ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2019м. ДніпроСправа № 904/284/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мельниченко І.Ф. за участю секретаря судового засідання Прокопенко А.В. розглянув спір

за позовом Фермерського господарства "Свитязь", смт. Васильківка, Васильківський р-н, Дніпропетровська область

до Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області, с. Миколаївка, Васильківський район, Дніпропетровська область

про визнання незаконним і скасування рішення сільської ради в частині

Представники:

від позивача адвокат Курячий А.М. (ордер № 213/009 від 03.10.18)

від відповідача головний спеціаліст відділу земельних відносин виконкому Яковлев О.В. (ордер № 213/009 від 03.10.18) дов. № 110 від 20.02.19

СУТЬ СПОРУ:

Фермерське господарство "Свитязь" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із позовом про визнання незаконним та скасування рішення Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області "Про припинення права постійного користування земельними ділянками" № 203-14/VII від 15.11.2018 року в частині його положення щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:010 :0238 площею 46, 0306 га:

- про припинення права постійного користування земельною ділянкою;

- про визначення земельної ділянки землею запасу сільськогосподарського призначення;

- про те, що відділу земельних відносин виконавчого комітету Миколаївської сільської ради, з метою впорядкування території громадян, забезпечити внесення відповідних змін до державного земельного кадастру та до державного реєстру речових прав.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_2 площею 46, 0306 га знаходиться у фактичному користуванні ФГ «Свитязь», а головою та членом останнього є ОСОБА_1 . - донька громадянина ОСОБА_2 , якому було видано державний акт на право постійного користування цією ділянкою. Так, позивач вважає, що після смерті громадянина ОСОБА_2 право постійного користування спірною земельною ділянкою збереглось за ФГ «Свитязь», якому фактично вказана земельна ділянка була надана у постійне користування для ведення селянського (фермерського) господарства. З огляду на вказані обставини, позивач вважає, що оскаржуваним рішенням порушено його права та інтереси.

Крім того, позивач вказує на те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням вимог ст. 141 Земельного кодексу України та ст. 412 Цивільного кодексу України, які містять вичерпний перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою та серед яких відсутня така підстава для припинення, як смерть землекористувача.

Відповідач виклав заперечення проти позову у відзиві, який надійшов від останнього 21.02.2019.

Заперечуючи проти задоволення вимог позивача, Миколаївська сільська рада Васильківського району Дніпропетровської області зазначає, що спірна земельна ділянка надавалась у постійне користування громадянину ОСОБА_2 та вона не входить до складу майна фермерського господарства, тому не може використовуватись цим господарством після смерті ОСОБА_2 , оскільки будь-які права приватних осіб щодо вказаної земельної ділянки припинились зі смертю належного користувача. В свою чергу, ФГ «Свитязь» дії щодо оформлення прав на земельну ділянку не вчинялись.

ФГ «Свитязь» 12.03.2019 подано відповідь на відзив, в якій останній не погоджується із запереченнями відповідача та зазначає, що з системного аналізу норм Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» випливає, що незважаючи на те, що державний акт на право постійного користування земельною ділянкою оформлявся на фізичну особу - засновника фермерського господарства, сама земельна ділянка мала тісний зв`язок з конкретним фермерським господарством - ФГ «Свитязь», для створення якого вона надавалась та в подальшому використовувалась саме фермерським господарством як юридичною особою з покладення на останнього всіх прав та обов`язків землекористувача. В підтвердження вказаної позиції позивач посилається на практику Верховного суду.

Одночасно із поданням позовної заяви, ФГ "Свитязь" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із заявою про забезпечення позову, в якій просило:

1. Зупинити дію рішення Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області "Про припинення права постійного користування земельними ділянками" № 203-14/VII від 15.11.2018 року в частині його положення щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:010 :0238 площею 46, 0306 га, - до набрання рішенням суду в даній справі законної сили.

2. Заборонити Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області виставляти земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 площею 46, 0306 га, яка розташована на території Добровільської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 207) на земельні торги, - до набрання рішенням суду в даній справі законної сили.

3. Заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 площею 46, 0306 га яка розташована на території Добровільської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 207), - до набрання рішенням законної сили.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 28.01.2019 вказану вище заяву про забезпечення позову задоволено в повному обсязі.

25.02.2019 представником позивача в підготовчому засіданні подано клопотання про витребування від відповідача доказів, а саме:

- результати поіменного голосування за рішенням Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області "Про припинення права постійного користування земельними ділянками" № 203-14/VII від 15.11.2018 року;

- протокол чотирнадцятої сесії (позачергової) VII скликання Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області;

- інформацію про кількісний склад депутатського корпусу Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області станом на 15.11.2018 року (день прийняття оскаржуваного рішення відповідача);

- "Позитивні" висновки постійної комісії з питань земельних відносин, природокористування, планування території, будівництва, архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою, "враховуючи" які, відповідач прийняв рішення "Про припинення права постійного користування земельними ділянками" № 203-14/VII від 15.11.2018 року;

- інформацію про кількісний склад постійної комісії з питань земельних відносин, природокористування, планування території, будівництва, архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою станом на день прийняття вищезазначених висновків;

- результати поіменного голосування за рішенням Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області "Про прийняття земель сільськогосподарського призначення державної власності в комунальну власність" від 17.10.2018 року № 186-13/VII;

- інформацію про кількісний склад депутатського корпусу Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області станом на 17.10.2018 року (день прийняття відповідачем рішення від 17.10.2018 року № 186-13/VII);

- докази виконання вимог ст. 148-1 ЗК України, в тому числі доказ опублікування у друкованих засобах масової інформації повідомлення про перехід права власності на земельну ділянку з кадастровим номером : 01:010 : 0238 площею 46,0306 га від держави до територіальної громади.

В підготовчому засіданні 19.03.2019 представником відповідача подано клопотання про залучення документів до матеріалів справи, які просив витребувати позивач у своєму клопотанні від 25.02.2019.

22.04.2019 представником позивача через канцелярію господарського суду подані письмові пояснення з приводу поданих відповідачем доказів.

У вказаних поясненнях позивач зазначає, що відповідачем не надано «позитивні» висновки постійної комісії з питань земельних відносин, а надано лише витяг з протоколу засідання постійної комісії з питань земельних відносин, оскільки такі висновки, на думку позивача, не складались, а тому це також свідчить про незаконність оскаржуваного рішення сільської ради. Крім того, позивач вказує на те, що оскаржуване рішення було прийнято без обговорення та з порушенням вимог ч. 11 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» щодо вчасного оприлюднення рішення.

Ухвалою від 29.01.2019 господарським судом відкрито провадження у справі № 904/284/19, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 25.02.2019.

Ухвалою від 25.02.2019 гоосподарським судом відкладено підготовче засідання до 19.03.2019 та відкладено розгляд клопотання позивача про витребування доказів.

Ухвалою від 19.03.2019 господарським судом продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів до 29.04.2019 та відкладено підготовче засідання до 23.04.2019.

Крім того, з огляду на відсутність доказів надсилання клопотання відповідача про залучення доказів, яке подано до суду 19.03.2019, позивачу господарський суд зобов`язав відповідача в строк до 22.03.2019 надіслати його позивачу, докази чого надати суду.

Ухвалою від 23.04.2019 господарським судом закрито підготовче провадження у справі № 904/284/19 та справу призначено до розгляду по суті на 14.05.2019.

14.05.2019 у судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення (ст. 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, заслухавши представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

12.02.2001 на підставі рішення 12 сесії ХХІІІ скликання Васильківської районної Ради народних депутатів Васильківського району Дніпропетровської області від 28 липня 2000 року № 285 громадянину ОСОБА_2 надано у постійне користування земельну ділянку, площею 46, 0306 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території Добровільської сільської ради для ведення селянського (фермерського) господарства та видано державний акт на право постійного користування землею серії ДП ВС 246, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 20-24).

14.12.1999 було зареєстровано створення Фермерського господарства «Свитязь» (далі - Позивач), засновником, головою та членом якого був ОСОБА_2 (а.с. 29).

Згідно Статуту, затвердженого рішення зборів членів ФГ «Свитязь» від 05.02.2013, фермерське господарство створено на підставі державного акту на право постійного користування землею.

15.11.2018 на чотирнадцятій сесії VII скликання Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області прийнято рішення № 203-14/VII «Про припинення права постійного користування земельними ділянками» про:

- припинення, у зв`язку зі смертю землекористувачів, прав постійного користування земельними ділянками комунальної власності Миколаївської сільської ради сільськогосподарського призначення;

- визнання земельних ділянок комунальної власності Миколаївської сільської ради сільськогосподарського призначення землями запасу сільськогосподарського призначення (16.00 - земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичним особам);

- забезпечення відділом земельних відносин виконавчого комітету Миколаївської сільської ради, з метою впорядкування території громади, внесення відповідних змін до державного земельного кадастру та державного реєстру речових прав (а.с. 17-18).

Згідно Додатку 1 до вказаного вище рішення Миколаївської сільської ради до земельних ділянок комунальної власності сільськогосподарського призначення, право постійного користування яких припинилось, у зв`язку зі смертю землекористувача відноситься, зокрема, земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_2 , загальною площею 46, 0306 га, яка на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії ДП від 12.02.2001 була надана ОСОБА_2 (а.с. 19).

ФГ «Свитязь» не погоджується із вказаним вище рішенням, вважаючи його таким, що прийнято з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки, спірна земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_2 фактично була надана ОСОБА_2 для створення фермерського господарства «Свитязь», яке і є її фактичним землекористувачем.

Крім того, стаття 141 Земельного кодексу України та стаття 412 Цивільного кодексу України містять вичерпний перелік підстав для припинення права користування земельної ділянкою, серед яких відсутня така підстава, як смерть землекористувача.

З огляду на викладене, ФГ «Свитязь» просить господарський суд визнати незаконним та скасувати спірне рішення Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області № 203-14/VII від 15.11.2018.

Заявлені вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 50 Земельного кодексу України ( у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) громадянам України, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство, передаються за їх бажанням у власність або надаються в користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки, включаючи присадибний наділ.

За змістом статті 2 Закону України "Про селянське (фермерське) господарство" селянське (фермерське) господарство є формою підприємництва громадян України, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією. Членами селянського (фермерського) господарства можуть бути подружжя, їх батьки, діти, які досягли 16-річного віку, та інші родичі, які об`єдналися для роботи в цьому господарстві. Членами селянського (фермерського) господарства не можуть бути особи, в тому числі родичі, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом, угодою). Селянське (фермерське) господарство може бути створено однією особою. Головою селянського (фермерського) господарства є його засновник або особа, яка є його правонаступником.

Згідно з частиною 5 цієї норми на ім`я голови селянського (фермерського) господарства видається відповідно державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право постійного користування землею. З ним укладається договір на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди. Складаються також інші документи відповідно до законодавства України.

За змістом статті 7 Земельного кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) користування землею може бути постійним або тимчасовим. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, зокрема, громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства.

Частинами 1 і 3 статті 23 Земельного кодексу України передбачено, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

Відповідно до частин 1 і 3 статті 9 Закону України "Про селянське (фермерське) господарство" (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) після одержання державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право постійного користування землею або укладення договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, селянське (фермерське) господарство підлягає у 30-денний термін державній реєстрації у Раді народних депутатів, що передала у власність чи надала у користування земельну ділянку.

Сільська, селищна, міська Рада народних депутатів заносить до спеціальної погосподарської книги дані про склад господарства, передану у власність та надану у користування господарству земельну ділянку.

01.08.2003 набрав чинності Закон України від 19.06.2003 № 973-ІV "Про фермерське господарство", за змістом статті 2 якого відносини, пов`язані із створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України.

Статтею 7 цього Закону передбачено, що надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Згідно з пунктом "а" частини 3 статті 22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам, зокрема, для ведення фермерського господарства.

За змістом статті 13 Конституції України кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. До таких об`єктів належать, зокрема, земельні ділянки.

Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону (частина 3 статті 41 Конституції України).

У Рішенні Конституційного Суду від 22.09.2005 № 5-рп/2005 у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України (справа про постійне користування земельними ділянками) зазначено, що суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт. Чинний Земельний кодекс України серед підстав набуття права на землю громадянами та юридичними особами не називає оформлення чи переоформлення прав на земельні ділянки.

Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (частина 1); набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частина 2).

Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації (частина 1 статті 125 цього Кодексу).

У зазначеному Рішенні Конституційного Суду України також наголошено, що суб`єктивне право постійного користування земельною ділянкою суттєво відрізняється від суб`єктивного права власності на землю та суб`єктивного права оренди. Хоча власники землі та орендарі поряд із повноваженнями щодо володіння та користування наділяються і повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками (орендарі - в частині передачі земель у суборенду за згодою власника), а постійні користувачі такої можливості позбавлені, у їх праві на землю є ряд особливостей і переваг:

- право постійного землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди, і може бути припинено лише з підстав, передбачених законодавством;

- права та обов`язки постійних землекористувачів визначені чинним земельним законодавством і не підлягають договірному регулюванню (не можуть бути звужені);

- постійні землекористувачі, як і землевласники, сплачують земельний податок, розмір якого визначається відповідно до чинного законодавства, на відміну від договірного характеру орендної плати;

- земельні ділянки у постійне користування передаються у порядку відведення безоплатно з наступним посвідченням цього права шляхом видачі державного акта на право постійного користування земельною ділянкою; оплаті має підлягати лише виготовлення технічної документації на земельну ділянку, що здійснюється на договірних засадах із уповноваженою землевпорядною організацією.

Відповідно до статей 13, 14, пункту 7 частини 1 статті 92 Конституції України правовий режим власності та користування землею визначається законами України. Правовий режим власності означає врегулювання нормами закону земельних відносин, порядку та умов поділу земель на категорії, правове визначення форм власності на землю, порядку набуття і здійснення права власності, а також права постійного чи тимчасового землекористування щодо управління землями тощо, реалізацію та позбавлення цього права, функції, компетенцію органів державної влади і місцевого самоврядування.

Згідно з пунктом 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України землекористувачами є юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у постійне користування, перебувають у власності держави або у власності територіальної громади до переоформлення у встановленому порядку та отримання у власність чи користування (постанова Верховного Суду України від 23.11.2016 у справі № 657/731/14-ц).

Відповідно до частини 3 статті 407 Цивільного кодексу України право користування земельною ділянкою державної або комунальної власності для сільськогосподарських потреб не може бути відчужено її землекористувачем іншим особам, внесено до статутного фонду, передано у заставу.

Єдиним належним і допустимим доказом належності спірної земельної ділянки тій чи іншій особі є наявність правовстановлюючого документа.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказів оформлення ФГ "Свитязь" права постійного користування спірною земельною ділянкою, матеріали справи не містять.

Разом з тим, належність громадянину ОСОБА_2 права постійного користування земельною ділянкою підтверджується Державним актом на право постійного користування землею від 12.01.2001.

Таким чином, виходячи з аналізу норм законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, навіть після створення селянського (фермерського) господарства на базі відповідної земельної ділянки право постійного користування даною ділянкою залишається пов`язаним із особою користувача, якому видано Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, оскільки лише даному користувачеві та відповідному органу місцевого самоврядування (а не фермерському господарству як юридичній особі) законом надано право на передання такої ділянки іншим особам у тимчасове користування.

Тобто, саме по собі створення селянського (фермерського) господарства у відповідності до Закону України "Про селянське (фермерське) господарство" не засвідчує факт безпосереднього користування цим господарством земельною ділянкою, переданої в користування його засновнику, та не виключає можливості її використання безпосередньо засновником, як користувачем, на свій власний розсуд.

Вказане вище узгоджується із позицією Касаційного господарського суду у складі Верховного суду, яка викладена у постанові від 24.04.2019 у справі № 922/2103/17 та постанові від 18.03.2019 у справі №922/3312/17.

З огляду на відсутність обставин, що підтверджують факт приналежності ФГ "Свитязь" на титулі постійного користування спірної земельної ділянки та відповідно відсутність порушеного права останнього при прийнятті Миколаївською сільською радою оскаржуваного рішення, у господарського суду відсутні підстави для задоволення вимог позивача.

Крім того, господарський суд звертає увагу на те, що за змістом статті 31 Земельного кодексу України землі фермерського господарства можуть складатися із:

а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі;

б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності;

в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Аналогічні положення наведено у статті 12 Закону України "Про фермерське господарство".

Таким чином, вказаними вище положеннями законодавства встановлено механізм набуття фермерським господарством у користування земельних ділянок для ведення своєї діяльності, доказів дотримання якого матеріали справи також не містять.

Крім того, як свідчать матеріали справи, ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 28.01.2019 задоволено заяву ФГ «Свитязь» про забезпечення позову та вжито заходів забезпечення позову, шляхом:

1. Зупинення дії рішення Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області "Про припинення права постійного користування земельними ділянками" № 203-14/VII від 15.11.2018 року в частині його положення щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:010 :0238 площею 46, 0306 га, - до набрання рішенням суду в даній справі законної сили.

2. Заборони Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області виставляти земельну ділянку з кадастровим номером : 01:010 :0238 площею 46, 0306 га, яка розташована на території Добровільської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 207) на земельні торги, - до набрання рішенням суду в даній справі законної сили.

3. Заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 площею 46, 0306 га яка розташована на території Добровільської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 207), - до набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ч. 9, 10 ст. 145 Господарського процесуального кодексу України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

В такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

З огляду на викладене та зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог, заходи забезпечення позову, вжиті господарським судом відповідно до ухвали від 28.01.2019, підлягають скасуванню.

Керуючись ст.ст. 7, 23, 31, 50, 116, 125 Земельного кодексу України, ст. 407 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 5, 7, 9 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство, ст. 12 Закону України «Про фермерське господарство», ст. 13, 93 Конституції України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Фермерського господарства «Свитязь» до Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області про визнання незаконним і скасування рішення сільської ради "Про припинення права постійного користування земельними ділянками" № 203-14/VII від 15.11.2018 року в частині щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:010:0238 - відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 28.01.2019 у справі № 904/284/19.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повне рішення складено 17.05.2019

Суддя І.Ф. Мельниченко