СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2019 р. Справа № 922/2880/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевель О.В., суддя Білоусова Я.О. , суддя Крестьянінов О.О.

за участю секретаря судового засідання Кладька А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЦЕРІЙ ФАРМ" (вх.№565 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 09.01.2019 (рішення ухвалено суддею Хотенцем П.В. у приміщенні господарського суду Харківської області, повне рішення складено 21.01.2019) у справі №922/2880/18

за позовом Приватного підприємства "ФАРМАЛЮКС 2010", м. Дніпро,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЦЕРІЙ ФАРМ", м. Мерефа Харківського району Харківської області

про стягнення 89372,39 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 09.01.2019 позов задоволено повністю. Стягнуто з ТОВ "ЦЕРІЙ ФАРМ" на користь ПП "ФАРМАЛЮКС 2010" 89372,39 грн. заборгованості за договором поставки № 20 від 01.10.2013 та 1762,00 грн. судового збору.

Суд першої інстанції зазначив, що ПП "ФАРМАЛЮКС 2010" виконало свої зобов`язання за договором у повному обсязі, передало у власність Товариству з обмеженою відповідальністю "ЦЕРІЙ ФАРМ" товар на суму 91513,77 грн, що підтверджується як видатковими накладними, так і податковими накладними, зареєстрованими в Єдиному Державному реєстрі податкових накладних; натомість відповідач зобов`язань за договором не виконав, а саме не здійснив по сьогоднішній день оплату за поставлений товар в повному обсязі;

Відповідач, ТОВ "ЦЕРІЙ ФАРМ", із рішенням не погодився, у межах встановленого законом строку подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити в позові повністю.

Апелянт зазначає, що по видаткових накладних, які не підписані або підписані невідомою особою, ТОВ "ЦЕРІЙ ФАРМ" не визнає отримання товару від позивача; ПП "ФАРМАЛЮКС 2010" не надало жодної копії довіреності осіб (особи), які отримували товар з боку відповідача; посилання суду першої інстанції на те, що оглянуті ним оригінали спірних накладних мають відбитки печатки ТОВ "ЦЕРІЙ ФАРМ", не скасовують того факту, що в наданих відповідачу примірниках (ксерокопіях) шести видаткових накладних на суму 10166,36 грн. не було відбитків печатки; в додатках до позовної заяви немає заявок покупця, які є обов`язковими у відповідності до п.2.1 укладеного між сторонами договору; договором прямо передбачено постачання товару на склад ТОВ "ЦЕРІЙ ФАРМ", однак поставки (чи їх частина) здійснювалися до аптек у різних регіонах України; надані позивачем зображення (роздруківки) не відображають реального обміну електронними листами між сторонами, однак місцевий господарський суд прийняв зазначені зображення як електронні докази; для доказування розміру боргу позивач повинен надати накладні на повну суму постачання, банківські документи про сплату за договором та накладні на повернення частини товару, однак вказані документи ним не були надані суду; відповідач також зазначає, що ним сплачено позивачеві 91086,94 грн., що перевищує суму позову.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.03.2019 відкрито апеляційне провадження за вказаною скаргою, призначено її розгляд на 16.04.2019. Встановлено позивачеві строк до 08.04.2019 для подання відзиву на апеляційну скаргу.

08.04.2019 (тобто в межах визначеного судом строку) позивач направив відзив на апеляційну скаргу (вх.№3687 від 11.04.2019), в якому зазначає, що місцевим господарським судом правомірно зроблено висновок про належне оформлення відповідних первинних документів, що підтверджують поставку товару, а певні недоліки такого оформлення не позбавляють юридичної сили весь документ; оригінали всіх видаткових накладних, які надавалися для огляду до суду першої інстанції, містять відбиток печатки ТОВ "ЦЕРІЙ ФАРМ"; роздруківки замовлень містять інформацію, яка дає можливість їх ідентифікувати як замовлення за договором №20; щодо звіту про залишок нереалізованого товару станом на 01.09.2018, доданого до позовної заяви, даний додаток свідчить про суму 2141,38 грн., на яку зменшується боргове зобов`язання відповідача; позивачем також надано податкові накладні, що зареєстровані належним чином у Єдиному державному реєстрі податкових накладних, які підтверджують здійснення господарських операцій за договором №20. Позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

12.04.2019 відповідач звернувся з клопотанням (вх.№3759), в якому просив відкласти судове засідання на іншу дату для надання ТОВ "ЦЕРІЙ ФАРМ" часу на залучення адвоката для представництва інтересів даного товариства в суді та для надання відповідачу (його представнику) часу на ознайомлення з матеріалами справи. Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів відмовила в його задоволенні, оскільки заявником не доведено неможливості своєчасного забезпечення належного представництва інтересів ТОВ "ЦЕРІЙ ФАРМ" у даному провадженні та неможливості направлення представника в судове засідання 16.04.2019, враховуючи, що копію ухвали від 18.03.2019 даним товариством отримано завчасно, а саме, 22.03.2019, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення (т.2, а.с.141).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.04.2019 у судовому засіданні оголошено перерву до 14.05.2019.

13.05.2019 відповідач надав клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№4691), в якому стверджує, що ТОВ "ЦЕРІЙ ФАРМ" не зможе забезпечити представництво своїх інтересів у Східному апеляційному господарському суді 14.05.2019. Жодних доказів неможливості прибуття представника відповідача в судове засідання 14.05.2019 до клопотання не додано.

14.05.2019 позивач надав додаткові пояснення щодо моменту настання у відповідача обов`язку оплатити отриманий від позивача товар за кожною із видаткових накладних. Відповідно до вказаних пояснень та доданої до них таблиці, на підставі п.5.1, п.5.4, п.5.5 укладеного між сторонами договору такий обов`язок виник у відповідача за різними видатковими накладними у різні дати починаючи з 21.04.2017 по 21.04.2018, на підставі отриманого графіку погашення заборгованості від 16.05.2018 такий обов`язок виник за всіма накладними 16.05.2018, на підставі звіту від 01.09.2018 такий обов`язок виник за всіма накладними 21.09.2018, на підставі відправленої претензії від 24.09.2018 такий обов`язок виник за всіма накладними 25.10.2018.

Розглянувши клопотання відповідача (вх.№4691 від 13.05.2019) про відкладення розгляду справи, колегія суддів відмовляє в його задоволенні, оскільки заявником не доведено неможливості своєчасного забезпечення належного представництва інтересів ТОВ "ЦЕРІЙ ФАРМ" у даному провадженні та неможливості направлення представника ні в судове засідання 16.04.2019, ні у дане судове засідання 14.05.2019, незважаючи на те, що судом було надано сторонам достатньо часу для реалізації їх процесуальних прав. Колегія суддів також враховує, що аналогічне немотивоване клопотання вже подавалося відповідачем до суду 12.04.2019 і в його задоволенні судом було відмовлено.

В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України.

За таких обставин колегія суддів, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку про закінчення розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі у відповідності до приписів ч.1 ст.210 ГПК України.

У відповідності до вимог ст.282 ГПК України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

01.10.2013 між Приватним підприємством "ФАРМАЛЮКС 2010" (позивачем, постачальником) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЦЕРІЙ ФАРМ" (відповідачем, покупцем) було укладено договір поставки № 20 з протоколом розбіжностей до вказаного договору (т.1, а.с.10 - 13)

Згідно з пунктом 1.1. договору поставки № 20 постачальник зобов`язується поставляти та передавати у власність покупцю визначений цим договором товар, а покупець зобов`язується приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату.

Відповідно до пункту 1.2. договору, найменування, одиниця виміру, ціна за одиницю товару, його часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) визначаються специфікацією, що є додатком № 1 до цього договору, які підписується сторонами та являється його невід`ємною частиною. У випадку зміни пунктів щодо товару, вказаних в специфікації, сторони узгоджують нову специфікацію, яка підписується сторонами та вступає в дію з моменту її підписання.

Згідно з пунктом 2.1. договору поставка товару за цим договором здійснюється постачальником на підставі зробленої заявки покупця (направленої по факсу чи електронною поштою) протягом трьох календарних днів з моменту її отримання.

Пунктом 2.2 договору встановлено, що асортимент та кількість партії товару, що поставляється, сторони вказують у видатково-прибуткових накладних, які є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до пункту 3.1. договору якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яке встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам). Відповідність товару вимогам законодавства підтверджується способом і в порядку, встановленому законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з пунктом 4.1. договору покупець оплачує поставлений постачальником товар за цінами, що визначені за одиницю товару у специфікації.

Матеріали справи містять копії видаткових накладних (т.1, а.с.91 149), відповідно до яких Приватне підприємство "ФАРМАЛЮКС 2010" виконало свої зобов`язання за договором у повному обсязі, у 2017 та 2018 роках передало у власність Товариству з обмеженою відповідальністю "ЦЕРІЙ ФАРМ" товар на суму 91513,77 грн. Докази оплати покупцем товару на вказану суму у справі відсутні.

ПП "ФАРМАЛЮКС 2010", зазначаючи про те, що ТОВ "ЦЕРІЙ ФАРМ" порушило взяті на себе зобов`язання за договором поставки № 20 від 01.10.2013 в частині оплати за поставлений товар, звернулося до господарського суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 89372,39 грн., яку розраховано шляхом віднімання вартості залишку нереалізованого товару (2141,38 грн.) від загальної суми поставленого товару (91513,77 грн.)

Місцевий господарський суд позов задовольнив з наведених вище підстав.

Надаючи оцінку аргументам місцевого господарського суду у відповідності до підпункту б) пункту 3 частини 1 статті 282 ГПК України, з урахуванням меж апеляційного перегляду у відповідності до вищенаведених приписів ст.269 ГПК України, колегія суддів зазначає, що з висновками суду першої інстанції слід погодитися з огляду на наступне.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.

Згідно статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару; договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

З урахуванням положень вищенаведених норм закону та змісту договору поставки № 20 від 01.10.2013, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу, до якого повинні застосовуватись положення Цивільного кодексу України, що регулюють загальні умови виконання зобов`язання, а також положення параграфу 1, 3 глави 54 Цивільного кодексу України.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України та частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу, України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно зі статтями 526 та 525 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Як було встановлено вище, позивач на підтвердження належного виконання ним умов договору, посилається на видаткові накладні на загальну суму 91513,77 грн.

Відповідач в ході розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції зазначав, що видаткові накладні на загальну суму 10166,36 грн., а саме - № 111 від 19.03.2018 на суму 2965,40 грн. (т.1, а.с.112), № 331 від 24.03.2017 на суму 766,02 грн. (т.1, а.с.142), № 332 від 24.03.2017 на суму 1172,40 (т.1, а.с.143), № 333 від 24.03.2017 на суму 2163,90 грн. (т.1, а.с.144), № 335 від 24.03.2017 на суму 1470,96 грн. (т.1, а.с.145), № 336 від 24.03.2017 на суму 1627,68 грн. (т.1, а.с. 146) - підписані невідомими особами та не засвідчені відбитком печатки ТОВ "ЦЕРІЙ ФАРМ". Як вбачається з матеріалів справи, наявні у них копії вищевказаних накладних дійсно не містять відбитку печатки отримувача.

Проте судом першої інстанції було належним чином з`ясовано вказані обставини справи, досліджено в судовому засіданні 26.12.2018 оригінали вищевказаних накладних, надані позивачем, та встановлено, що дані документи містять відбиток печатки ТОВ "ЦЕРІЙ ФАРМ" про що зазначено судом в оскаржуваному рішенні.

Апеляційний господарський суд у судовому засіданні 16.04.2019, в якому був присутній представник позивача, також дослідив надані позивачем для огляду оригінали відповідних накладних (11 год. 21 хв. 11 год.23 хв. звукозапису судового засідання 16.04.2019) та пересвідчився, що відбиток печатки відповідача на них дійсно наявний.

Щодо відсутності відбитка печатки ТОВ "ЦЕРІЙ ФАРМ" на накладних, копії яких містяться в матеріалах справи, представником позивача в ході апеляційного провадження вказану обставину пояснено недоліками оформлення додатків до позовної заяви при зверненні до суду.

У зв`язку з цим колегія суддів враховує, що відповідачем не надано суду першої та апеляційної інстанції доказів звернення до правоохоронних органів з приводу втрати чи викрадення печатки підприємства; наявність відбитків печатки на оригіналах вищевказаних видаткових накладних не спростовано. Відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що ним визнається отримання товару лише по тих накладних, що мають прізвище завідуючої аптекою та відбиток овальної печатки ТОВ "ЦЕРІЙ ФАРМ", разом з тим, даний учасник справи не довів, що кругла печатка, відбиток якої міститься на більшості видаткових накладних, не належить ТОВ "ЦЕРІЙ ФАРМ".

Колегія суддів зазначає, що видаткові накладні у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є первинними обліковими документами, що фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

З аналізу умов договору (зокрема, п.2.2.) вбачається, що первинним документом, яким підтверджується факт здійснення господарської операції з поставки товару за договором визначено видаткову накладну.

Як вбачається з видаткових накладних, якими позивач обґрунтовує своє вимоги (наявних у матеріалах справи та оглянутих у судовому засіданні), вказані документи містять інформацію про час здійснення господарської операції, договір, за яким здійснюється поставка товару, кількість та ціну товару, найменування сторін договору. Також зазначені накладні засвідчено підписами представників постачальника та покупця і відбитками печаток вказаних юридичних осіб.

Окрім того, відповідно до п. 2.7. договору покупцю може бути виписана постачальником зведена податкова накладна, виходячи із визначеної у договорі періодичності оплати поставленого товару, але не рідше одного разу на місяць і не пізніше останнього дня місяця.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем були надані до суду першої інстанції зведені податкові накладні, що зареєстровані в Єдиному державному реєстрі податкових накладних, які підтверджують здійснення господарських операцій за договором поставки ( т.1, а.с. 42 - 60).

За таких обставин, певні недоліки первинних документів (зокрема, копій видаткових накладних, доданих до позовної заяви) не позбавляють юридичної сили весь первинний документ в аспекті сприйняття його як доказу здійснення господарської операції та не можуть бути визнані безумовною підставою для звільнення контрагента від обов`язку оплатити вартість отриманих товару, робіт чи спожитої послуги. Відповідне узгоджується з висновками, викладеними, зокрема, у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №821/589/17, від 24.01.2019 у справі №924/234/18.

Посилання відповідача на ненадання позивачем копій довіреності осіб (особи), що отримували товар з боку ТОВ "ЦЕРІЙ ФАРМ", а також заявок покупця на отримання товару та специфікацій, неналежне оформлення звіту про залишки товару від 01.09.2018 (т.1, а.с.152) колегія суддів також не вважає належним аргументом, оскільки, як було встановлено вище, відповідно до вимог чинного законодавства та умов договору, належним доказом факту поставки товару є саме видаткова накладна.

Отже, за наявності належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, що підтверджують здійснення господарської операції з передачі товару, у розумінні ст. 76 79 ГПК України, посилання на відсутність або недоліки оформлення інших документів (довіреностей, заявок, специфікацій, звітів тощо) не можуть бути визнані переконливими - оскільки вибіркова оцінка доказів не відповідає приписам процесуального законодавства (п.47 постанови Верховного Суду від 02.05.2018 у справі №908/2507/15-г).

Щодо звіту про залишки товару від 01.09.2018 колегія суддів додатково зазначає, що у відповідності до п.5.4 договору (в редакції протоколу розбіжностей) звіт про реалізований товар, підписаний та скріплений печаткою підприємства, має надаватися постачальнику покупцем - тобто обов`язок щодо складення та належного оформлення відповідного документа сторонами покладено саме на ТОВ "ЦЕРІЙ ФАРМ".

Однак даним учасником справи не надано суду першої та апеляційної інстанції доказів виконання ним як покупцем вимог зазначеного пункту договору. Відповідачем також не спростовано жодними доказами посилань позивача на те, що сума вартості залишків нереалізованого товару (використана позивачем при розрахунку суми позовних вимог) становить саме 2141,38 грн., як зазначено у звіті від 01.09.2018.

Колегія суддів також враховує, що, як вбачається з наданих відповідачем суду першої та апеляційної інстанції пояснень, ТОВ "ЦЕРІЙ ФАРМ" не спростував тих обставин, що товар на суму 91513,77 грн. був ним фактично отриманий, а лише посилався на недоліки оформлення первинних документів (однак вказані посилання не можуть бути визнані підставою для скасування оскаржуваного рішення та відмови в задоволенні позову про що було зазначено вище).

Як вбачається з оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд обґрунтовано вказав на суперечливість правової позиції відповідача, який спочатку ставив під сумнів дійсність видаткових накладних та замовлень, однак в подальшому, а саме, 21.12.2018 надав додаткові пояснення з копіями платіжних доручень на загальну суму 91086,94 грн. (що перевищує розмір позовних вимог), які, за твердженням ТОВ "ЦЕРІЙ ФАРМ", є доказами оплати за отриманий товар.

Як вбачається із вказаних платіжних доручень (т.2, а.с.71 80), вони дійсно містять посилання на укладений між сторонами договір №20 від 01.10.2013. Разом з тим, із вказаних документів не вбачається, що покупцем оплачено саме той товар, вимога про стягнення коштів за який є предметом позову в даній справі. За таких обставин, колегія суддів зазначає, що місцевим господарським судом було обґрунтовано прийнято до уваги посилання позивача на те, що вказані платіжні доручення можуть свідчити про оплату товару за попередній період, адже договірні відносити між сторонами існують з 01.10.2013.

Отже, в ході апеляційного провадження відповідачем не спростовано висновок місцевого господарського суду про відсутність доказів оплати відповідачем товару на заявлену ПП "ФАРМАЛЮКС 2010" до стягнення суму - 89372,39 грн.

Всупереч вимогам ч.1 ст.74 ГПК України, якою встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень відповідач не довів наявності обставин, що звільняли б його від сплати суми боргу, розрахованої позивачем.

Тобто в ході апеляційного провадження відповідачем не наведено аргументів, які могли б бути підставою для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення та відмови у позові.

За результатами апеляційного перегляду рішення місцевого господарського суду колегією суддів також не було встановлено зазначених у ч.4 ст.269 ГПК України обставин, а саме, наявності неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права в розумінні ч.2 ст.277 ГПК України або порушення норм процесуального права, які згідно з ч.3 цієї ж норми є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 13, 269, п.1 ч.1 ст.275, ст.276, ст.282 ГПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЦЕРІЙ ФАРМ" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 09.01.2019 у справі №922/2880/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 17.05.2019

Головуючий суддя О.В. Шевель

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.О. Крестьянінов