РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.04.2019Справа № 910/1752/19
За позовом Квартирно - експлуатаційного відділу міста Житомир

до Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна"

третя особа без самостійних вимог на стороні позивача Центральне територіальне управління внутрішнього аудиту

про стягнення 5 644,86 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Секретар судового засідання Холодна Н.С.

Представники сторін: без виклику.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до господарського суду з позовом до відповідача про стягнення 5 644,86 грн. 3% річних за договором від 01.04.2010 №55/2010.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.02.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/1752/19 та призначено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання), встановлено відповідачу п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження, для подання до суду відзиву на позов у порядку, передбаченому статтею 178 Господарського процесуального кодексу України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство; доказів направлення відзиву позивачу.

Судом встановлено, що відповідач належним чином повідомлявся про здійснення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

Так, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 18.02.2019 була відправлена за адресою місцезнаходження відповідача, визначена в єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 01601, м. Київ, вул. Лейпцизька, буд. 15.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін до суду не надходило.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України).

06.03.2019 відповідачем подано відзив на позовну заяву від 05.03.2019, відповідно до якого відповідач проти позову заперечив повністю, з тих підстав, що cума розрахована у Звіті, визначена за період з січня 2013 по вересень 2016, з урахуванням індексу інфляції, є необґрунтованою та безпідставною, оскільки телекомунікаційне обладнання розташоване за адресою: м. Житомир, проспект Миру,36, було демонтовано значно раніше ніж це відображено у розрахунках Позивача. Крім того, за твердженням Відповідача у розрахунках Позивача відсутні будь-які обґрунтування нарахування 3% річних на вказані ним суми, що також не може вважатися прийнятним.

15.04.2019 від Позивача до суду надійшла Відповідь на Відзив від 09.04.2019 за №1630, в якому позивач зазначив, що твердження відповідача не відповідають дійсності, зважаючи на те, що рішенням господарського суду міста Києва від 26.12.2017 встановлено, що період нарахування плати за фактичне зберігання майна, у тому числі 3% річних становить з 02.03.2013 по 30.09.2016, тобто термін протягом якого майно Відповідача демонтовано не було.

Щодо доводів Відповідача про відсутність обґрунтування нарахування 3 % річних Позивач зазначив, що згідно Аудиторського звіту від 25.05.2017 №234/3/31 сума недоотриманої Квартирно -експлуатаційним відділом міста Житомир плати за зберігання майна Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" становить 193 806 грн.74коп., включаючи 3% річних у сумі 5 644грн.86коп., де і відображено їх обґрунтування (розрахунок) із зазначенням періоду та нарахованих до сплати коштів (січень 2013- вересень 2016).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву та додані до неї докази, відзив на позовну від 05.03.2019 та Відповідь на Відзив від 09.04.2019 №1630.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного то обґрунтованого судового рішення, відповідно до ст.ст. 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог та заперечення відповідача, та дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 27.11.13. у справі № 906/767/13 встановлено наступне.

01.04.10. між позивачем (виконавцем) та Закритим акціонерним товариством "Український мобільний зв`язок" (правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "МТС Україна") було укладено Договір № 55/2010 з розміщення та зберігання обладнання операторів телекомунікацій на об`єктах Міністерства оборони України. Строк дії Договору до 01.03.13.

Відповідно до п.1 даного договору, виконавець (позивач) зобов`язався надати послуги з розміщення та зберігання на об`єкті (технічному майданчику) військового містечка № 1, яке закріплено за виконавцем та розташовано за адресою: м. Житомир, проспект Миру, 36, обладнання базової станції ретранслятора з рухомого (мобільного) зв`язку вартістю за актом оцінки на 30.07.09. 653239,01 грн. (додаток № 4), відповідно до затвердженої схеми розміщення майна (додаток № 3), а замовник (відповідач) зобов`язався оплатити цю послугу. Склад майна згідно з актом інвентаризації замовника (додаток № 1).

Згідно акту прийому-передачі майна ЦТУ ЗАТ "Український мобільний зв`язок" (обладнання базової станції-ретранслятора мобільного зв`язку) від 01.04.10. виконавець прийняв, відповідно п.2.2 Договору, майно замовника.

Пунктом 2.5 Договору передбачено, що у разі припинення цього договору, замовник (відповідач) складає та підписує акт приймання-передачі, демонтує та вивозить майно з об`єкту виконавця (позивача) протягом двох тижнів. Майно вважається поверненим замовнику з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі .

Відповідно п. 4.1.9 договору, з моменту припинення дії цього договору, замовник зобов`язаний демонтувати на об`єкті та вивезти майно з території військового містечка протягом двох тижнів.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 27.11.13. у справі № 906/767/13 суд встановив, що Договір № 55/2010 від 01.04.10. року припинив свою дію 01.03.2013. та не був пролонгований на новий строк, відповідачем не виконані вимоги (п.4.1.9) зазначеного Договору, є всі підстави вважати, про існування перешкод у здійсненні позивачем права оперативного управління своїм майном, яке йому делеговане державою.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 27.11.13. у справі № 906/767/13 зобов`язано Приватне акціонерне товариство "МТС Україна" в особі Житомирської філії усунути перешкоди у користуванні майном, а саме технічним майданчиком військового містечка № 1 за адресою м. Житомир, проспект Миру, 36 шляхом демонтажу обладнання базової станції-ретранслятора з рухомого (мобільного) зв`язку.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.10.2017 по справі №910/14185/17 з Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" стягнуто на користь Квартирно - експлуатаційного відділу міста Житомир 188 161грн.88коп. плати за фактичне зберігання майна за період з 02.03.2013 по 30.09.2016. Водночас, Господарським судом міста Києва відмовлено у задоволенні позовних вимог Квартирно - експлуатаційного відділу міста Житомирщодо стягнення 3% річних на суму 5 644грн.86коп., оскільки останні у порядку ст. 625 Цивільного кодексу України не пред`являлось.

На виконання Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.10.2017 по справі №910/14185/17 ПрАТ "ВФ Україна" 08.12.2017 сплачено 188 161грн.88коп. основного боргу, що підтверджується випискою по рахунках від 08.12.2017 і Позивачем цей факт не заперечується.

Обставини, встановлені у справі № 906/767/13 та у справі №910/14185/17, суд під час провадження у даній справі вважає такими, що відповідно до приписів ст. 75 ГПК України не підлягають повторному доказуванню.

Так, одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 року "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини").

Даний принцип тісно пов`язаний з приписами ч.4 ст.75 ГПК України, відповідно до якої, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За змістом наведеної норми, неодмінною умовою її застосування є один і той самий склад сторін як у справі, що розглядається господарським судом, так і у справі (або справах) зі спору, що вирішувався раніше, і в якій встановлено певні факти, що мають значення для розглядуваної справи.

Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Оскільки, на момент розгляду даної справи набрала законної сили та діє постанова Рівненського апеляційного господарського суду від 27.11.13. у справі № 906/767/13 та Рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2017 по справі №910/14185/17, то встановлені ними факти мають обов`язкову силу для вирішення даної справи.

При розгляду даної справи судом встановлено, що правонаступником Закритого акціонерного товариства "Український мобільний зв`язок" є Приватне акціонерне товариство "МТС Україна", яке було перейменоване у Приватне акціонерне товариство "ВФ Україна", що підтверджується наявним в матеріалах справи статутом Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" затвердженого Загальними зборами акціонерів (протокол № 38 від 28.04.17.).

Звертаючись з даним позовом до суду про стягнення 5 644,86 грн. позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних нарахованих на суму 188 161грн.88коп. за фактичне зберігання майна за період з 02.03.13. по 30.09.16.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.12. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, які у своїй сукупності і дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування

Питання про достовірність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджуючи докази, Господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав:

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Судом встановлено, що правовідносини, які склались між сторонами внаслідок укладення Договору № 55/2010 від 01.04.10. з розміщення та зберігання обладнання операторів телекомунікацій на об`єктах міністерства оборони України (Договір) регулюються Главою 66 Цивільного кодексу України. Оскільки за своєю правовою природою Договір є Договором зберігання.

За приписами ч. 3 ст. 946 ЦК України, якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов`язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання.

Оскільки постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 27.11.13. у справі № 906/767/13 встановлено, що Договір № 55/2010 від 01.04.10. року припинив свою дію 01.03.13. та не був пролонгований на новий строк, відповідачем не виконані вимоги п.4.1.9 зазначеного Договору (з моменту припинення дії цього договору, замовник зобов`язаний демонтувати на об`єкті та вивезти майно з території військового містечка протягом двох тижнів), період для нарахування плати за фактичне зберігання майна, а саме технічним майданчиком військового містечка № 1 за адресою : м. Житомир, проспект Миру, 36 шляхом демонтажу обладнання базової станції-ретранслятора з рухомого (мобільного) зв`язку, починає свій перебіг з 02.03.13.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 27.11.2013 у справі № 906/767/13 також встановлено кінцеву дату періоду для нарахування плати за фактичне зберігання майна. При здійсненні розрахунку плати за фактичний час зберігання обладнання судом враховано, що умовами п. 3.2, п. 3.1 Договору було встановлено, що плата за розміщення та зберігання майна становить без ПДВ за базовий місяць липень 2009 року 2200,00 грн.; нарахування ПДВ на суму плати здійснюється у порядку визначеному чинним законодавством; плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування плати за попередній місяць на індекс інфляції на наступний місяць.

При прийнятті Рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2017 по справі №910/14185/17З судом було здійснено розрахунок плати за фактичний час зберігання обладнання за період з 02.03.13. по 30.09.16. та встановлено, що її розмір становить 188 161,88 грн.

При цьому судом в рішенні зазначено, що позивачем пред`явлено до стягнення "плату за зберігання майна за Договором № 55/2010 від 01.04.2010" в сумі 193 806,74 грн., а 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України до стягнення позивачем не пред`являлись.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Аудиторським звітом за результатами фінансового аудиту відповідності Квартирно - експлуатаційного відділу міста Житомир за період з 01.06.2013 по 28.02.2017 від 25.05.2017 №234 /3/31/аз встановлено, що сума недоотриманої КЕВ міста Житомир плати за зберігання майна ПрАТ "МТС Україна " (ПрАТ "ВФ Україна ") становить помісячно з урахуванням індексу інфляції становить 188 161,88грн.

Суд погоджується з твердженням Позивача, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України за увесь час прострочення.

З огляду на наявність прострочення грошового зобов`язання, позивач просить суд стягнути три проценти річних від простроченої суми в сумі 5 644,86 грн. за весь час прострочення, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.

Відповідно Аудиторському звіту від 25.05.2017 №234/3/31 сума недоотриманої Квартирно - експлуатаційним відділом міста Житомир плати за зберігання майна Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" становить 193 806, 74грн., включаючи 3% річних на суму 5 644,86грн., де і відображено їх обґрунтування (розрахунок) із зазначенням періоду та нарахованих до сплати коштів (січень 2013 -вересень 2016).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.10.2017 по справі №910/14185/17 встановлено, що період нарахування плати за фактичне зберігання майна, у тому числі 3% річних становить з 02.03.2013 по 30.09.2016, тобто термін протягом якого майно Відповідача демонтовано не було.

Відповідачем не надано суду належних доказів на спростування викладених у позові обставин або на підтвердження сплати існуючої перед позивачем заборгованості, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 236, 237, 238, 240 та 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позов Квартирно - експлуатаційного відділу міста Житомир задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ВФ Україна" (01601, м. Київ, вул. Лейпцизька, буд. 15, ідентифікаційний код 14333937) на користь Квартирно - експлуатаційного відділу міста Житомир (10014, м. Житомир, вул. Дмитра Донцова, буд. 20, ідентифікаційний код 08492505) 5 644 ( п`ять тисяч шістсот сорок чотири ) грн. 86 коп. 3% річних та 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн.00 коп. судового збору.

Наказ видати після вступу рішення в законну силу.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 20.05.2019

Суддя І.І. Борисенко