СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2019 р. Справа № 905/2303/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пуль О.А., суддя Білоусова Я.О. , суддя Тарасова І.В.;

за участі секретаря судового засідання Крупи О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Українська залізниця (вх.№907Д/2) на рішення господарського суду Донецької області від 14.02.2019 у справі №905/2303/18 (повний текст рішення складено 25.02.2019, суддя Сковородіна О.М. у приміщенні господарського суду Донецької області)

за позовом Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь, Донецька область, м. Маріуполь,

до Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії Донецька залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, Донецька область, м.Лиман,

про стягнення 276546,91 грн,-

ВСТАНОВИЛА:

Приватне акціонерне товариство Металургійний комбінат Азовсталь звернулося до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення 276546,91 грн збитків, що виникли у зв`язку з незбереженням вантажу при перевезенні, прийнятого залізницею до перевезення за накладною №53192498, про що складені комерційні акти.

Рішенням господарського суду Донецької області від 14.02.2019 у справі №905/2303/18 позовні вимоги Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь до Акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії Донецька залізниця АТ Українська залізниця про стягнення 276546,91 грн задоволено. Стягнуто з Акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії Донецька залізниця АТ Українська залізниця на користь Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь 276546,91 грн збитків у вигляді нестачі, 4148,20 грн витрат по сплаті судового збору.

Господарський суд, мотивуючи прийняте рішення, урахував те, що по прибуттю на станцію Сартана Донецької залізниці, на підставі акту загальної форми №454 від 04.12.2017 проведена перевірка ваги вантажу на 150 тонних вагах вантажоодержувача. За результатами проведення перевірки ваги вантажу встановлений факт недостачі у вагонах, про що складені комерційні акти, які підписані належними особами. Відповідачем не доведено, що нестача виникла з незалежних від перевізника причин. Господарський суд, керуючись частиною 3 ст.925 Цивільного кодексу України, дійшов висновку про застосування до спірних відносин строку позовної давності в один рік, та зазначив, що позивач звернувся до суду з даним позовом у межах строку позовної давності, відмовивши у задоволенні заяви відповідача про застосування строку позовної давності.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення господарського суду Донецької області від 14.02.2019 у справі №905/2303/18 скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на позивача.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги заявник вважає, що рішення прийнято при неправильному застосуванні норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Відповідач зазначає, що позовна давність для позовів до залізниць встановлена, зокрема, статтею 136 Статуту залізниць України, якою передбачено, що позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог статті 134 цього Статуту. Вказаний термін позовної давності у даній справі пов`язаний із днем настання подій, що є підставою для подання позову, а саме: з днем видачі вантажу та виявлення при цьому його недостачі, засвідченої комерційними актами, які складені 04.12.2017, отже, позивач мав право на пред`явлення претензії у строк до 05.06.2018. Посилаючись на приписи ст.9 Цивільного кодексу України, ст.223, 215, 315 Господарського кодексу України, відповідач вважає, що факт пред`явлення або не пред`явлення претензії суттєво впливає на обчислення початку строку перебігу позовної давності, а тому положення частини 4 ст.315 Господарського кодексу України має застосовуватися виключно у випадку пред`явлення претензії як обов`язкову умову подальшого обчислення строку позовної давності. Позивач не скориствася своїм правом на пред`явлення претензії, тому, як стверджує відповідач, строк позовної давності розпочався з 05.12.2017 та сплинув 05.06.2018, проте суд першої інстанції у порушення ст.315 Господарського кодексу України та ст.267 Цивільного кодексу України не застосував позовну давність та не відмовив у задоволенні позовних вимог, що є підствою для скасування судового рішення відповідно до вимог ст.277 Господарського процесуального кодексу України. Також в оскаржувному рішенні господарський суд не зазначив підстави відхилення висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 24.04.2018 у справі №905/3245/16.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.03.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Українська залізниця на рішення господарського суду Донецької області від 14.02.2019 у справі №905/2303/18. Повідомлено учасників справи про призначення розгляду апеляційної скарги на 13.05.2019 о 10:00 год. Встановлено учасникам справи п`ятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання учасникам справи. Встановлено учасникам справи строк до 15.04.2019 для подання заяв, клопотань тощо. Витребувано у учасників справи оригінали документів для огляду у судовому засіданні, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення і мають значення для справи; витяги з Єдиного держреєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на день розгляду апеляційної скарги.

16.04.2019 від позивача до суду надійшов відзив (вх.№3854) на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що посилання відповідача на застосування до спірних правовідносин виключно ст.136 Статуту залізниць України та, відповідно 6-ти місячного строку позовної давності, є порушенням принципу верховенства права, а також норм матеріального та процесуального права ст.129 Конституції України, ст.315 Господарського кодексу України, ст.2, 3, 5 Господарського процесуального кодексу України. Позивач зазначає, що у даній справі має місце пред`явлення позову до перевізника, тому до спірних правовідносин необхідно застосовувати норми частин 1-4 ст.315 Господарського кодексу України, а частина 5 зазначеної статті застосовуватися не може.

У судове засідання 13.05.2019 сторони не з`явились, були належним чином повідомлені про розгляд справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с.117-119).

Статтею 202 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом та у відповідності до пункту 4 частини 5 статті 13 Господарського процесуального кодексу України було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною 1 статті 273 Господарського процесуального кодексу України.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено усі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, виходячи з того, що участь у засіданні суду (як і інші права, передбачені частиною 1 ст.42 Господарського процесуального кодексу України) є правом, а не обов`язком сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції, 02.12.2017 за залізничною накладною №53192498 ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» (вантажовідправник) зі станції Авдіївка Донецької залізниці на станцію призначення Сартана Донецької залізниці відвантажено на адресу ПрАТ "МК "Азовсталь" (вантажоодержувач) кокс доменний (вологий) у вагонах: №56083702 у кількості 38950 кг; №60456159 у кількості 42550 кг; №62111877 у кількості 43150 кг; №53522801 у кількості 43250 кг; №53170007 у кількості 40250 кг; №52238540 у кількості 41750 кг; №56956931 у кількості 40350 кг; №56965650 у кількості 394000 кг; №55843577 у кількості 42650 кг; №60030939 у кількості 42950 кг; №56617848 у кількості 40150 кг; №52267465 у кількості 48300 кг; №59086504 у кількості 48100 кг.

У залізничній накладній відправником зазначено, що вантаж - кокс доменний (вологий) завантажений навалом, зважувався на елеваторних вагах (заводський №7260RSM), маса вантажу визначена відправником, вантаж розміщено й закріплено згідно з п.1-4 Глави 14 Додатка 3 до СМГС.

По прибуттю на станцію Сартана Донецької залізниці, на підставі акту загальної форми №454 від 04.12.2017 проведена перевірка ваги вантажу на 150 тонних вагах вантажоодержувача.

За результатами проведення перевірки ваги вантажу, був встановлений факт недостачі у вагонах: №56083702, №60456159, №62111877, №53522801, №53170007, №52238540, №56956931, №56965650, №55843577, №60030939, №56617848, №52267465, №59086504, про що складені комерційні акти, які підписано належними особами.

Судом першої інстанції, ураховуючи підтвердження матеріалами справи факту неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо збереження довіреного йому вантажу та встановлення належними доказами факту недостачі вантажу, визнано вимоги позивача щодо стягнення збитків у розмірі 276546,91 грн обґрунтованими.

Апелянтом не оскаржується правомірність висновків місцевого господарського суду щодо наявності підстав для стягнення збитків, а тому колегією суддів на підставі положень частини 1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України рішення у цій частині не переглядається.

Заявник апеляційної скарги не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо застосування до спірних відносин строку позовної давності в один рік, ввжаючи, що у даному випадку необхідно застосовувати шестимісячний строк позовної давності, передбачений Статутом залізниць України.

Колегія суддів не погоджується з даним висновком місцевого господарського суду, з огляду на таке.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем до суду було подано заяву про застосування позовної давності (а.с.65).

Статтею 315 Господарського кодексу України передбачено можливість досудового врегулювання господарського спору та визначено, що до пред`явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред`явлення йому претензії. Претензії можуть пред`являтися протягом шести місяців, а претензії щодо сплати штрафів і премій - протягом сорока п`яти днів. Перевізник розглядає заявлену претензію і повідомляє заявника про задоволення чи відхилення її протягом трьох місяців, а щодо претензії з перевезення у прямому змішаному сполученні - протягом шести місяців. Претензії щодо сплати штрафу або премії розглядаються протягом сорока п`яти днів. Якщо претензію відхилено або відповідь на неї не одержано в строк, зазначений у частині третій цієї статті, заявник має право звернутися до суду протягом шести місяців з дня одержання відповіді або закінчення строку, встановленого для відповіді.

Частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України, яка є загальною нормою, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст.256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною 1 ст.258 цього ж Кодексу для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до пункту 6 частини 2 ст.258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог у зв`язку з перевезенням вантажу, пошти (стаття 925 цього Кодексу).

Умовами частини 3 ст.925 Цивільного кодексу України, яка є спеціальною нормою, передбачено, що до вимог, які випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Пунктом 136 Статуту залізниць України визначено, що позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог пункту 134 цього Статуту.

Відповідно до пункту 134 Статуту залізниць України претензії до залізниць можуть бути заявлені протягом шести місяців. Зазначені терміни обчислюються:

а) з дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу - для претензій про відшкодування за псування, пошкодження або недостачу вантажу, багажу та вантажобагажу;

б) через 30 діб з дня закінчення терміну доставки - для претензій про відшкодування за втрату вантажу;

в) через 2 місяці з дня прийому вантажу до перевезення для претензій про відшкодування за втрату вантажу, що виникли з приводу перевезень у прямому змішаному сполученні;

г) через 10 діб після закінчення терміну доставки багажу чи вантажобагажу - для претензій про відшкодування за втрату багажу чи вантажобагажу;

д) від дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу для претензій з приводу прострочення доставки вантажу, багажу або вантажобагажу;

е) після закінчення п`ятиденного терміну, встановленого для оплати штрафу, - для претензій про стягнення штрафу за невиконання плану перевезень;

ж) з дня встановлення обставин, що спричинили заявлення претензії, - в усіх інших випадках.

Статті 258, 925 Цивільного кодексу України і пункти 134, 136 Статуту залізниць України є спеціальними нормами, які регулюють питання перебігу строку позовної давності у позовах про відшкодування збитків (вартості нестачі вантажу), що виникають із залізничних перевезень, однак містять розбіжності щодо строку позовної давності.

Відповідно до ст.136 Статуту залізниць України позови до залізниць можуть бути пред`явлені у шестимісячний термін, що обчислюється відповідно до вимог статті 134 цього Статуту, яким передбачено також і 6-місячний строк для пред`явлення претензії.

Статтею 315 Господарського кодексу України передбачено право заявника на звернення з позовом до суду після перебігу 6-місячного строку на подання претензії та отримання відповіді на неї.

У визначенні перебігу позовної давності за позовами до перевізників, що випливають з договорів перевезення вантажів, слід враховувати таке: якщо до подання позову позивач скористався своїм правом на пред`явлення перевізникові претензії, шестимісячний строк позовної давності починається з дня одержання відповіді на претензію або закінчення строку, встановленого для такої відповіді (частина четверта статті 315 Господарського кодексу України; оскільки дотримання претензійного порядку не є обов`язковим, то у вирішенні питання про початок перебігу строку позовної давності в розумінні цієї норми Господарського кодексу України слід виходити з того, що такий перебіг починається після закінчення строку пред`явлення претензії і строку її розгляду (частини друга і третя статті 315 Господарського кодексу України), незалежно від того, чи пред`являлася відповідна претензія до перевізника.

Таким чином, звернення з позовом до залізниці після спливу 6-місячного строку, передбаченого для пред`явлення претензії, не суперечить положенням статті 315 Господарського кодексу України та статті 925 Цивільного кодексу України.

У той же час, не звернення до перевізника з претензією не впливає на порядок обчислення позовної давності, оскільки визначений законом строк, в межах якого особа має право звернутися з позовом до суду, не може поглинатися строком на реалізацію права на досудове врегулювання спору.

Тому строк позовної давності у даному випадку має обраховуватись відповідно до частини 3 статті 925 Цивільного кодексу України, яка є спеціальною нормою та визначає, що до вимог, які випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

За змістом частини 1 ст.261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Відповідно до частин 3-5 ст.267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

У випадку, коли господарський суд на підставі досліджених у судовому засіданні доказів установить, що право особи, про захист якого вона просить, не порушено, ухвалюється рішення про відмову в задоволенні позову саме з цих підстав, а не через пропуск строку давності.

Якщо ж буде встановлено, що таке право особи порушено, стороною у спорі до винесення рішення буде заявлено про застосування позовної давності, і буде встановлено, що строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд на підставі ст.267 Цивільного кодексу України ухвалює рішення, яким відмовляє в позові за спливом позовної давності, а при визнанні причини пропуску цього строку поважною порушене право має бути захищене.

Таким чином, при застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (ст. 267 Цивільного кодексу України) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього-у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності-застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України у справі № П-9/161-16/165 від 12.06.2007, якою вказано про необхідність мати на увазі, що правила про позовну давність, відповідно до ст. 267 Цивільного кодексу України, мають застосовуватися лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадках відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги.

Відповідно до частини 1 пункту 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457, накладна основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та Правил, і наданий залізниці відправником разом з вантажем.

Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Предметом даного спору є стягнення вартості недостачі вантажу. Підставою відшкодування збитків, заподіяних внаслідок незбереження прийнятого до перевезення вантажу згідно з залізничною накладною №53192498, є комерційний акт №484809/783, №484809/789, №484809/785, №484809/786, №484809/787, №4844809/788, №484809/789, №484809/790, №484809/791, №484809/792, №484809/793, №484809/794, №484809/795 від 04.12.2017, з часу складання яких, згідно з положеннями ст.134 Статуту залізниць України починається перебіг строку позовної давності.

Таким чином, останнім днем подання позову в межах річного строку є 05.12.2018.

Як свідчать матеріали справи, позовна заява ПрАТ «МК «Азовсталь» була направлена до господарського суду Донецької області 04.12.2018, що підтверджується штемпелем поштової установи на описі вкладення та поштовому конверті, в якому ндійшла позовна заява, тобто у межах зазначеного строку, у зв`язку з чим суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні заяви про застосування строку позовної давності.

Колегія суддів вважає помилковим посилання відповідача на те, що судом першої інстанції не наведено підстав не застосування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 24.04.2018 у справі №905/3245/16, оскільки суд зазначив про те, що не погоджується з позицією, викладеною відповідачем у заяві про застосування строку позовної давності, в якій заявник посилається на правову позицію, викладену Верховним Судом у справі №905/3245/16.

У зазначеній постанові Верховним Судом проаналізовано частину 5 ст.315 Господарського кодексу України, яка регламентує строки звернення з позовом для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення.

Оскільки дані спірні правовідносини не регулюються частиною 5 ст.315 Господарського кодексу України, а відповдач (апелянт) посилається на частину 4 ст.315 Господарського кодексу України, то господарський суд не застосував зазначену правову позицію Верховного Суду при вирішенні даного спору.

За таких обставин, господарським судом правомірно було відмовлено у задоволенні заяви відповідача про наслідки спливу позовної давності та задоволено позовні вимоги з урахуванням цих підстав.

Отже, доводи апелянта не грунтуються на матеріалах справи та не узгоджуються з нормами чинного законодавтства.

Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких підстав, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі, не знайшли підтвердження у ході судового розгляду, тоді як господарським судом першої інстанції у повній мірі з`ясовані та правильно оцінені обставини у справі, та прийняте ним рішення є законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не убачає. Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не допущено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись статтями 240, 269, 270, 275-276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Українська залізниця залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 14.02.2019 у справі №905/2303/18 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 16.05.2019.

Головуючий суддя О.А. Пуль

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя І.В. Тарасова