ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2019 р. Справа№ 910/15366/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Руденко М.А.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

розглянувши апеляційну скаргу Державного комітету телебачення і радіомовлення України на рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2019 у справі №910/15366/18 (суддя Морозов С.М., повний текст складено - 11.02.2019) за позовом Державного комітету телебачення і радіомовлення України до Видавництва Національної спілки письменників України "Український письменник" про стягнення 17 020,00 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Державний комітет телебачення і радіомовлення України (позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Видавництва Національної спілки письменників України "Український письменник" (відповідач) суми завищеної вартості видавничої продукції (послуг) з урахуванням рівня рентабельності (10 % від собівартості) та суми витрат на доставку (5 % від собівартості) за Договором № 188 про закупівлю від 25.08.2015 року в розмірі 17 020,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за результатами ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Держкомтелерадіо Держаудитслужбою встановлені порушення, допущені відповідачем під час реалізації програми "Українська книга" за договором.

Позивач стверджує, що витрати по статті "Загальновидавничі витрати" за договором були віднесені відповідачем із розрахунку 12 місяців, що призвело до їх завищення на суму 14 800,00 грн. Як наслідок, вартість видавничої продукції (послуг) з урахуванням рівня рентабельності (10 % від собівартості) та суми витрат на доставку (5 % від собівартості) завищено загалом на суму 17 020,00 грн.

З урахуванням викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача вказані грошові кошти в сумі 17 020,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.02.2019 у справі №910/15366/18 у задоволенні позову відмовлено повністю.

При прийнятті зазначеного рішення суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем обставин порушення відповідачем встановлених вимог щодо здійснення господарської діяльності, що в межах наявних між сторонами правовідносин призвело б до завдання позивачу збитків, стягнення яких він вимагає в судовому порядку.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2019 у справі №910/15366/18 скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт, посилаючись на положення ч. 1 ст. 906 Цивільного кодексу України, вказує на порушення відповідачем умов договору та завищення вартості видавничої продукції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного комітету телебачення і радіомовлення України на рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2019 у справі №910/15366/18; роз`яснено учасникам, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Також, вказаною ухвалою учасникам справи встановлено строк для подання відзивів, заперечень на апеляційну скаргу та інших заяв/клопотань протягом 15 днів з моменту отримання даної ухвали.

Вказана ухвала була отримана позивачем - 21.03.2019, а відповідачем 28.03.2019, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

У встановлений судом строк від сторін жодних клопотань, в тому числі і про розгляд справи у судовому засіданні, до суду не надійшло.

Крім цього, відповідачем не було подано до суду відзиву на апеляційну скаргу.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між Державним комітетом телебачення і радіомовлення України (замовник) та Видавництвом Національної спілки письменників України "Український письменник" (виконавець) 25.08.2015 року укладено Договір про закупівлю № 188 (далі - Договір), відповідно до п. п. 1.1., 1.2. якого виконавець зобов`язувався у 2015 році надати послуги щодо друкування, інші (ДК 016: 2010 код 18.12.1) (послуги з підготовки, виготовлення і розповсюдження (доставки) видань) - 53 лоти лот 13 - Гранослов автор Дмитро Павличко за програмою "Українська книга" (далі - послуги).

Згідно з п. 2.1. Договору виконавець повинен підготувати та виготовити видання, якість якого відповідає вимогам, передбаченим Технічним завданням, що є невід`ємним додатком до цього Договору.

Відповідно до п. 3.1. Договору його ціна визначена відповідно до Планового кошторису витрат, що є невід`ємним додатком до Договору, і становить 112 000,00 грн. без ПДВ.

Положеннями п. 4.1. Договору передбачено, що оплата за надані послуги здійснюється шляхом перерахування коштів на підставі підписаного Акту наданих послуг.

У матеріалах справи містяться погоджені у двосторонньому порядку Додаток № 1 - Плановий кошторис витрат, Додаток № 2 - Технічне завдання та фактичний кошторис витрат до Договору.

Відповідно до наявного у матеріалах справи Акту № 01/188 приймання-передачі наданих послуг від 15.12.2018 сторонами підтверджено, що послуги, передбачені Договором, надані виконавцем у встановлений термін, у повному обсязі та із дотриманням інших умов згаданого вище Договору.

Також, у Акті зазначена загальна вартість послуг, яка становить 112 000,00 грн.

Зазначений Акт підписано представниками сторін та скріплено їх печатками.

Позивачем була повністю оплачена відповідачу вартість наданих останнім послуг за договором, що підтверджується копією платіжного доручення № 1111 від 15 грудня 2015 року на суму у розмірі 112 000,00 грн.

Разом з тим, за результатами ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Державного комітету телебачення і радіомовлення України за період з 01.01.2014 по 31.08.2016 Держаудитслужбою встановлені порушення, допущені відповідачем під час реалізації програми "Українська книга" за договором.

Відповідно до Акту № 03-21/6 від 30.11.2016 за результатами зустрічної звірки, проведеної у Видавництві Національної спілки письменників України "Український письменник" встановлено, що у 2015 році за договорами, укладеними з Держкомтелерадіо Видавництвом підготовлено та надруковано 16 видань, в тому числі 12 видань - за договорами, укладеними 25.08.2015 та 4 за договорами від 06.11.2015 року. Загальна вартість договорів відповідно до планових та фактичних кошторисів витрат, які є невід`ємною частиною договорів, становила 1484,4 тис. грн. Вартість видавничої продукції (послуг) здійснювалась Видавництвом за такими статтями витрат: оплата авторського та художнього гонорарів, витрати на додрукарські процеси, поліграфічне виконання, придбання паперу, картону, палітурних та інших матеріалів, загальновидавничих витрат, рентабельності (10 % від собівартості) та витрат на доставку до споживачів (5 % від собівартості). Роботи за договорами Видавництвом передбачено виконати у серпні-грудні 2015 року, починаючи з 25.08.2015 (за 12 договорами) та листопада-грудня 2015 року, починаючи з 06.11.2015 (за 4 договорами), та відповідно віднесення витрат розпочати з дати укладення договорів. Проте, відповідно до розрахунків, за статтею "Загальновидавничі витрати", наданих під час зустрічної звірки, витрати до цієї статті віднесено Видавництвом із розрахунку 12 місяців, які склали 201300,00 грн. Отже, сума загальновидавничих витрат завищена на суму 135 800,00 грн. (201300,00 грн. - 65500,00 грн.). Як наслідок, вартість видавничої продукції (послуг) з урахуванням рівня рентабельності (10 % від собівартості) та суми витрат на доставку (5 % від собівартості) завищено загалом на суму 156200,00 грн. Необґрунтовані витрати у повному обсязі включені до планових кошторисів, які є невід`ємною частиною договорів, а також до фактичних кошторисів та актів наданих послуг.

Також, в матеріалах справи наявна довідка Держаудитслужби від 04.11.2016 № 03-21/1/82-з зустрічної звірки у Видавництві Національної спілки письменників України "Український письменник" з метою підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків з Державним комітетом телебачення та радіомовлення України за період з 01.01.2014 по 31.08.2016.

Зустрічною перевіркою встановлено, що Видавництво на виконання договорів, укладених з Держкомтелерадіо у 2015 році, отримало кошти на підготовку, друк та розповсюдження видань за програмою "Українська книга", а саме згідно договору № 188 від 25.08.2015, автор Д.Павличко, вартість 1000 примірників видання книги "Гранослов" становить 112,0 тис. грн. Згідно з наданими до звірки актами приймання-передачі наданих послуг, які передбачені даними договорами, Видавництвом надано послуг в повному обсязі та оплачено Держкомтелерадіо повністю.

Як вже було вказано, предметом позову у даній справі є вимоги про стягнення з відповідача суми завищеної вартості видавничої продукції у розмірі 17 020,00 грн., які визначені позивачем як збитки.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору сторони зобов`язанні у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно ч. 1 до ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Зі змісту статті 632 Цивільного кодексу України вбачається, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, тобто є вільною, за виключенням випадків визначених законом, у яких ціни (тарифи, ставки тощо) встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

В даному випадку сторонами в Договорі було погоджено всі істотні умови, в тому числі щодо ціни, яка визначена Сторонами за взаємною згодою відповідно до Планового кошторису витрат. Плановий кошторис витрат, зокрема, включає такі статті витрат: загальновидавничі витрати - 22 200 грн., рентабельність 10 % - 9739,00 грн. та доставку до споживачів 5% - 4870,00 грн. Зазначений плановий кошторис є додатком № 1 до Договору і підписаний обома сторонами та скріплено їх печатками.

При цьому, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом було вірно зазначено наступне.

Стаття 26-1 ЗУ "Про видавничу справу" (в редакції, чинній на час дії Договору) регулює особливості формування державного замовлення на випуск видавничої продукції.

Вказаною статтею встановлено, що державне замовлення на випуск видавничої продукції формується відповідно до вимог Закону України "Про державне замовлення для задоволення пріоритетних державних потреб" з урахуванням особливостей, передбачених цією статтею. Показниками державного замовлення на випуск видавничої продукції є загальний обсяг друкованого видання, його тираж та вартість. Загальні обсяги випущеної за державним замовленням видавничої продукції повинні відповідати загальним обсягам її розповсюдження. При чому державні замовники як головні розпорядники коштів державного бюджету в межах виділених коштів та виходячи із затверджених показників державного замовлення відповідно до переліку книжкових видань, передбачених до випуску за державним замовленням, що складається на підставі експертних висновків, укладають державні контракти, в яких визначаються економічні і правові зобов`язання сторін та регулюються взаємовідносини замовника і виконавця.

При цьому, вибір виконавців державного замовлення здійснюється у порядку, встановленому Законом України "Про здійснення державних закупівель", а Порядок формування державного замовлення на випуск видавничої продукції та порядок її розповсюдження затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідний Порядок формування державного замовлення на випуск видавничої продукції та її розповсюдження затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 вересня 2012 р. № 850, пунктом 5 якого передбачено, що для підготовки пропозицій до проекту державного замовлення потенційні державні замовники оголошують інформацію про прийом від видавців пропозицій щодо випуску за державним замовленням видань визначеної тематики (далі - пропозиції) та строки їх подання. При чому плановий кошторис витрат додається до відповідних пропозицій.

Отже, враховуючи процедуру відбору виконавців державного замовлення на випуск видавничої продукції, відповідні суми, зазначені відповідачем у плановому кошторисі витрат, які пізніше були відображені у фактичному кошторисі та в акті приймання-передачі, були погоджені самим позивачем ще до моменту виникнення між сторонами договірних відносин - на етапі прийняття пропозицій від потенційних виконавців державного замовлення.

Крім того, п.п. 13, 16 Порядку закріплено, що з метою забезпечення прозорості витрачання коштів державного бюджету, які спрямовуються на виконання державного замовлення, кошторисна вартість видавничої продукції оприлюднюється на офіційному веб-сайті державного замовника, в офіційних друкованих виданнях, на інформаційних стендах або іншим способом. Оплата виконавцям здійснюється відповідно до умов укладених державних контрактів (договорів).

Як вже вказувалося, відповідачем було повністю виконано свої зобов`язання за договором.

Про належне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором свідчить також відсутність з боку позивача претензій та повідомлень про порушення відповідачем умов договору.

Позивач прийняв послуги та оплатив їх за узгодженою сторонами ціною без жодних зауважень, що підтверджується копією платіжного доручення.

Таким чином, в рамках договору, укладеного між сторонами, відповідачем були виконані зобов`язання щодо надання послуг позивачу, які були прийняті ним беззаперечно.

З огляду на викладене, доводи апелянта про порушення відповідачем умов договору відхиляються колегією суддів за необґрунтованістю.

Крім цього, слід зазначити наступне.

Частинами 2, 3 ст. 632 Цивільного кодексу України регламентовано, що зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що у даному випадку зміна ціни договору, який було виконано сторонами, не допускається.

Як вже було зазначено, позивачем суму у розмірі 17 020,00 грн., було заявлено до стягнення як збитки, з посиланням на положення ч. 1 ст. 906 Цивільного кодексу України.

Так, згідно ч. 1 ст. 906 Цивільного кодексу України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків.

За змістом статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Згідно ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Підставою для відшкодування збитків відповідно до п. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України є порушення зобов`язання.

Статтею 224 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управне на сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарських відносин.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України.

Умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв`язку між діями особи та збитками, які складають об`єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Тобто збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Обов`язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв`язок між неправомірними діями і збитками. Збитки є наслідком, а невиконання зобов`язань - причиною.

Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності порушення відповідачем зобов`язання, наявність та розмір понесених збитків, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача.

Як вже було вказано, зобов`язання за договором були виконані відповідачем належним чином та таке виконання прийнято позивачем без жодних зауважень.

Сума наданих відповідачем послуг за договором була оплачена позивачем в повному обсязі.

Враховуючи те, що кошти, які позивач просить стягнути з відповідача, отримано останнім як оплату за надані послуги за договором, вказані кошти не можуть вважатися збитками.

При цьому, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що мала місце протиправна поведінка відповідача, яка спричинила шкідливий результат для позивача.

Таким чином, позивачем не було доведено належними та допустимими доказами протиправної поведінки відповідача у вигляді порушення договірного зобов`язання, яка спричинила шкідливий результат для зобов`язаного контрагента, а отже не може вважатися доведеним причинний зв`язок між заподіяною шкодою та поведінкою особи.

Висновок Державної аудиторської служби України, викладений в Акті ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Державного комітету телебачення і радіомовлення України за період з 01.01.2014 по 31.08.2016 від 30.11.2016 року №03-21/6 не є належним та допустимим доказом, який підтверджує порушення відповідачем договірних зобов`язань і завдання позивачеві збитків, оскільки договір про закупівлю від 25.08.2015 №188 було виконано належним чином, відповідно до його умов, які були погоджені сторонами, в тому числі і щодо вартості послуг, а виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати.

Зазначене узгоджується також з позиціями Верховного Суду України, наведеній в постанові у справі № 3-69гс12 від 22.01.2013, а також Верховного Суду - справі №910/12793/17 від 13.02.2018р., відповідно до яких, виявлені внутрішньою ревізією порушення не можуть впливати на умови спірних договірних відносин та не можуть їх змінювати.

При цьому, сам по собі акт документальної ревізії фінансово-господарської діяльності, яким встановлено завищення відповідачем вартості видавничої продукції (послуг) за договором не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки згідно зі ст. 15 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються.

В свою чергу, виявлення вказаних порушень може бути підставою для притягнення до відповідальності посадових осіб у встановленому чинним законодавством України порядку.

Таким чином, вказаний Акт ревізії є документом, складеним з приводу наявності або відсутності відповідних порушень, та містить лише думку органу, який його склав.

До того ж Довідка Державної аудиторської служби України №03-21/1/82-з від 04.11.2016 не є рішенням суду або іншого повноважного органу, а тому викладені в ній висновки не мають заздалегідь обумовленої сили, тобто вказані документи не можуть бути підставою для стягнення з відповідача коштів, одержаних відповідно до умов Договору.

Верховний Суд України у постанові від 10 вересня 2013 року у справі №21-237а13 зазначив, що акт перевірки не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися. Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не приймає зазначені Акт та Довідку як належні та допустимі докази на підтвердження завищення вартості видавничої продукції (послуг) за Договором, оскільки встановлені під час проведення контрольних заходів підрозділами аудиту, до сфери управління яких належить державне підприємство, факти підлягають доказуванню стороною та оцінці судом на загальних підставах за правилами, встановленими чинним Господарським процесуальним кодексом України.

З огляду на викладене, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, а тому у задоволенні позову про стягнення завищеної вартості видавничої продукції (послуг) в розмірі 17 020,00 грн. правомірно відмовлено.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного комітету телебачення і радіомовлення України залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2019 у справі №910/15366/18 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку з урахуванням вимог п. 2 ч. 3 ст. 286 Господарського процесуального кодексу України шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 17.05.2019 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

М.А. Руденко