфляційних втрат.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що склалися апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 цього Кодексу).

При цьому судом враховується, що прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч.2 ст.625 ЦК України сум (постанова Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" (із змінами)).

Отже, чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з прийняттям судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як унормовано приписами статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У розгляді справи судом першої інстанції не враховано те, що: заборгованість станом на листопад 2014 року вже існувала; інфляційні втрати за жовтень 2014 року, нараховані на суму основного боргу, стягнуті згідно з рішенням господарського суду Житомирської області від 26.05.2015р. у справі №906/327/15. При цьому, інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання, відповідно, нарахування інфляційних втрат за наступний період (з листопада 2014 року по червень 2016 року включно) обґрунтовано здійснено позивачем з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця (жовтень 2014 року).

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.07.2018р. у справі №904/10242/17, від 04.12.2018 року у справі №913/63/18.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За наведеного, судова колегія зазначає, що висновки місцевого господарського суду про відмову у стягненні 8509,65 грн. інфляційних втрат є помилковими, оскільки вони не узгоджуються з нормами чинного законодавства та обставинами справи, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, в цій частині, підтверджуються належними доказами та відповідають нормам чинного законодавства, відповідно, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" підлягає до задоволення.

Згідно із п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення господарського суду Житомирської області від 19.12.2018 року у справі №906/987/18 підлягає скасуванню в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача 8509,65 грн. інфляційних втрат з прийняттям в цій частині нового рішення про задоволення позову.

За наведеного, в силу вимог ст. 129 ГПК України, судові витрати за подачу позову та апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Житомирської області від 19.12.18р. у справі № 906/987/18 задоволити.

2. Рішення господарського суду Житомирської області від 19.12.18р. у справі № 906/987/18 скасувати в частині відмови у задоволенні позову про стягнення 8509 (вісім тисяч п`ятсот дев`ять) грн. 65 коп. інфляційних втрат та прийняти в цій частині нове рішення, яким позов в цій частині задоволити.

3. Стягнути з Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України в Житомирській області (№70) (13306, Житомирська область, м.Бердичів, вул.Низгірецька, буд.1; ідентифікаційний код 08679988) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м.Київ, вул.Богдана Хмельницького, буд.6; ідентифікаційний код 20077720) 8509 (вісім тисяч п`ятсот дев`ять) грн. 65 коп. інфляційних втрат та 401 (чотириста одну ) грн. 24 коп. витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви.

4. В решті рішення господарського суду Житомирської області від 19.12.18р. у справі №906/987/18 залишити без змін.

5. Стягнути з Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України в Житомирській області (№70) (13306, Житомирська область, м.Бердичів, вул.Низгірецька, буд.1; ідентифікаційний код 08679988) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м.Київ, вул.Богдана Хмельницького, буд.6; ідентифікаційний код 20077720) 2643 (дві тисячі шістсот сорок три) грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

6. Видачу наказів доручити господарському суду Житомирської області.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 287 ГПК України.

8. Справу №906/987/18 повернути до господарського суду Житомирської області.

Головуючий суддя Миханюк М.В.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Дужич С.П.