ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2019 Справа № 904/3737/18

м.Дніпро, просп. Д. Яворницького, 65 зал №511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Орєшкіна Е.В., Кузнецова І.Л.

секретар судового засідання Мацекос І.М.

представники сторін:

від позивача: Нездолій Г.В., посвідчення №0365 від 05.11.2015, адвокат

від відповідача: Кравець Ю.А., посвідчення №1031 від 06.10.2017, довіреність №2 від 02.01.2019, адвокат

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця Осіннього Олега В`ячеславовича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2018 у справі №904/3737/18 (суддя Новікова Р.Г.; рішення ухвалене о 12:34 год. у місті Дніпро, повний текст рішення складений 27.12.2019)

за позовом фізичної особи - підприємця Осіннього Олега В`ячеславовича, м.Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Олімпекс-Агро", м.Київ

про стягнення 425016,00 грн. збитків на відшкодування матеріальної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець Осінній Олег В`ячеславович звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Олімпекс-Агро" про стягнення 425016,00 грн. збитків на відшкодування матеріальної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням позивача на те, що ним було передано в оренду відповідачеві майно за договором від 23.12.2008, за умовами якого відповідач був відповідальним за його належне зберігання та експлуатацію, проте не виконав цих зобов`язань. Виявивши зникнення та пошкодження майна, що було передано в користування Орендарю разом з приміщенням за Актом приймання-передачі до Додатку до Договору оренди (частини об`єкта оренди), позивач замовив незалежну експертну оцінку ринкової вартості майнового збитку, нанесеного йому як власнику технологічного обладнання та інвентарю пекарні. Відповідно до звіту експерта від 12.12.2017 ринкова вартість майнового збитку, визначена на дату оцінки, склала 425016,00 грн.

Рішенням Господарського суду Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2018 у справі №904/3737/18 в задоволенні позовних вимог фізичної особи - підприємця Осіннього Олега В`ячеславовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Олімпекс-Агро" про стягнення 425016 грн. збитків на відшкодування матеріальної шкоди - відмовлено.

Суд першої інстанції відмовив позивачеві в задоволенні позовних вимог про стягнення збитків 425016,00 грн. через недоведеність розміру збитків.

Не погодившись з означеним рішенням суду першої інстанції, фізична особа - підприємець Осінній Олег В`ячеславович звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2108 у справі №904/3737/18 та прийняти нове рішення, позовні вимоги про стягнення з ТОВ "Агрофірма "Олімпекс - Агро" на користь ФОП Осіннього О.В. суми 425016 грн. збитків на відшкодування матеріальної шкоди задовольнити в повному обсязі.

Вищевказане рішення позивач вважає незаконним та необґрунтованим через неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження та оцінки.

ТОВ "Агрофірма "Олімпекс-Агро" у відзиві на апеляційну скаргу вказує, що погоджується із висновками суду першої інстанції щодо недоведеності розміру збитків, але разом з тим вважає, що позивачем взагалі не доведені конкретні факти, на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог, а саме: - не доведено, що договір продовжив свою дію після 31.12.2009 до моменту одностороннього розірвання (як заявляє позивач); - як наслідок не доведено, що відповідач володів майном пекарні за зазначеним договором з позивачем та відповідав за його цілісність після 31.12.2009. Відповідач не погоджується з посиланням позивача щодо неповажності причин пропуску строку подання відзиву на позовну заяву, тому що відповідач не міг подати відзив раніше, оскільки не отримав позовну заяву від позивача, що перевірялось судом першої інстанції. Також відповідач вказує, що на даний час він не може встановити чи існував взагалі даний договір, чи виконувались його умови та яким чином вони виконувались. Крім того, відповідач вказує, що ним подавалось суду першої інстанції клопотання про застосування строків позовної давності, яке не розглядалось судом, враховуючи відмову в позові через недоведеність, але яке він підтримує при розгляді справи в апеляційній інстанції.

За результатами перегляду справи судом апеляційної інстанції в судовому засіданні 15.05.2019 оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Судом першої інстанції встановлені такі обставини справи.

Фізичною особою - підприємцем Осіннім Олегом В`ячеславовичем заявлено про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Олімпекс-Агро" збитків на відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 425016грн.

На підтвердження своїх вимог позивачем наданий підписаний сторонами та скріплений печатками текст договору оренди №12/2008 від 23.12.2008 (далі - договір), в якому зазначено про передачу орендодавцем (позивач) та приймання орендарем (відповідач) за двостороннім актом в оренду наступне майно, розташоване за адресою - Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Голубівка, нежитлові приміщення:

- будівлю їдальні (у тому числі, холодильна камера, ел.водонагрівач САОС 400 та вся наявна малоцінка їдальні);

- сарай їдальні;

- підвал їдальні;

- будівлю пекарні (у тому числі, шафа пекарна, холодильне обладнання та вся наявна малооцінка).

До матеріалів справи наданий підписаний та скріплений печатками акт приймання-передачі приміщень в оренду від 23.12.2008, в якому вказано про здійснення огляду орендодавцем та орендарем та приймання - передачу в оренду приміщень, перелічених в пункті 1.1. договору. В акті також зазначено, що приміщення придатне для використання за цільовим призначенням.

Додатково сторонами складені та підписані додаток №2 від 26.12.2008 до договору та акт приймання-передачі від 26.12.2008, в яких зазначено про передачу разом з будівлею пекарні (інв. №1315) придатного до експлуатації майна згідно наведеного переліку.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що договір набуває чинності з моменту його підписання повноважними представниками сторін та діє до 31.12.2009.

Підпунктом "з" пункту 3.1. договору на орендаря покладений обов`язок в п`ятиденний строк після закінчення строку дії договору або дострокового розірвання (припинення) цього договору підготувати орендовані приміщення до повернення та здати їх орендодавцю за актом приймання-передачі приміщень з оренди.

При цьому, приміщення мають відповідати первісному стану (на момент приймання - передачі в оренду), технічно справні, відповідати встановленим в Україні санітарним, протипожежним та експлуатаційним нормам та правилам і бути придатними для їх подальшого використання за призначенням.

В свою чергу, згідно підпункту "б" пункту 2.1. договору орендодавець зобов`язаний протягом п`ятиденного строку після закінчення строку дії договору або дострокового розірвання (припинення) цього договору.

Пунктом 6.3. договору передбачено, що до фактичного повернення орендарем приміщень орендодавцю та підписання сторонами акту приймання-передачі приміщень з оренди приміщення вважаються такими, що перебувають в оренді з оплатою права користування ними на підставах, зазначених цим договором.

Доказів повернення орендарем приміщень після 31.12.2009 відповідачем до суду не надано. Сторони не надали суду складений ними акт приймання-передачі приміщень з оренди протягом п`ятиденного строку після 31.12.2009.

Посилаючись на результати комісійного обстеження орендованого приміщення пекарні в грудні 2017, оформленого актом комісійної перевірки №1 від 04.12.2017, позивач зазначає про встановлення фактів:

- розукомплектації обладнання - піч КЄП-400М (Татарстан), дільник, духова шафа (ЕШП-0,8), холодильна камера, система витяжної вентиляції з електровентилятором 6-ї величини;

- відсутності обладнання - машина для розкочування тіста МНРТ 130/600 в кількості 1шт., просіював борошна (ПМП-230) в кількості 1шт., піддони з харчової сталі (600х800) в кількості 48шт., плита газова в кількості 1шт., стелажі (арт.44100) 12-ті ярусні в кількості 1шт., форми для випічки хліба (блок з 4-х форм) в кількості 360(90)шт., змішувач в кількості 2шт., форми для випічки хліба (Ретро) в кількості 50шт., фляги молочні в кількості 18шт.

В акті комісійної перевірки №1 від 04.12.2017 зазначено наступний склад комісії - Федько О.Г . (представник за довіреністю №01/юр від 01.09.2017, Сиса Є.М., Сірченко Л.Б. Також вказано, що представник ТОВ "Агрофірма "Олімпекс-Агро" начальник охорони від участі в огляді та дачі будь-яких пояснень відмовився, що зафіксовано в поясненні від 04.12.2017 викликаному наряду міліції.

На підставі результатів незалежної оцінки ринкової вартості майна (технологічного обладнання пекарні), проведеної в серпні 2015 року, та ринкової вартості майнового збитку, нанесеного власнику технологічного обладнання та інвентарю пекарні, проведеної в грудні 2017 року, позивач заявив до стягнення збитки в розмірі 425016 грн., з яких 216924 грн. становить вартість відсутнього обладнання та 208092 грн. - розмір збитків внаслідок розукомплектації обладнання.

Стаття 224 Господарського кодексу України визначає, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Аналогічне положення містить стаття 623 Цивільного кодексу України.

Частиною другою статті 224 Господарського кодексу України передбачено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі статтею 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною.

Стаття 623 Цивільного кодексу України визначає, що розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 14 Господарського процесуального кодексу України визначає, що суд розглядає справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. За загальним правилом, збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Як вбачається зі змісту звіту з незалежної оцінки ринкової вартості майнового збитку, нанесеного власнику технологічного обладнання та інвентарю пекарні, розташованої за адресою: с. Голубівка, Новомосковський район, розмір збитків був визначений наступним чином: 567428 грн. (вартість наявного майна на листопад 2015 року) - 110092 грн. (залишкова вартість наявного обладнання на грудень 2017р.) - 32320 грн. (залишкова вартість брухту (розкомплектованого майна)) = 425016 грн. (розмір збитків станом на грудень 2017 року).

Загальна сума збитків 425016 грн. складається з суми збитків в розмірі 216924 грн. (вартість відсутнього майна) та суми збитків в розмірі 208092 грн. (збитки внаслідок розукомплектації обладнання).

Розмір збитків був вирахуваний на підставі попередньої інформації про вартість обладнання пекарні, зазначену в звіті незалежної оцінки ринкової вартості майна (технологічного обладнання пекарні), проведеної в серпні 2015 року (дата оцінки - 10.08.2015, дата завершення складання звіту - 14.08.2015).

Згідно з пунктом 1.9. цього звіту, при оцінці обладнання був використаний порівняльний підхід.

Відповідно до пункту 1.4. вищезгаданого звіту, при визначенні ринкової (залишкової) вартості обладнання оцінювач виходів з офіційних даних виробників країн СНД, враховував технічний стан, провів аналіз ринку обладнання, яке було у вжитку. Вихідні дані та фото наведені у додатках.

В якості додатків до звіту з незалежної оцінки ринкової вартості майна: технологічного обладнання пекарні, розташованої за адресою с. Голубівка, Новомосковського району за 2015 (а.с.76-118) додані роздруковані оголошення про продаж обладнання пекарні або без зазначення інформації, яка б дозволяла ідентифікувати вказані пропозиції за часом їх розміщення в мережі Інтернет, або датовані листопадом - груднем 2017 року.

Відмовляючи позивачеві в задоволенні позовних вимог через недоведеність, суд першої інстанції виходив із того, що критично оцінив відомості щодо ринкової вартості об`єктів оцінки на дату оцінки (10.08.2015) в розмірі 567428 грн., наведені у звіті з незалежної оцінки ринкової вартості майна: технологічного обладнання пекарні, розташованої за адресою с. Голубівка, Новомосковського району. При цьому суд відзначив, що інші докази вартості обладнання, переліченого в додатку №2 від 26.12.2008 до договору та акті приймання-передачі від 26.12.2008, станом на листопад 2015 року в матеріалах справи відсутні. У зв`язку з цим заява відповідача про застосування строків позовної давності судом не розглядалась.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з таких мотивів.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частина перша статті 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" визначає, що Звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Відповідно до положень статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оцінка майна проводиться у випадках, встановлених законодавством України, міжнародними угодами, на підставі договору, а також на вимогу однієї з сторін угоди та за згодою сторін, зокрема, для визначення збитків або розміру відшкодування, під час вирішення спорів.

Частини перша та друга статті 32 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлюють, що оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності несуть відповідальність за порушення вимог цього Закону в порядку, встановленому законами. Оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності - суб`єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема за недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону.

Судом апеляційної інстанції не встановлено обставин, які свідчать про наявність підстав для визнання недійсною оцінки спірного майна, які передбачені в статтях 7 та 8 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Разом із цим відхиляючи наданий позивачем Звіт з незалежної оцінки спірного майна за 2015 рік, як доказ у справі, суд першої інстанції не зазначив правових підстав для цього, тобто чи є цей доказ неналежним, недопустимим чи недостовірним.

Між тим, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем надано в матеріали справи два звіти з незалежної оцінки: один Звіт за 2015 рік ринкової вартості спірного майна та другий Звіт за 2017 рік ринкової вартості майнового збитку, нанесеному власнику спірного майна.

Колегія суддів не приймає до розгляду, у якості доказів, надані позивачем суду апеляційної інстанції пояснення суб`єкта оціночної діяльності Петрюченко В.І., який пояснив у своєму листі від 23.01.2019 на адвокатський запит, що у нього не залишилися додатки Звіту, складеного у 2015 році, тому вихідні дані додатків Звітів за 2015 рік та за 2017 рік взяті з мережі Інтернет станом на момент виготовлення Звіту з оцінки ринкової вартості майнового збитку у 2017 році, а базою визначення вартості являлась первісна вартість з урахуванням технічного стану та комплектності, які за цей період залишились незмінними, оскільки такі пояснення суб`єкта оціночної діяльності не розглядались судом першої інстанції та позивач не надав доказів поважності не надання цих пояснень під час судового розгляду.

Так матеріалами справи підтверджено, що позивач не приймав участі в судовому засіданні 17.12.2018, в якому судом першої інстанції було здійснено розгляд справи по суті та проводилось перевірка обставин справи наявними доказами з відповідною оцінкою наданих сторонами доказів.

Однак колегія суддів відхиляє доводи позивача про те, що суд першої інстанції не повідомив позивача належним чином про дату, час і місце розгляду цієї справи, оскільки такі аргументи позивача спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме рекомендованим повідомленням про вручення 11.12.2018 поштового відправлення з ухвалою суду першої інстанції від 28.11.2018, якою розгляд справи був відкладений в судовому засіданні на 17.12.2018 (а.с.187).

Втім колегія суддів вважає, що звіт з незалежної оцінки ринкової вартості майна, складений у 2015 році, слід розцінювати як такий, що було додано позивачем до матеріалів справи з метою підтвердження не розміру збитків, а факту їх заподіяння відповідачем, оскільки станом на 2015 рік спірне майно було в наявності та перебувало в користуванні відповідача.

Визначальним, як доказ, що підтверджує розмір спричиненої позивачеві шкоди є Звіт про ринкову вартість майнового збитку за 2017 рік. Проте будь-якої оцінки цьому доказу суд першої інстанції у оскарженому рішенні не навів.

Між тим за висновком суб`єкта оціночної діяльності Петрюченко В.І. , наведеним у означеному звіті за 2017 рік наведені висновки про ринкову вартість майнового збитку, яка визначена на дату оцінки, та становить 425016,00 грн.

Таким чином, позивач надав суду першої інстанції належні, достатні та допустимі докази, якими підтверджений розмір заявлених до відшкодування збитків.

Отже висновок суду першої інстанції про недоведеність такого обов`язкового елементу складу правопорушення як розмір збитку - не відповідає обставинам справи.

Аргументи відповідача про недоведеність факту укладання та виконання означеного договору після 2009 року відхиляються судом апеляційної інстанції як необґрунтовані.

Так договір оренди №12/2008 від 23.12.2008 та Акт приймання-передачі приміщень в оренду до Договору оренди №12/2008 від 23.12.20008 підписаний зі сторони ТОВ "Агрофірма "Олімпекс - Агро" директором Хандога Н.Ф., підпис якого засвідчено печаткою цього товариства.

Відповідно до пункту 6.3. вказаного Договору оренди, до фактичного повернення Орендарем приміщень Орендодавцю і підписання сторонами по Договору "Акта приймання-передачі Приміщень із оренди", приміщення вважаються такими, що знаходяться в оренді з оплатою права користування ними на підставах, передбачених цим Договором.

Отже, оскільки відповідачем не надано доказів про повернення спірного майна, слід визнати, що означений договір оренди продовжував виконуватися сторонами після спливу строку його дії, що був встановлений у пункті 5.1. Договору до 31 грудня 2009 року.

При цьому колегія суддів відхиляє аргументи відповідача про не надання позивачем доказів фактичного виконання до моменту одностороннього розірвання означеного договору оренди та дати, коли слід вважати цей договір розірваним, оскільки за змістом позовних вимог позивача такі обставини не є обов`язковими для доказування у цьому спорі, предметом якого є вимоги про відшкодування збитків від втрати та пошкодження орендованого майна, яка була виявлена та зафіксована позивачем до моменту його звернення до відповідача з вимогою про одностороннє розірвання договору.

З урахуванням тієї обставини, що втрата та пошкодження спірного майна було зафіксовано в акті від 04.12.2017, колегія суддів вважає, що саме з цього моменту позивач дізнався про порушення своїх прав.

30.01.2018 позивач надіслав відповідачеві повідомлення про розірвання означеного договору оренди (а.с.21-23).

02.02.2018 позивач направив відповідачеві претензію про відшкодування збитків у розмірі 425016,00 грн. (а.с.24-26).

Відповідно до частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частина третя статті 267 Цивільного кодексу України встановлює, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою нею до винесення рішення.

Відповідачем було подано суду першої інстанції відзив на позов, в якому поміж інших доводів, відповідач звернув увагу суду на те, що позивачем пропущений трирічний строк для звернення з позовом про відшкодування збитків, тому просив суд застосувати до спірних правовідносин позовну давність.

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин наслідків спливу загальної позовної давності у три роки, оскільки позов про відшкодування збитків, який є предметом розгляду у цій справі, був пред`явлений 17.08.2018, тобто в межах загальної позовної давності з моменту, коли позивач дізнався про втрату та пошкодження майна, якою як зазначено вище є 04.12.2017. Тому заява відповідача про застосування у даному спорі позовної давності задоволенню не підлягає.

Відповідно до положень статей 15 та 16 Цивільного кодексу України, статті 224 Господарського кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушені.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини справи свідчать про спричинення відповідачем збитків позивачу у зв`язку з втратою та пошкодженням майна, яке було предметом оренди за означеним господарським договором, а відтак позивач має право на захист своїх порушених прав шляхом стягнення з відповідача цих збитків в судовому порядку.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

На підставі викладеного колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для повного скасування оскарженого рішення суду першої та прийняття нового рішення, яким позовні вимоги позивача до відповідача про стягнення суми 425016 грн. збитків - слід повністю задовольнити.

За приписами частини чотирнадцятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на задоволення апеляційної скарги, судові витрати на оплату судового збору, понесені позивачем у зв`язку з розглядом справи судом першої інстанції в сумі 6375,24 грн. та в сумі 9562,86 грн. у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 269, 270, 275 ч. 1 п. 2, 277 ч. 1 п. 3, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця Осіннього Олега В`ячеславовича - задовольнити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2018 у справі №904/3737/18 - скасувати повністю та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Олімпекс-Агро" на користь фізичної особи - підприємця Осіннього Олега В`ячеславовича суму 425016 грн. 00 коп. збитків на відшкодування матеріальної шкоди, суму 6375 грн. 24 коп. витрат на судовий збір, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, та суму 9562 грн. 86 коп. судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Доручити Господарському суду Дніпропетровської області видати відповідний наказ.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена 23.05.2019.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя І.Л. Кузнецова