ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2019 р. Справа№ 920/1/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Коробенка Г.П.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Сумської області від 07.02.2019 (повне рішення складено 12.02.2019)

у справі №920/1/19 (суддя Коваленко О.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання"

про стягнення 33 617 грн. 91 коп.,

УСТАНОВИВ:

У січні 2019 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач) звернулось у Господарський суд Сумської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" (далі - відповідач), у якому просило суд стягнути з відповідача 33617,91 грн., у тому числі: 27314,55 грн. пені та 6303,36 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач несвоєчасно виконав свої зобов`язання за договором купівлі-продажу природного газу №214/14-ПР від 31.01.2014 в частині оплати поставленого у лютому 2014 року природного газу, у зв`язку із чим нараховані пеня та 3% річних.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що умовами п.6.4 договору сторони визначили черговість зарахування коштів, згідно якої спочатку сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені та штрафи, а в останню чергу погашається сума боргу.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 07 лютого 2019 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки відповідачем були здійснені платежі з визначенням призначення платежу, як оплати за газ за відповідний період; позивач не вправі самостійно визначати порядок зарахування коштів, якщо платником чітко визначено призначення платежу, також позивачем не виставлялись відповідні вимоги з визначенням конкретного розміру та періоду нарахування штрафних санкцій та відсотків річних; умови п.6.4 договору передбачають лише право, а не обов`язок продавця здійснити погашення заборгованості у визначеній черговості.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25 березня 2019 поновлено строк апеляційного оскарження, відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 15 квітня 2019 року, сторонам роз`яснено, що апеляційна скарга буде розглянута у письмовому провадженні, без виклику учасників справи.

17 квітня 2019 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (направлений до суду 15.04.2019), у якому він заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що порядок погашення заборгованості, визначений у п.6.4 договору, не є правом позивача, не передбачає виставлення будь-яких вимог та застосовується при наявності лише однієї умови, а саме: наявність заборгованості за минулі періоди та /або заборгованості зі сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору.

Частиною 2 ст. 270 ГПК України встановлено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Враховуючи, що апеляційне провадження у даній справі було відкрито 25 березня 2019 року, апеляційна скарга має бути розглянута у строк по 24 травня 2019 року.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 31 січня 2014 року між позивачем, як продавцем, та ПАТ "Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе", яке в подальшому перейменоване на ПАТ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання", як покупцем, було укладено договір №214/14-ПР купівлі-продажу природного газу (далі - договір), відповідно до якого продавець зобов`язався передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору (а.с.12-17).

Згідно п. 1.2 договору газ, що постачається за цим договором, використовується відповідачем виключно для власних потреб. Відповідач є кінцевим споживачем.

У пункті 2.1 договору встановили, що продавець передає покупцеві з 01 лютого 2014 року по 31 грудня 2014 року газ обсягом до 22725 тис. куб.м, згідно визначених у таблиці щомісячних обсягів.

На виконання умов договору позивач у лютому 2014 року передав відповідачу 1025,487 тис.куб.м природного газу на суму 4 260 603,14 грн. та у березні 2014 року передав відповідачу 695,530 тис.куб.м природного газу на суму 2 889 726,84 грн., що підтверджуються актами приймання-передачі природного газу, які підписані представниками обох сторін без зауважень (а.с.19-20).

Отже, загальна вартість переданого у лютому-березні 2014 року природного газу становить 7 150 329,98 грн.

За умовами п. 6.1 договору оплата за газ з врахуванням вартості транспортування територією України здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами в такому порядку:

- оплата в розмірі 30% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться не пізніше ніж за 5 банківських днів до початку місяця поставки газу;

- оплата 35 % від вартості запланованих місячних обсягів проводиться до 5 числа та до 15 числа поточного місяця поставки.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідач свої зобов`язання за договором щодо оплати природного газу, одержаного у лютому-березні 2014 року виконав, сплативши 7 150 329,98 грн., довідкою позивача про операціях за договором (а.с.22), згідно якої відповідачем 02.04.2014 було сплачено 4 260 603,14 грн. з коментарем "Оплата за промгаз за лютий 2014 дог.№214/15-ПР від 31.01.2014" та 10.04.2014 сплачено 2 889 726,84 грн. з коментарем "Оплата за промгаз за березень 2014 дог.№214/15-ПР від 31.01.2014", отже, відповідач порушив строки оплати, встановлені пунктом 6.1 Договору, за зобов`язаннями лютого 2014 року.

Пунктом 7.2 договору встановлено, що у разі невиконання відповідачем умов п.6.1, останній зобов`язується сплатити позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Згідно з п.9.3 договору строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється у 5 років.

У зв`язку із викладеними обставинами позивачем були нараховані та заявлені до стягнення пеня в сумі 27 314,55 грн. за період прострочення з 15.03.2014 по 01.04.2014 та 3% річних в сумі 6 303,36 грн. за цей же період прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки відповідно до умов договору щодо черговості зарахування платежів, позивач за рахунок коштів, які надійшли в якості оплати за поставлений у березні 2014 року природний газ, повинен був здійснити погашення нарахованих 3% річних та пені.

Однак, Північний апеляційний господарський суд погоджується із цим висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Права та обов`язки між сторонами виникли на підставі договору №214/14-ПР купівлі-продажу природного газу, який за правовою природою є господарським договором поставки.

Договір укладений належним чином, підписаний повноважними особами, у встановленому порядку не визнаний недійсним, отже, був чинним і обов`язковим для сторін.

Договір також відповідає вимогам статті 714 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якою передбачено, що до договору поставки енергоносіїв приєднаними мережами застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін.

Предметом розгляду даної справи є матеріально-правова вимога про застосування наслідків прострочення виконання грошових зобов`язань за вказаним договором.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до частин 1-3 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач за отриманий в лютому 2014 року природний газ розрахувався в повному обсязі, проте, з порушенням строку оплати, встановленого п. 6.1 договору.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Так, згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Крім цього, у сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України (далі - ГК України), застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до умов п.7.2 договору та наведених положень ЦК України та ГК України позивачем в сумі 27 314,55 грн. за період прострочення з 15.03.2014 по 01.04.2014 та 3% річних в сумі 6 303,36 грн. за цей же період прострочення виконання грошового зобов`язання.

Перевіривши розрахунок 3% річних та пені апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що він є арифметично та методологічно вірним, а тому позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо заперечень відповідача, з якими погодився суд першої інстанції, стосовно черговості погашення заборгованості, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 534 ЦК України (в редакції, чинній у квітні 2014 року) у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Умовами пункту 6.3 договору сторони встановили, що у випадку наявності заборгованості у покупця за цим договором продавець має право зарахувати кошти, що надійшли від Покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості.

Крім цього, згідно з п. 6.4. договору у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору Сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від покупця, погашає вимоги продавця у такій черговості, незалежно від призначення платежу визначеного покупцем: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати Продавця, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються інфляційні нарахування, відсотки, річних, пені та штрафи; 3) у третю чергу погашається сума боргу.

Проаналізувавши положення ст. 534 ЦК України та умови укладеного між сторонами договору, апеляційний господарський суд дійшов наступного висновку.

Вимога кредитора - це звернення кредитора до боржника про погашення витрат кредитора, пов`язаних з одержанням виконання, процентів, неустойки, основної суми боргу.

Саме наявність вимоги кредитора активуватиме черговість погашення грошових вимог, визначену ст. 534 ЦК України або ж встановлену договором.

В силу ст. 534 ЦК України необхідність виставлення та направлення вимоги кредитором боржнику полягає у повідомленні боржника як про факт понесених кредитором витрат, пов`язаних з одержанням виконання, нарахування процентів, неустойки тощо, так і їх розмір та строки оплати.

У випадку непогодження боржника із розміром таких витрат, штрафних санкцій, він може оспорювати їх розмір під час судового процесу. Направлення вимоги кредитором виконує інформативну функцію для боржника, при цьому дозволяє останньому висловлювати власні заперечення проти розміру витрат кредитора, процентів, неустойки, основної суми боргу.

Для того, щоб відбулося зарахування сум, сплачених як оплата за газ, отриманий в березні 2014 року, в якості оплати сум пені та 3% річних, необхідним є виставлення відповідної вимоги продавця (рахунку-фактури тощо) з визначенням розміру та періоду нарахування штрафних санкцій та відсотків річних, проте, така вимога в матеріалах справи відсутня.

Враховуючи вищевикладене, у позивача були відсутні підстави для зміни призначення платежу, визначеного платником як вартість газу, спожитого в березні місяці, та зарахування оплат відповідача у послідовності згідно ст.534 ЦК України та п. 6.4 договору.

Порядок погашення, встановлений даним пунктом договору, передбачає погашення інфляційних нарахувань, відсотків річних, пені, та штрафу, які існують (нараховані) на день платежу і щодо них відсутній спір.

Як вбачається з матеріалів справи, нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат відбулось лише під час звернення позивача з позовом до суду.

Ні норми чинного законодавства, ні умови договору, укладеного між сторонами, не зобов`язують позивача здійснювати нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат на чітко визначену дату, а тому доводи відповідача щодо невідповідності нарахувань умовам договору не підтверджені належними доказами.

Частиною 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, Північний апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що рішення Господарського суду Сумської області від 07 лютого 2019 року прийняте із невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому відповідно до положень ч. 1 ст. 277 ГПК України підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову. Отже, апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до положень ст.129 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати останнього на сплату судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задовольнити.

2. Скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 07 лютого 2019 року та прийняти нове рішення.

3. Позов задовольнити повністю.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" (40004, м.Суми, вул.Горького, 58, ідентифікаційний код 05747991) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) - 27314,55 грн. пені, 6303,36 грн. 3% річних, 1762,00 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та 2643,00 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду Сумської області видати наказ.

6. Справу №920/1/19 повернути до Господарського суду Сумської області.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16.05.2019.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.А. Кравчук

Г.П. Коробенко