РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.05.2019Справа № 910/2126/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши матеріали справи

За позовом Управління житлово-комунального господарства та будівництва Печерської

районної в місті Києві державної адміністрації

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобуд-ВС»

про стягнення 65.936,45 грн.

Представники сторін: не викликались

СУТЬ СПОРУ:

20.02.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Управління житлово-комунального господарства та будівництва Печерської районної в місті Києві державної адміністрації до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобуд-ВС» про стягнення 65.936,45 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між стонами укладено договір підряду № 64 від 28.09.2018, умовами якого встановлено вартість договору в сумі 429.388,97 грн та передбачено попередню оплату в розмірі 30%. Відповідачем було надано підтвердження № 214 від 21.08.2018 про спроможність виконувати роботи без отримання авансового платежу та надано згоду, що оплата буде здійснюватися після підписання акту виконаних робіт. Відповідно до додатку № 1 до договору № 64 від 28.09.2018 сторони узгодили термін виконання робіт, а саме з дня підписання до 21.12.2018. При обстеженнях прибудинкової території, які було проведено позивачем 08.11.2018 та 23.11.2018 встановлено, що роботи не розпочаті, внаслідок чого позивачем складено відповідні акти та на адресу відповідача направлено листи з повідомленням про невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань. 22.12.2018 позивач звернувся до відповідача з повідомленням про відмову від договору № 64 від 28.09.2018 та з вимогою сплатити штрафні санкції, які відповідачем на дату подачі позову не сплачено. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача 65.936,45 грн, з яких: 36.349,62 грн пені та 29.586,83 грн штрафу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/2126/19 від 27.02.2019 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання відповідних документів.

05.03.2019 позивачем усунено недоліки позовної заяви шляхом подання до суду відповідних документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.03.2019 відкрито провадження у справі № 910/2126/19; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Даною ухвалою суду зобов`язано відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 07.03.2019 було направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 341 за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 03087, м. Київ, вул. Єреванська, 14-А, яка згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 28.02.2019 є місцезнаходженням відповідача.

Відповідач ухвалу суду від 07.03.2019, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 12.03.2019, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за № 341.

15.03.2019 відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на те, що за результатами тендеру між сторонами укладено сім договорів на виконання капітального ремонту асфальтового покриття на семи об`єктах. Відповідач погоджується з позивачем про те, що відповідачем надано підтвердження того, що відповідач спроможний виконати роботи без авансового платежу. Втім таке підтвердження було надано в липні 2018 року, коли справді у відповідача дійсно була така можливість. Проте не з вини відповідача договір на виконання робіт був укладений лише 28.09.2018. У зв`язку з негативними змінами у фінансовому становищі товариства у жовтні 2018 року відповідач не мав можливості розпочати роботи одночасно по всіх об`єктах. Також зазначає, що після укладення договору відбулось значне (на 20%) подорожчання асфальтобетонних сумішей, які відповідач купував для виконання робіт. Листом № 309 від 30.10.2018 відповідач звертався до позивача з проханням переглянути вартість робіт, який залишено позивачем без відповіді. Відповідач зазначає, що встиг виконати роботи по п`яти об`єктах, але погіршення погодних умов не дало можливості виконати всі роботи. Відповідач вказує на те, що температура повітря була нижчої ніж та, що визначена ДБН В.2.3-4:2015 для покриття асфальту. Зазначає, що згідно з п. 13.2 договору після його підписання всі попередні переговори, листування, попередні угоди що стосуються договору втрачають юридичну силу. Тобто, якщо після підтвердження відповідачем про його готовність виконати роботи без попередньої оплати позивач все ж таки підписав договір з умовою про попередню оплату, то його посилання на надане відповідачем до підписання договору підтвердження є неправомірним і не може бути прийняте до уваги. Вважає, що у відповідача відсутня вина у невиконанні робіт, тому просить в позові відмовити повністю.

20.03.2019 позивачем до суду подано відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що відповідач свідомо подав пропозиції на участь у закупівлі по виконанню робіт з капітального ремонту асфальтового покриття по семи об`єктах. Позивач зазначає, що не отримував листа відповідача № 309 від 30.10.2018. Зазначає, що позивач направляв відповідачу лист № 35 від 08.11.2018 що роботи не виконуються та з попередженням про можливе погіршення погодних умов, який відповідачем проігноровано. Вказує на те, що умова про лист-погодження про те, що учасник може виконати умови договору без попередньої оплати (авансового платежу) визначена вимогами закупівлі. Також зазначає, що будь-якого повідомлення про отримання авансу та скрутне становище в період договірних відносин від відповідача до позивача не надходило. Всупереч домовленостям відповідач свої договірні зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим позивачем, як замовником робіт, в повному обсязі не освоєні бюджетні кошти. Просить позов задовольнити в повному обсязі.

27.03.2019 відповідачем до суду подано заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначає, що позивач не заперечує про погіршення погодних умов, проте не зрозуміло яким чином попередження позивача про це могло вплинути на виконання договору. Зазначає, що позивач замовчує ту обставину, що тендер відбувся в липні 2018 року, а договір був наданий відповідачу для підписання лише 28.09.2018, що не дало можливості розпочати і виконати роботи в найбільш сприятливий для цього час. Позивач не спростовує факт відсутності авансування та вважає, що договірні умови треба виконувати лише в тому разі, якщо від іншої сторони договору надходять додаткові повідомлення чи прохання. При цьому позивач ніяким чином не спростовує наведені у відзиві посилання на законодавчі та договірні положення про обов`язковість договірних умов. Вважає, що позивачем жодний аргумент відповідача не спростований.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

28.09.2018 між Управлінням житлово-комунального господарства та будівництва Печерської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Новобуд-ВС» (далі - підрядник, відповідач) укладено договір підряду № 64 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору підрядник зобов`язується на свій ризик та власними силами (відповідно до кошторисної документації) виконати «Капітальний ремонт асфальтового покриття прибудинкових територій та внутрішньоквартальних проїздів за адресою: пров. Іпсилантіївський, 3, 5, 17» у Печерському районі міста Києва (далі - роботи), а замовник зобов`язується надати підрядникові обсяг робіт, передати затверджену кошторисну документацію, прийняти закінчені роботи та оплатити їх.

Спір виник в зв`язку з тим, що відповідач в порушення умов договору роботи у повному обсязі не виконав, внаслідок чого позивачем нараховано штрафні санкції.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з п. 14.1 договору він набирає чинності з моменту його підсипання уповноваженими на те представниками сторін та діє до 31.12.2018.

Відповідно до п. 1 ст. 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна або способи її визначення.

Пунктом 2.1 договору визначено вартість робіт у сумі 429.388,97 грн.

Згідно з п. 1 ст. 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Відповідно до п. 3.1 договору підрядник зобов`язаний виконати роботи протягом 2018 року згідно з календарним графіком робіт (із зазначенням кількості працівників на об`єкті), що є його невід`ємною частиною (додаток № 1).

У додатку № 1 до договору визначено строк закінчення робіт до 21.12.2018.

Згідно з п. 3.2 договору датою закінчення робіт вважається дата їх фактичного закінчення та надання замовнику для прийняття та підписання акту виконаних робіт.

Відповідно до п. 7.2 договору передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актом виконаних робіт та довідкою про вартість виконаних робіт та витрати.

Жодних доказів початку або часткового виконання робіт не подано та матеріали справи не містять.

Стаття 651 Цивільного кодексу України встановлює, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є розірваним або зміненим.

Згідно з п. 6.1.3 договору якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 2 ст. 849 Цивільного кодексу України якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Позивач звернувся до відповідача з листом-вимогою № 01-11/1451 від 22.12.2018, в якому позивач повідомив відповідача про відмову від договору та вимагав перерахувати позивачу штрафні санкції.

Відповідач у свою чергу надав відповідь № 4 від 15.01.2019, в якій зазначив про те, що вина за невиконання робіт покладається на позивача, який не здійснив попередню оплату для придбання товарів тому відсутні підстави для застосування штрафних санкцій.

З урахуванням норм чинного законодавства суд приходить до висновку, що договір є розірваним за вимогою позивача.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

За загальним правилом зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (ст. 598 Цивільного кодексу України, ст. 202 Господарського кодексу України). Перелік цих підстав наведено у статтях 599-601, 604-609 Цивільного кодексу України.

Системний аналіз зазначених норм дає змогу дійти висновку, що закон не передбачає такої підстави для припинення зобов`язання, яке лишилося невиконаним, як закінчення строку дії договору.

Отже, сам факт закінчення строку дії двостороннього правочину, виконання якого здійснено тільки однією стороною, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін цього правочину та не звільняє другу сторону такого правочину від відповідальності за невиконання нею свого обов`язку.

Вищезазначена позиція викладена в постанові Верхового Суду у складі Касаційного господарського суду від 24.01.2018 у справі № 910/2763/17.

Тобто, зобов`язання припиняється не внаслідок факту закінчення строку дії договору, а у зв`язку з належним та реальним виконанням зобов`язань, яке може відбутися як до, так і після закінчення дії договору.

Частиною 7 ст. 180 Господарського кодексу України встановлено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

На зобов`язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше.

Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

У статті 631 Цивільного кодексу України вказано, що строком дії договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Пунктом 14.2 договору сторони визначили, що закінчення строку договору не звільняє від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Отже, незважаючи на розірвання договору його умови щодо відповідальності за прострочення виконання робіт діють, в разі порушення яких штрафні санкції, встановлені договором, підлягають застосуванню.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки роботи у повному обсязі не виконав, а отже є таким, що прострочив виконання зобов`язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

При цьому, відповідно до п. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України всі правочини щодо забезпечення виконання зобов`язань боржника перед кредитором повинні здійснюватися виключно у письмовій формі.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ч. 4 ст. 213 Господарського кодексу України штраф як різновид неустойки, може бути встановлений договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 11.10 договору передбачено, що за порушення строків виконання зобов`язання, виконавець сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 відсотка від вартості робіт, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, пені та штрафу не суперечить статті 61 Конституції України.

Як вбачається з розрахунку, що міститься в позовній заяві, позивачем при здійсненні нарахування пені визначено період прострочення з 28.09.2018 (початок виконання робіт) по 22.12.2018, що є неправомірним оскільки за умовами договору строк виконання робіт визначено до 21.12.2018, а отже прострочення та відповідно нарахування штрафних санкцій має здійснюватись з 21.12.2018. Слід відзначити, що умовами договору не передбачена відповідальність у вигляді пені за несвоєчасний початок робіт.

За розрахунками суду розмір пені за порушення строків виконання робіт за період з 21.12.2018 по 22.12.2018 становить 845,34 грн (з урахуванням того, що позивач обчислює нарахування виходячи із вартості робіт в розмірі 422.668,97 грн - менша ніж визначена в договорі) та вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

Оскільки прострочення з виконання робіт мало місце понад тридцять днів, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 29.586,83 грн штрафу (за розрахунками позивача виходячи із вартості робіт в розмірі 422.668,97 грн - менша ніж визначена в договорі).

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні обставини, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Посилання відповідача на те, що тендер відбувся в липні 2018 року, а договір був переданий відповідачу для підписання лише 28.09.2018 і ця обставина не надала можливості відповідачу розпочати і виконати роботи не приймаються судом до уваги, оскільки дані твердження не підтверджено документально. Окрім цього, слід зазначити, що відповідач підписуючи договір 28.09.2018 погодився з його умовами про виконання робіт у строк до 21.12.2018.

З приводу посилання відповідача на наявність несприятливих погодних умов, які також стали причиною невиконання робіт слід зазначити, що відповідач не був позбавлений права звернутись до відповідача з приводу зміни строку виконання робіт.

Посилання відповідача на скрутне фінансове становище та подорожчання асфальтобетонних сумішей також не підтверджені.

З приводу посилання відповідача на п. 5.7 договору, який передбачає здійснення позивачем авансування робіт в розмірі 30% від загальної вартості робіт, слід зазначити, що доки позивач не звернувся з позовом до суду відповідач не вимагав виконання даної умови договору від позивача, оскільки доказів протилежного не подано.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги Управління житлово-комунального господарства та будівництва Печерської районної в місті Києві державної адміністрації обґрунтовані та підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобуд-ВС» (03087, м. Київ, вул. Єреванська, 14-А, ) на користь Управління житлово-комунального господарства та будівництва Печерської районної в місті Києві державної адміністрації (01015, м. Київ, вул. Московська, 37/2, ) 845 (вісімсот сорок п`ять) грн 34 коп. пені, 29.586 (двадцять дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят шість) грн 83 коп. штрафу, 886 (вісімсот вісімдесят шість) грн 61 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя В.В.Сівакова