РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.05.2019Справа № 910/3130/19

Господарський суд міста Києва в складі судді Коткова О.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу № 910/3130/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новатон Україна»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ясін-2007»

про стягнення грошових коштів

Без виклику учасників судового процесу.

СУТЬ СПОРУ:

13 березня 2019 року до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Новатон Україна» (позивач) надійшла позовна заява № 11/03 від 11.03.2019 року до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ясін-2007» (відповідач) про стягнення заборгованості за договором поставки товару № 105/03/18 від 28.03.2018 року в сумі 45 906,56 грн., з них: основного боргу - 36 043,96 грн. (тридцять шість тисяч сорок три гривні 96 копійок), пені - 5008,37 грн. (п`ять тисяч вісім гривень 37 копійок), штрафу - 3604,39 грн. (три тисячі шістсот чотири гривні 39 копійок), інфляційних втрат - 832,48 грн. (вісімсот тридцять дві гривні 48 копійок) та 3% річних - 417,36 грн. (чотириста сімнадцять гривень 36 копійок).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за договором поставки товару № 105/03/18 від 28.03.2018 року, зокрема, у визначені договором строки в повному обсязі не здійснив оплату вартості поставленого йому позивачем товару, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за вказаним правочином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.03.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/3130/19, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов із урахуванням вимог, передбачених статтею 165 Господарського процесуального кодексу України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство; докази направлення відзиву позивачу.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 291 ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.03.2019 року у справі № 910/3130/19 вручено уповноваженому представнику відповідача - 21.03.2019 року, ухвалу суду від 18.03.2019 року у справі № 910/3130/19 за адресою для листування вручено уповноваженому представнику відповідача - 29.03.2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 305.

Відтак, строк для надання відзиву на позовну заяву до 05.04.2019 року (включно).

Вказаний строк судом встановлений, виходячи з дати отримання ухвали відповідачем за адресою місцезнаходження товариства у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

02.04.2018 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позовних вимог заперечив та просив відмовити в задоволені позовних вимог посилаючись на те, що між відповідачем та позивачем підписано акт звірки розрахунків АС-0000032 від 22.03.2019 року за період з 01.01.2019 року по 31.03.2019 року, відповідно до якого станом на 22.03.2019 року відсутня заборгованість відповідача перед позивачем.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

28.03.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Новатон Україна» (надалі - позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ясін-2007» (надалі - відповідач, покупець) укладено договір поставки товару № 105/03/18, відповідно до п. 1.1. якого, постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю товар, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити оплату його вартості на умовах даного договору.

Відповідно до п. 1.3. договору, підтвердженням факту узгодження сторонами асортименту, кількості і ціни товару є прийняття покупцем товару по видатковій накладній постачальника, яка після підписання її обома сторонами має юридичну силу специфікації і є невід`ємною частиною договору.

В п. 3.6 договору визначено, що оплата товару покупцем проводиться в національній валюті України на умовах відстрочки платежу, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з моменту поставки товару.

На виконання умов договору поставки товару № 105/03/18 від 28.03.2018 року позивач поставив, а відповідач прийняв товар, що підтверджується видатковими накладеними № 4467 від 02.11.2018 року на суму 18 598,20 грн. та № 4269 від 07.11.2018 року на суму 29 425,20 грн. (копії містяться в матеріалах справи). Вказані видаткові накладні підписані сторонами без заперечень та скріплені печатками товариств.

За приписами ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У відповідності до п. 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/928/2012 від 17.07.2012 р., підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Факт отримання товару відповідачем і видаткові накладні, надані позивачем на підтвердження своїх вимог, є самостійними підставами для виникнення обов`язку у відповідача здійснити розрахунки за отриманий товар (п. 1 Оглядового листа Вищого господарського суду України №01-06/767/2013 від 29.04.2013 р.).

Оскільки спірні видаткові накладні мають найменування юридичних осіб, перелік товару, його вартість, посилання на договір та інші реквізити, вони відповідають вимогам закону та є первинними документами, які фіксують факт здійснення господарської операції.

При цьому, відповідач за поставлений товар 13.11.2018 року розрахувався на суму 25 000,00 грн., з яких 23 020,56 грн. було зараховано на оплату попередніх поставок за договором, а 1979,44 грн. було зараховано на оплату поставки, здійсненої згідно видаткової накладної № 4467 від 02.11.2018 року, а також 05.03.2019 року здійснив часткову оплату товару на суму 10 000,00 грн., які було зараховано на оплату поставки, здійсненої згідно видаткової накладної № 4467 від 02.11.2018 року. Факт здійснення відповідачем часткових оплат підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями № 1445 від 13.11.2018 року та № 200 від 05.03.2019 року.

Відтак, за розрахунками позивача, відповідач має заборгованість за договором в розмірі 36 043,96 грн.

Втім, відповідач заборгованість за поставлений товар не сплатив, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача санкції за порушення виконання грошового зобов`язання щодо оплати товару.

Пунктом 1 ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, як встановлено нормами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України.

Приписами ч. 1 ст. 665 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами ст. 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Наявність, обсяг заборгованості відповідача у розмірі 36 043,96 грн. та настання строку виконання обов`язку щодо сплати підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та не були спростовані відповідачем.

При цьому, відповідач проти позовних вимог заперечив, посилаючись на відсутність заборгованості перед позивачем, на підтвердження чого надав акт звірки розрахунків АС-0000032 від 22.03.2019 року за період з 01.01.2019 року по 31.03.2019 року.

Так, судом встановлено, що 18.03.2019 року відповідачем була погашена заборгованість перед позивачем у розмірі 36 043,96 грн., що підтверджується актом звірки розрахунків АС-0000032 від 22.03.2019 року, який підписаний обома сторонами без заперечень та скріплений печатками товариств.

Таким чином, на момент розгляду справи спір у даній справі щодо основного боргу у розмірі 36 043,96 грн. відсутній.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України Господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

За таких обставин, провадження щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором поставки товару № 105/03/18 від 28.03.2018 року у розмірі 36 043,96 грн. підлягає закриттю, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

При зверненні до суду позивач також просить стягнути з відповідача на його користь 3% річних - 417,36 грн., пеню - 5008,37 грн., інфляційні втрати - 832,48 грн. та штраф - 3604,39 грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З положень п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

В п. 7.2. договору визначено, що у випадку порушення строків оплати товару, встановлених умовами договору, покупець зобов`язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний календарний день прострочки в оплаті.

При цьому, в п. 1.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" визначено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку пені окремо по кожній видатковій накладній, в межах заявленого позивачем періоду, суд встановив, що він виконаний арифметично не вірно, оскільки при здійснені розрахунку пені позивачем не було враховано здійснену відповідачем 05.03.2019 року часткову оплату поставленого товару, відтак, сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, не виходячи за межі визначеного позивачем періоду, за розрахунком суду, становить 5001,84 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 6,53 грн. позивачу належить відмовити.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наведена норма встановлює право кредитора вимагати сплати суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних протягом усього періоду прострочення до моменту повного виконання боржником своїх грошових зобов`язань перед кредитором.

При цьому, передбачена законом відповідальність за неналежне виконання покупцем грошового зобов`язання з оплати поставленого йому товару підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат окремо по кожній видатковій накладній, в межах заявленого позивачем періоду, з урахуванням здійсненої відповідачем 05.03.2019 року часткової оплати поставленого товару, суд встановив, що загальна сума інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить суму більшу, ніж заявлена позивачем до стягнення, яка становить 1066,85 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Втім, зважаючи на те, що суд обмежений в праві вийти за межі позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат підлягають задоволенню в сумі 832,48 грн., за розрахунком позивача

Також, при перевірці наданого позивачем розрахунку 3% річних окремо по кожній видатковій накладній, в межах заявленого позивачем періоду, суд встановив, що він виконаний арифметично не вірно, оскільки при здійснені розрахунку 3% річних позивачем не було враховано здійснену відповідачем 05.03.2019 року часткову оплату поставленого товару, відтак, сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, не виходячи за межі визначеного позивачем періоду, за розрахунком суду, становить 416,82 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення 3% річних в сумі 0,54 грн. позивачу належить відмовити.

Відповідно до п. 7.3. договору за порушення покупцем строків оплати більше ніж на 30 календарних днів, вважається односторонньою відмовою від виконання умов договору. За односторонню відмову від виконання умов договору покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 10% від вартості неоплаченого товару.

Зважаючи на те, що сума основного боргу була сплачена відповідачем після звернення позивача з позовом до суду, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог про стягнення штрафу, тому позовні вимоги про стягнення штрафу є такими, що підлягають задоволенню в сумі 3604,39 грн.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково про стягнення з відповідача 6251,14 грн. з них: інфляційних витрат - 832,48 грн., 3% річних - 416,82 грн. та пені - 5001,84 грн.

Щодо розподілу судового збору.

З огляду на те, що суму основного боргу в розмірі 36 043,96 грн. відповідач сплатив після звернення позивача з позовом до суду, розподіл судових витрат повинен розраховуватися з урахуванням вказаної суми, з розрахунку: 36 043,96 грн. (сума основного боргу) + 5001,84 грн. (пеня) + інфляційні (832,48 грн.) + 3% річних (416,82 грн.) + 3604,39 грн. (штраф) х 1921,00 грн. (сума судового збору сплачена при подані позовної заяви) / 45 906,56 грн. (сума заявлених позовних вимог) = 1920,70 грн. (сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог).

Відтак, сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог становить 1920,70 грн.

Керуючись ст.ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі № 910/3130/19 за позовом № 11/03 від 11.03.2019 року від 11.03.2019 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Новатон Україна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ясін-2007» про стягнення заборгованості за договором поставки товару № 105/03/18 від 28.03.2018 року в частині стягнення основного боргу - 36 043,96 грн. (тридцять шість тисяч сорок три гривні 96 копійки), у зв`язку з відсутністю предмету спору.

2. Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ясін-2007» (, адреса: 04050, м. Київ, вул. Мельникова, 12) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новатон Україна» (, адреса: 01013, м. Київ, вул. Промислова, 1) грошові кошти: інфляційних втрат - 832,48 грн. (вісімсот тридцять дві гривні 48 копійки), 3% річних - 416,82 грн. (чотириста шістнадцять гривень 82 копійки), пені - 5001,84 грн. (п`ять тисяч одна гривня 84 копійок), штрафу - 3604,39 грн. (три тисячі шістсот чотири гривні 39 копійки) та судовий збір - 1920,70 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять гривень 70 копійок).

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 16.05.2019р.

Суддя О.В. Котков