ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року

м. Київ

Справа № 910/6134/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Студенець В.І. - головуючий, судді: Баранець О.М., Стратієнко Л.В.

обов`язки секретаря судового засідання за дорученням головуючого здійснюються помічником судді - Кукавською О.І.

розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1

на рішення Господарського суду міста Києва

(суддя - Балац С.В.)

від 02.07.2018

та постанову Північного апеляційного господарського суду

(головуючий - Іоннікова І.А.; судді: Коротун О.М., Сулім В.В.)

від 12.02.2019

у справі № 910/6134/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лєон"

до Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо",

Партнерства з обмеженою відповідальністю "Інланд Транзіт" (INLAND TRANSIT LLP)

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

про визнання договору недійсним,

за участю представників учасників справи:

позивача - Ларіонова О.О.

відповідача 1 - не з`явився

відповідача 2 - Бойко Г.Є.

Костенка О.П. - Бойко Г.Є.

Іщенко О.А. - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Лєон" (далі - ТОВ "Лєон") звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" (далі - ПАТ "Банк Камбіо") та Партнерства з обмеженою відповідальністю "Інланд Транзіт" (INLAND TRANSIT LLP) (далі - ПОВ "Інланд Транзіт") про визнання договору недійсним.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що укладений між Публічним акціонерним товариством "Банк Камбіо" та Партнерством з обмеженою відповідальністю "Інланд Транзіт" договір застави майнових прав та відступлення прав вимоги від 11.09.2014, підлягає визнанню судом недійсним в частині застави права вимоги грошових коштів по договору інвестиційного вкладу від 21.06.2006 №08д/978EURO по генеральній кредитній угоді від 15.12.2010 №600/02-2010, укладеної між ТОВ "Лєон" та ПАТ "Банк Камбіо" та укладених в її межах кредитних договорів, оскільки вчинений без створення правових наслідків, а також підписаний від імені ПАТ "Банк Камбіо" особою, яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності, що враховуючи приписи частини другої статей 203, 234 та 215 Цивільного кодексу України є підставами для визнання такого правочину недійсним.

1.3. Заявою про зміну предмету позову позивач просив суд визнати недійсним договір застави та відступлення прав вимоги від 11.09.2014 в частині застави права вимоги грошових коштів за договором інвестиційного вкладу від 17.06.2008 №06д/840 на забезпечення виконання зобов`язань позивача по генеральній кредитній угоді від 15.12.2010 №600/02-2010, укладеної між позивачем та відповідачем-1 та укладених в її межах кредитних договорів.

2. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.07.2018 у справі №910/6134/17 позовні вимоги задоволено повністю. Суд визнав недійсним договір застави та відступлення права вимоги, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Банк Камбіо" та Партнерством з обмеженою відповідальністю "Інланд Транзіт", датований 11.09.2014, в частині застави права вимоги грошових коштів по договору інвестиційного вкладу №06д/840 від 17.06.2008 на забезпечення виконання зобов`язань товариства з обмеженою відповідальністю "Лєон" по генеральній кредитній угоді №600/02-210 від 15.12.2010 та укладених в її межах кредитних договорів.

2.2. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2019 рішення Господарського суду міста Києва від 02.07.2018 у справі № 910/6134/17 залишено без змін.

2.3. Господарськими судами встановлено такі фактичні обставини справи:

- між Публічним акціонерним товариством "Банк Камбіо", як кредитором, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лєон", як позичальником, укладено генеральну кредитну угоду від 15.12.2010 №600/02-2010, відповідно до пункту 1.1 якої кредитор, на підставі Генеральної кредитної угоди, зобов`язується надавати позичальнику кредитні кошти в порядку і умовах, визначених у відповідних кредитних договорах та додаткових угодах до них, укладених в межах Генеральної кредитної угоди і які є її невід`ємними частинами. Загальний розмір позичкової заборгованості позичальнику за кредитами, наданими в межах даної Генеральної кредитної угоди, не повинен перевищувати 1400000,00 доларів США. Термін дії Генеральної кредитної угоди встановлений до 14.12.2015;

- на виконання Генеральної кредитної угоди між Публічним акціонерним товариством "Банк Камбіо" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лєон" укладено наступні правочини:

- кредитний договір (відзивна кредитна лінія) від 15.12.2010 №601/02-2010, відповідно до предмету якого, на умовах цього договору та укладеної між сторонами Генеральної кредитної угоди, ПАТ "Банк Камбіо" відкриває ТОВ "Лєон" невідновлювальну кредитну лінію в сумі 400000,00 доларів США на добудову басейну, зі сплатою 15,0% річних та 1,0% одноразової комісії за обслуговування кредитного рахунку. Термін вибірки кредиту - 3 місяці, дата повернення кредиту - 14.12.2015. Пунктом 2.4 вказаного договору визначено, що позивач сплачує нараховані відсотки в валюті кредиту щомісячно у строк, не пізніше останнього робочого дня поточного місяця та в день повернення кредиту на відповідний рахунок;

- кредитний договір (відзивна кредитна лінія) від 15.12.2010 №602/02-2010, відповідно до предмету якого, на умовах цього договору та укладеної між сторонами Генеральної кредитної угоди, ПАТ "Банк Камбіо" відкриває позивачу невідновлювальну кредитну лінію в сумі 1000000,00 доларів США на перекредитування кредиту іншого банку, зі сплатою 15,0% річних та 1,0% одноразової комісії за обслуговування кредитного рахунку. Дата повернення кредиту - 14.12.2015. Пунктом 2.4 вказаного договору визначено, що позивач сплачує нараховані відсотки в валюті кредиту щомісячно у строк, не пізніше останнього робочого дня поточного місяця та в день повернення кредиту на відповідний рахунок;

- виконання Генеральної кредитної угоди та укладених в її межах кредитних договорів, зокрема, забезпечено іпотечним договором від 16.12.2010, укладеним між ПАТ "Банк Камбіо" та ТОВ "Лєон", за умовами якого в іпотеку ПАТ "Банк Камбіо" передано належне позивачу приміщення спорткомплексу, розташоване в адміністративній будівлі літ. А-9 по вул. Овнатяна, 16 а в м. Донецьку;

- також виконання Генеральної кредитної угоди та укладених в її межах кредитних договорів, забезпечено наступними договорами:

1) договором застави майнових прав та відступлення прав вимоги (грошові кошти) від 11.09.2014, укладеного між ПАТ "Банк Камбіо", як заставодержателем, та Партнерством з обмеженою відповідальністю "Інланд Транзіт", як заставодавцем, який виступає майновим поручителем ТОВ "Лєон", як боржника, предметом якого є забезпечення вимог ПАТ "Банк Камбіо", що випливають з Генеральної кредитної угоди та укладених в її межах кредитних договорів, укладених між ПАТ "Банк Камбіо" та ТОВ "Лєон", за умовами яких позивач зобов`язується перед відповідачем-1:

- повернути не пізніше 14.12.2015 надані йому кошти в сумі 1510000,00 доларів США;

- щомісячно сплачувати проценти за користування кредитними коштами в гривні у розмірі 15% річних;

- сплатити пеню, здійснити інші можливі платежі, передбачені кредитним договором;

- відшкодувати витрати ПАТ "Банк Камбіо", пов`язані з пред`явленням Банком вимог за кредитним договором і зверненням стягнення на предмет застави (п. 1.1);

- відповідно до пункту 1.2. договору застави в забезпечення виконання зобов`язань, вказаних в п. 1.1 цього договору, Партнерство з обмеженою відповідальністю "Інланд Транзіт" передає у заставу належні йому на момент укладення цього договору майнові права - право вимоги грошових коштів за договором інвестиційного вкладу № 08д/978EURO від 21.06.2006 з ПАТ "Банк Камбіо";

- предмет застави складає 354768,88 євро (п. 1.3 договору);

- пунктом 4.1. договору встановлено, що ПАТ "Банк Камбіо" набуває права вимоги в день невиконання позивачем своїх зобов`язань за кредитним договором та/або в день отримання від Партнерства з обмеженою відповідальністю "Інланд Транзіт" заяви про дострокове повернення депозитного вкладу та/або в день порушення справи про банкрутство заставодержателя/заставодавця. ПАТ "Банк Камбіо" (заставодержатель) з дня виникнення у нього права вимоги має право задовольнити свої вимоги шляхом списання коштів з рахунку Партнерства з обмеженою відповідальністю "Інланд Транзіт", відкритого за договором інвестиційного вкладу № 08д/978EURO від 21.06.2006;

2) договором застави майнових прав та відступлення прав вимоги (грошові кошти) від 11.09.2014, укладеного між ПАТ "Банк Камбіо", як заставодержателем, та Партнерством з обмеженою відповідальністю "Інланд Транзіт", як заставодавцем, який виступає майновим поручителем ТОВ "Лєон", як боржника, предметом якого є забезпечення вимог банку, що випливають з Генеральної кредитної угоди та укладених в її межах кредитних договорів, укладених між ПАТ "Банк Камбіо" та ТОВ "Лєон", за умовами яких позивач зобов`язується перед відповідачем-1:

- повернути не пізніше 14.12.2015 надані йому кошти в сумі 1510000,00 доларів США;

- щомісячно сплачувати проценти за користування кредитними коштами в гривні у розмірі 15 % річних;

- сплатити пеню, здійснити інші можливі платежі, передбачені кредитним договором;

- відшкодувати витрати ПАТ "Банк Камбіо", пов`язані з пред`явленням ПАТ "Банк Камбіо" вимог за кредитним договором і зверненням стягнення на предмет застави (п. 1.1);

- в забезпечення виконання зобов`язань, вказаних в п. 1.1 цього Договору, Партнерство з обмеженою відповідальністю "Інланд Транзіт" передає у заставу належні йому на момент укладення цього договору майнові права - право вимоги грошових коштів за договором інвестиційного вкладу № 06д/840 від 17.06.2008 з ПАТ "Банк Камбіо" (п. 1.2 договору);

- предмет застави складає 1249915,98 доларів США (п. 1.3 договору);

- ПАТ "Банк Камбіо" набуває права вимоги в день невиконання ТОВ "Лєон" своїх зобов`язань за кредитним договором та/або в день отримання від Партнерства з обмеженою відповідальністю "Інланд Транзіт" заяви про дострокове повернення депозитного вкладу та/або в день порушення справи про банкрутство заставодержателя/заставодавця. Заставодержатель з дня виникнення у нього права вимоги має право задовольнити свої вимоги шляхом списання коштів з рахунку Партнерства з обмеженою відповідальністю "Інланд Транзіт", відкритого за договором інвестиційного вкладу № 06д/840 від 17.06.2008;

- як стверджував ТОВ "Лєон", 12.09.2014 Банк звернув стягнення на предмет застави, здійснив добровільне списання грошових коштів з рахунків ПОВ "Інланд Транзіт" і направив їх на погашення заборгованості товариства за кредитною угодою, про що повідомлено Партнерство з обмеженою відповідальністю "Інланд Транзіт" листами, в яких вказано про те, що у зв`язку з порушенням умов кредитного договору ТОВ "Лєон", Банком 12.09.2014 здійснено договірне списання грошових коштів з рахунків ПОВ "Інланд Транзіт" в рахунок погашення заборгованості позивача перед Банком. Всі зобов`язання перед ПАТ "Банк Камбіо" за договором застави ПОВ "Інланд Транзіт" виконані в повному обсязі. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України ПОВ "Інланд Транзіт" набув права кредитора за кредитним договором в розмірі 1249915,98 доларів США та 354768,88 євро;

- за актом прийому-передачі документів, укладеного між відповідачами, ПАТ "Банк Камбіо" передав, а ПОВ "Інланд Транзіт" прийняв оригінали документів, які стосуються кредиту ТОВ "Лєон";

- відповідно до довідки ПАТ "Банк Камбіо" від 21.08.2017 №22/1178, ПОВ "Інланд Транзіт" повністю погашено заборгованість ТОВ "Лєон" за Генеральною кредитною угодою.

2.4. Задовольняючи позовні вимоги місцевий господарський суд виходив з того, що оспорюваний правочин є фіктивним в частині умов про заставу майнових прав на забезпечення виконання зобов`язань ТОВ "Лєон", оскільки не містить предмету застави, приймаючи до уваги те, що укладеного між відповідачами договору інвестиційного вкладу від 17.06.2008 № 06д/840 не існує. До того ж оспорюваний правочин суперечить приписам частини 2 статті 203 та частини 1 статті 234 Цивільного кодексу України, оскільки зі сторони ПАТ "Банк Камбіо" підписаний не уповноваженою особою. ОСОБА_3 не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності, що на підставі частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України є окремою підставою для визнання такого правочину недійсним в частині умов про заставу майнових прав на забезпечення виконання зобов`язань позивача.

2.5. Погоджуючись із висновком суду першої інстанції, апеляційний господарський суд зазначив, що рішення місцевого суду є таким, що прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. Не погоджуючись з постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2019 та рішенням Господарського суду міста Києва від 02.07.2018 у справі №910/6134/17, третя особа ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

3.2. Узагальнені доводи касаційної скарги ОСОБА_1 :

- оскаржувані судові рішення є необґрунтованими та незаконними, такими, що ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, статей 203, 234 Цивільного кодексу України;

- суди попередніх інстанцій без з`ясування усіх належних обставин справи та не дослідивши належним чином всі докази у справі, у зв`язку з тим, що в договорі застави майнових прав та відступлення права вимоги від 11.09.2014 вказано помилковий номер інвестиційного договору, зроблено передчасний висновок щодо не існування договору, майнові права за яким було передано в заставу банку, оскільки номер договору не є істотної умовою договору і наявність або відсутність його не впливає на реальність договору;

- судами попередніх інстанцій жодним чином не встановлювали обставин, які мають значення для визнання правочину фіктивним, не спростували та не взяли до уваги первинні документи бухгалтерського обліку, якими підтверджується, що оспорюваний правочин був спрямований на настання реальних правових наслідків та відбулося його виконання;

- не надано належної правової оцінки тим обставинам, що на день погашення заборгованості 12.09.2014 жодних обмежень щодо проведення операцій не було, тимчасова адміністрація Банку була запроваджена 04.12.2014, а процедуру ліквідації введено 27.02.2015;

- судами попередніх інстанцій не досліджено усі повноваження ОСОБА_3 , зазначені в довіреності від 14.05.2014, де встановлено право повіреного укладати від імені ПАТ "Банк Камбіо" договори, зокрема, пунктом 1.7 довіреності надано право укладати договори застави, іпотеки, відступлення права вимоги, договори про задоволення вимог кредиторів, інші договори, що забезпечують виконання зобов`язань фізичних та/або юридичних осіб перед Банком у валюті України або в будь-якій іноземній валюті тощо;

- не з`ясовано обставин схвалення правочину ПАТ "Банк Камбіо" шляхом його виконання.

3.3. У відзивах на касаційну скаргу ПАТ "Банк Камбіо" та ТОВ "Лєон" просили відмовити у її задоволенні, а рішення місцевого господарського суду та постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін з огляду на те, що відповідно до наказу Уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ "Банк Камбіо" №109 від 18.07.2018 оспорюваний договір застави майнових прав та відступлення прав вимоги (грошові кошти) від 11.09.2014 є нікчемним в силу статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

4. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій з посиланням на норми права, яким керувався суд

4.1. Предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога ТОВ "Лєон" про визнання недійсним договору застави майнових прав та відступлення прав вимоги від 11.09.2014 в частині застави права вимоги грошових коштів за договором інвестиційного вкладу від 17.06.2008 №06д/840 на забезпечення виконання зобов`язань позивача за Генеральною кредитною угодою від 15.12.2010 №600/02-2010, укладеною між позивачем та відповідачем-1 та укладених в її межах кредитних договорів.

4.2. Згідно зі статтею 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

4.3. Відповідно до частини першої статті 576 Цивільного кодексу України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

4.4. Частиною першою статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

4.5. Відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

4.6. Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

При розгляді справ про визнання правочинів недійсними залежно від предмета і підстав позову повинні застосувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини.

4.7. Згідно зі статтею 234 Цивільного кодексу України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

4.8. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише "про людське око", знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином.

Фіктивний правочин є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним.

У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

4.9. Визнаючи договір застави майнових прав та відступлення прав вимоги від 11.09.2014 фіктивним в частині застави права вимоги грошових коштів за договором інвестиційного вкладу від 17.06.2008 №06д/840, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідно до листа Банку між відповідачами укладено договір інвестиційного вкладу від 17.06.2008 № 06д/08, номер 06д/840 вказано помилково, відтак суди дійшли висновку, що договору інвестиційного вкладу від 17.06.2008 №06д/840, укладеного між відповідачами не існує. При цьому, суди попередніх інстанцій зазначили, що, оскільки укладеного між відповідачами договору інвестиційного вкладу від 17.06.2008 №06д/840 не існує, оспорюваний правочин не містить предмету застави.

4.10. Проте судами попередніх інстанцій не встановлювалися обставини, в силу існування яких оспорюваний договір може бути визнаний фіктивним, зокрема, чи діяли сторони з метою створення правових наслідків - забезпечення виконання зобов`язань ТОВ "Лєон" за кредитною угодою; чи відбулося виконання за оспорюваним договором; встановлення господарським судом умислу його сторін; предмет договору застави з урахуванням положень статті 576 Цивільного кодексу України, яка визначає предмет застави.

При цьому, суди встановивши, що за договором застави майнових прав та відступлення права вимоги від 11.09.2014, предметом застави є: майнові права - право вимоги грошових коштів на суму 1249915,98 доларів США, які знаходяться на рахунку №0141.840, відкритого відповідно до договору інвестиційного вкладу №06д/840 від 17.06.2008, не надали повної оцінки змісту, що визначає предмет застави.

Також судами попередніх інстанцій не спростовано доводів сторін з приводу виконання договору, на доказ чого Банком були надані виписки з кредитних рахунків ТОВ "Лєон", виписки з рахунку ПОВ "Інланд Транзіт", меморіальні ордери.

4.11. Колегія суддів, проаналізувавши оскаржувані судові рішення дійшла до висновку про відсутність аналізу судами попередніх інстанцій обставин, що є необхідними для визнання договору фіктивним.

4.12. Окремою підставою для визнання оспорюваного договору недійсним суди попередніх інстанцій вказують на те, що зі сторони Банку договір підписаний не уповноваженою особою, яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності.

4.13. Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (частина 2 статті 203 Цивільного кодексу України).

4.14. Відповідно до статті 237 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

4.15. Згідно зі статтею 239 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

4.16. Статтею 244 Цивільного кодексу України передбачено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.

Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи.

Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

4.17. Судами попередніх інстанцій встановлено, що оспорюваний договір застави підписано директором відділення "Донецька дирекція ПАТ "Банк Камбіо" Іщенко Катериною Олександрівною, яка діяла на підставі довіреності від 14.05.2014, посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобою Н.В. та зареєстрована в реєстрі за № 357.

Суди, встановивши, що відповідно до пункту 1.4 довіреності Банк уповноважив директора відділення Іщенко Катерину Олександрівну вчиняти від імені останнього правочини, зокрема, інші договори на суму, що не перевищує 20000,00 грн та враховуючи, що предметом застави за оспорюваним правочином є грошова сума в розмірі 1249915,98 доларів США, дійшли висновку, що оспорюваний договір зі сторони Банку підписано не уповноваженою особою.

Разом з тим, судами попередніх інстанцій не надано належної правової оцінки пункту 1.7 довіреності, за яким представник має право також укладати: договори застави, іпотеки, відступлення права вимоги, договори про задоволення вимог кредиторів, інші договори, що забезпечують виконання зобов`язань фізичних та/або юридичних осіб перед Банком у валюті України або в будь-якій іноземній валюті тощо.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що представництвом в широкому розумінні є вчинення дій однією особою (представником) в інтересах іншої особи (довірителя) у відносинах з третіми особами від свого імені чи від імені довірителя з метою досягнення для останнього бажаних ним правових наслідків.

4.18. ТОВ "Лєон" посилається, зокрема на те, що наказом Уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ "Банк Камбіо" №109 від 18.07.2018 оспорюваний договір застави майнових прав та відступлення прав вимоги (грошові кошти) від 11.09.2014 визнаний нікчемним в силу статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Разом з тим, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №910/24198/16 зазначено, що відповідно до статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону. При виявленні таких правочинів Фонд, його уповноважена особа чи Банк не наділені повноваженнями визнавати або встановлювати правочини нікчемними.

Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу Банку, підписаного уповноваженою особою Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (чатини другої статті 215 Цивільного кодексу України та частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб") незалежно від того, чи була проведена перевірка правочинів Банку і виданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ Банку не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом Банку, який прийнятий особою, що здійснює повноваження органів управління та контролю банку, спрямованим на збереження активів і документації банку та який діє у межах цієї юридичної особи.

Накази (рішення) про нікчемність правочинів не можуть установлювати обов`язки для третіх осіб, зокрема контрагентів Банку.

При цьому відповідно до пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Проте, судами попередніх інстанцій, за наявності доводів сторін про нікчемність оспорюваного правочину, не було надано правової оцінки наявності підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним.

4.19. З огляду на викладене, у справі, яка переглядається, суди не з`ясували усіх фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

5. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

5.1. Відповідно до положень статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

5.2. Згідно з частиною 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема суд не дослідив зібрані у справі докази.

5.3. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

5.4. З врахуванням викладеного, оскільки як місцевий, так і апеляційний господарські суди припустились неправильного застосування приписів Господарського процесуального кодексу України стосовно всебічного, повного і об`єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, а у Верховного Суду відсутня процесуальна можливість з`ясувати дійсні обставини справи, що перешкоджає ухвалити нове рішення у справі, то це відповідно є підставою для скасування рішень судів попередніх інстанцій, та передання справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

5.5. Під час нового розгляду господарському суду першої інстанції слід взяти до уваги викладене, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного та об`єктивного встановлення обставин справи, прав та обов`язків сторін, і, залежно від встановленого та відповідно до вимог чинного законодавства, вирішити спір.

Керуючись статтями 236, 300, 301, 308, 310, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2019 та рішення Господарського суду міста Києва від 02.07.2018 у справі №910/6134/17 скасувати, справу передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

2. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий В. Студенець

Судді О. Баранець

Л. Стратієнко