СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2019 р. Справа № 913/155/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Пелипенко Н.М. , суддя Мартюхіна Н.О.

при секретарі Кохан Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача- адвокат Ільченко Є.І., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ПТ №2210 від 26.06.2018, ордер серія ПТ №080924 від 05.11.18 ,

відповідача- Андрєєв А.М., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №986 від 28.07.2011; довіреність № 7 від 26.12.18 р.,

розглянувши апеляційну скаргу позивача (вх.862) на рішення господарського суду Луганської області від 11.02.2019 (суддя Фонова О.С., повний текст складено 21.02.2019) у справі №913/155/17

за позовом фізичної особи-підприємця Палєєва Сергія Васильовича, м.Сєвєродонецьк Луганської області

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз" , м. Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 1 040 360 грн 65 коп.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до господарського суду Луганської області з позовом про стягнення з відповідача збитків, в розмірі вартості втраченого орендованого обладнання за ринковими цінами аналогічного обладнання, у розмірі 819 328,39 грн. та неустойки, в розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення, у розмірі 221 032,26 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що після припинення договору оренди обладнання №143/01-27-14 від 07.04.2014 відповідач, як орендар, не повернув орендоване майно і таке майно було втрачено у зв`язку з невчиненням відповідачем належних дій щодо його збереження, у зв`язку з чим, позивачем нараховані збитки в сумі 819328,39 грн., враховуючи вартість втраченого газового обладнання, які розраховані за ринковими цінами аналогічного обладнання.

Також позивачем нарахована на підставі ч.2 ст.785 ЦК України неустойка в розмірі подвійної плати за користування обладнанням за час прострочення в сумі 221032, 26 грн.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 21.02.2018 позов задоволено частково. Суд стягнув з відповідача на користь позивача збитки в сумі 713260,20 грн, неустойку в сумі 221032,26 грн. У іншій частині позову відмовлено.

Вказане рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про стягнення збитків мотивовано наявністю усіх елементів юридичного складу, необхідного для відшкодування позивачеві збитків, завданих порушенням договірного зобов`язання зі збереження та повернення орендованого майна.

В частині задоволених позовних вимог про стягнення неустойки за безпідставне користування майном після закінчення строку дії договору рішення місцевого мотивовано порушення відповідачем обов`язку щодо повернення орендованого майна позивачу.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 23.05.2018 рішення суду першої інстанції скасовано в частині задоволення позовних вимог про стягнення збитків в розмірі 713260,20 грн, неустойки в розмірі 206 451,61 грн. Пункт 2 резолютивної частини рішення суду першої інстанції викладено в новій редакції, згідної якої з відповідача на користь позивача стягнуто 14580,65 грн неустойки.

Постанова суду апеляційної інстанції щодо стягнення збитків обґрунтована відсутністю всіх елементів складу правопорушення, зокрема, недоведенням факту втрати спірного майна та відсутністю вини відповідача у забезпеченні доступу позивача до демонтування майна; а щодо стягнення неустойки - мотивована невикористання відповідачем орендованого майна, яке знаходиться в зоні проведення АТО, у період з моменту припинення договору оренди обладнання №143/01-27-14 від 07.04.2014.

Постановою Верховного Суду від 28.08.2018 рішення господарського суду Луганської області від 21.02.2018 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 23.05.2018 у справі №913/155/17 скасовано, а справу передано на новий розгляд до господарського суду Луганської області.

В наведеній постанові суд касаційної інстанції вказав про те, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо можливості (неможливості) одночасного стягнення збитків в розмірі вартості втраченого орендованого обладнання і неустойки в розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення, викладені у судових рішеннях є взаємовиключними, оскільки факт знищення орендованого майна унеможливлює стягнення неустойки, у розумінні частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України, та, навпаки, факт незнищення такого майна слугує підставою для стягнення неустойки до моменту повернення наймачем наймодавцю орендованого майна.

Також Верховний Суд зазначив, що судами першої та апеляційної інстанцій належним чином не було досліджено питання наявності чи відсутності втрати (знищення) орендованого майна, з якого саме, моменту втрати (знищення) майна та, як наслідок, питання наявності чи відсутності усіх елементів складу цивільного правопорушення і питання можливості стягнення з відповідача неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

За результатами нового розгляду справи, господарським судом Харківської області прийнято рішення від 11.02.2019, яким позов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз" на користь фізичної особи-підприємця Палєєва Сергія Васильовича неустойку в сумі 14580,65 грн, витрати зі сплати судового збору в сумі 218,71 грн, витрати за проведення експертизи в сумі 77,34 грн. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача збитків в розмірі 819328,39 грн., суд першої інстанції вказав на те, що відповідач користувався орендованим майном на підставі договору оренди, зокрема, в період з 01.10.2014 по 16.08.2016 (дата розірвання договору), за що з останнього було стягнуто орендну плату за постановою Донецького апеляційного господарського суду від 31.01.2017 у справі 3913/1043/16. За таких обставин та враховуючи відсутність доказів фізичної втрати майна після розірвання договору оренди, місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність вини відповідача у неможливості повернути орендоване майно або забезпеченні доступу позивача до його демонтування та отримання, починаючи з моменту розірвання договору оренди та по теперішній час. Як вказав господарський суд в оскаржуваному рішенні, той факт, що відповідач втратив контроль над орендованим майном внаслідок проведення АТО на відповідній частині Луганської області - не є тотожним твердженням щодо втрати або знищення майна.

Стосовно позовних вимог про стягнення неустойки на підставі ч.2 ст.785 ЦК України, суд першої інстанції вказав на те, що така вимога не підлягає задоволенню лише стосовно майна, що знаходиться на непідконтрольній українській владі території, оскільки доказами невикористання відповідачем такого майна з моменту припинення дії договору є численні повідомлення останнього про втрату можливості володіння та користування його майном, змінення його місцезнаходження, та неможливості забезпечення державою дотримання правового режиму на відповідній території, що не залежить від волевиявлення відповідача.

Водночас, суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги в частині стягнення з відповідача неустойки в сумі 14580,65 грн за неправомірне користування після припинення дії договору комплексом вимірювальним роторним КВР-1.01 G160-80-1,0-0,5 зав. №00550 з пристроєм переносу інформації, що розташовані за адресою: сел . Половинкино, Старобільського р-ну, вул. Пригородная, тобто на території, яка є підконтрольною державі. Рішення суду в цій частині мотивовано тим, що вказане майно було повернуто позивачу на підставі акту-прийому-передачі від 16.12.2016, тобто після спливу строку, встановленого умовами договору, проте будь-яких доказів правомірності своєї поведінки в цій частині відповідачем не надано.

Позивач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить це рішення скасувати в частині відмови в задоволенні позову про стягнення з відповідача збитків в розмірі 819328,39 грн. та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В судовому засіданні 21.05.2019 представник апелянта підтвердив об`єм вимог за апеляційною скаргою в сумі 819328,39 грн. (неустойка в сумі 14580,65 грн. стягнута за оскаржуваним рішенням суду).

В апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що матеріалами цієї справи та судовим рішенням у справі №913/1043/16 підтверджується той факт, що з вини відповідача орендоване майно (10 вузлів обліку газу) було втрачено через невиконання відповідачем свого обов`язку з його збереження, у зв`язку з чим стягненню з відповідача підлягають саме збитки в розмірі ринкової вартості втраченого та не повернутого орендованого майна. Позивач вважає безпідставними висновки суду в оскаржуваному рішенні про недоведеність факту втрати спірного майна. Позивач також не погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність вини відповідача у неможливості повернути орендоване майно, оскільки, як зазначає позивач, відповідач мав можливість своєчасно вжити заходів з вивезення орендованого майна на підконтрольну територію або звернутись до правоохоронних органів та позивача з приводу неможливості подальшого використання спірного майна. Крім того, позивач зазначає, що місцевий господарський суд не надав оцінку листу ПАТ «Луганськгаз» №01-02-61/762 від 24.04.2015 на адресу СП «Радміртех», з якого вбачається, що відповідач був обізнаний про місцезнаходження орендованого майна, однак, не вжив заходів з його повернення та не повідомив про такі обставини позивача.

Відповідач надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому, зокрема, зазначає про те, що позивачем не надано суду жодних доказів відсутності орендованого майна за місцем його використання або доказів втрати чи знищення спірного майна, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача збитків. Відповідач зазначає, що він неодноразово повідомляв контрагентів про втрату ПАТ «Луганськгаз» можливості володіння та користування майном шляхом розміщення відповідних оголошень в газеті «Голос України», що правомірно враховано судом першої інстанції. Просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - без змін.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи, 07.04.2014 між фізичною особою-підприємцем Палєєвим Сергієм Васильовичем (орендодавець, позивач) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз" (орендар, відповідач) укладено договір оренди обладнання №143/01-27-14 (далі - договір) (а.с.77-78, т.1).

Згідно з п. 1.1 договору, орендодавець зобов`язується передати орендарю, а орендар зобов`язується прийняти в тимчасове користування обладнання (майно, що орендується) згідно додатку 1 до цього договору та зобов`язується сплачувати орендодавцю орендну плату.

Відповідно до п.4.1 договору, майно що орендується, вважається переданим орендарю з дати підписання акта приймання-передачі майна, що орендується.

Термін оренди складає 5 років з дати прийняття майна, що орендується, за актом приймання-передачі (п.4.2 договору).

Згідно з п.5.1 договору, розмір орендної плати за кожен вузол обліку газу складає 2000,00 грн у місяць.

У п. 5.2 договору сторони визначили, що орендна плата сплачується в безготівковому порядку на поточний рахунок орендодавця один раз на місяць не пізніше останнього числа місяця, з моменту установки обладнання орендарем.

Після закінчення терміну оренди орендар зобов`язаний протягом 10 календарних днів повернути майно, що орендується, орендодавцю за актом приймання-передачі (п.8.1 договору).

Договір набуває чинності з 01.04.2014 і діє до 31.12.2019 року. За згодою сторін термін дії договору може бути продовжено (п.10.1 договору).

Відповідно до п.10.2 договору, даний договір автоматично пролонгується на тих же умовах на той самий термін, якщо за 20 днів до закінчення строку дії договору жодною із сторін жодною із сторін не було заявлено про припинення цього договору.

Як свідчать матеріали справи, 07.04.2014 сторонами було підписано акт прийому-передачі майна (а.с.79,т.1), за яким фізична особа-підприємець Палєєв Сергій Васильович , як орендар, передав, а Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз", як орендар, прийняло у тимчасове користування наступне обладнання (12 одиниць вузлів обліку):

1) Комплекс вимірювальний роторний КВР- 1.01 G250-80-1,6-1,0 зав. №00515

Пристрій переносу інформації УПІ-1-16 USB (УПИ-1-16М, кабель-перехідник, адаптер)

Рукав РНВД 331.12.00 D2/D2

Адаптер з фланец DN 502", що розташовані за адресою: м. Луганськ, вул. Монтажна, 25 (ПП "Чинар"), загальною вартістю 46898,09 грн;

2) Комплекс вимірювальний роторний KBP-1.01 G160-80-1,6-1,0 зав. №00516

Пристрій переносу інформації УПИ-1 USB (УПИ-1М, кабель-перехідник), що розташований за адресою: м. Луганськ, вул. Таллінська, 62б (вул. Обводная) (ТОВ "Спецгазсервис"), загальною вартістю 35236,09 грн;

3) Лічильник газу ультразвуковий ''Курс-01" G400 Б2 Р зав. №9373

Монтажний комплекс для ДУ 100 Б 0,7, що розташовані за адресою: п. Тепличний, пер. Степной, 9 (ТОВ "Бахмутський шлях"), загальною вартістю 39351,00 грн;

4) Лічильник газу ультразвуковий ''Курс-01" G400 Б2 зав. №9374

Монтажний комплект

Коректор об`єму газу ''Тандем" зав. №4616, що розташовані за адресою: м. Луганськ, вул. Монтажна, 25-А (ТОВ "Восток-Украінвест"), загальною вартістю 40614,60 грн;

5) Комплекс вимірювальний роторний КВР-1.01 G250 зав. №00599

Монтажний комплект

Пристрій переносу інформації, що розташовані за адресою: м. Луганськ, вул. Лутугинська, 32 (ТОВ "Компанія "Екотоп"), загальною вартістю 34730,67 грн;

6) Лічильник газу ультразвуковий ''Курс-01"G400 Б2 зав. №9591

Монтажний комплекс

Коректор об`єму газу ''Тандем" зав. №4616, що розташовані за адресою: м. Луганськ, вул. Комінтерна, 96-Д (ТОВ "Метан-2010"), загальною вартістю 40614,60 грн;

7) Комплекс вимірювальний роторний КВР- 1.01 G250 зав. №00457

Монтажний комплект

Пристрій переносу інформації, що розташовані за адресою: м. Александровськ, вул. Нова, 152 , загальною вартістю 34730,67 грн;

8) Комплекс вимірювальний роторний КВР- 1.01 G250 зав. №00633

Монтажний комплект

Пристрій переносу інформації, що розташовані за адресою: м . Луганськ, вул . Санюка (Бахмутский проезд), 27 (ТОВ "Компанія "Екотоп"), загальною вартістю 34730,67 грн;

9) Комплекс вимірювальний роторний КВР- 1.01 G250-80-1,6-1,0 зав. №00670

Монтажний комплект

Пристрій переносу інформації, що розташовані за адресою: м. Луганськ, вул. 50 лет Оборони Луганська, 19 (ТОВ "Компанія "Екотоп"), загальною вартістю 34730,67 грн;

10) Комплекс вимірювальний роторний КВР-1.01-G250-80-1,6-0,7 зав.№00689

Монтажний комплект до комплексу вимірювального роторного КВР-1.01 G250-

80-1,6-0,7 зав. №00689, що розташовані за адресою: м. Щастя , вул. Гагаріна , 3 Д (ТОВ " Луганськекогаз"), загальною вартістю 33712,39 грн;

11) Комплекс вимірювальний роторний КВР- 1.01 G160-80-1,0-0,5 зав.№00550.

Пристрій переносу інформації, що розташовані за адресою: сел. Половинкино, Старобільського р-ну, вул. Пригородная (ТОВ "Компанія "Екотоп"), загальною вартістю 33526,00 грн;

12) Лічильник Shlumberger Delta G250 зав. №

Коректор об`єму газу ''Тандем-ТР" зав. №4702, що розташовані за адресою: сел. Металіст, вул. Магистральна, 9 (ТОВ "Екопромресурс"), загальною вартістю 32000,00 грн.

10.07.2016 позивач надіслав відповідачу лист-претензію №01-16, в якому просив в строк до 01.08.2016 сплатити заборгованість за договором №142/01-27-14 від 07.04.2014 в розмірі 600000 грн., а в разі її несплати - 01.08.2016 добровільно розірвати договір оренди та повернути орендоване майно (а.с.86 т.1).

15.08.2016 позивач повторно звернувся до відповідача з листом №03-16, в якому просив виконати вимоги зазначені в листі-претензії та здійснити оплату за договором оренди обладнання, зазначаючи, що в разі невиконання відповідачем вимог кредитора строком до 31.08.2016, останній змушений буде звернутися з позовом до господарського суду (а.с.88 т.1).

16.08.2016 позивач у листі №03-16 повідомив відповідача про відмову від договору оренди обладнання №142/01-27-14 від 07.04.2014, його розірвання та вимагав повернути орендоване майно. Даний лист було отримано відповідачем 16.08.2016, про що було зроблено відповідну відмітку на ньому (а.с.89, т.1).

Отже, договір припинив свою дію 16.08.2016.

Вказана обставина встановлена також в рішенні Господарського суду Луганської області від 16.11.2016 у справі №913/1043/16.

Матеріали справи свідчать, що після припинення дії договору позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами щодо повернення орендованого майна та сплати заборгованості за договором (а.с.86-115 т.1).

Відповідач в листі від 14.07.2016 за №01-02-61/1233, який направлений на електронну пошту позивача, зазначив, що починаючи з квітня 2014 року здійснення господарської діяльності у Луганській області стало неможливим у зв`язку з проведенням антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей; відповідачем було вжито всіх належних заходів для належного виконання зобов`язань за договорами з усіма контрагентами; повідомлено про зміну свого місцезнаходження у м. Сєвєродонецьк станом на 19.12.2014; запропоновано для врегулювання спору між сторонами звернутися до товариства із оригіналами відповідних документів (а.с.211, т.1).

В матеріалах справи також наявні докази здійснення відповідачем повідомлень, опублікованих у газеті Верховної Ради України "Голос України" у випуску №203 (5953) від 22.10.2014 про перелік втрачених останнім штампів та печаток (а.с.174,т.1), у випуску №206 (5956) від 25.10.2014 про обставини непереборної сили, які утворились у зв`язку з проведенням АТО та впливають на фінансово-господарську діяльність товариства, у тому числі - щодо втрати контролю над територією обслуговування, яка знаходиться під контролем бойовиків (а.с.174,т.1) та №14 (6018) від 28.01.2015 про неможливість розпоряджатися нерухомим майном та документацією дозвільного, звітного та правовстановлюючого характеру (а.с.172,т.1).

Також відповідачем до матеріалів справи було залучено заяву від 25.09.2014 № 01-02-53/2941 про вчинення кримінального правопорушення (а.с.225-228,т.1), яка свідчить про звернення останнього до правоохоронних органів у зв`язку з захопленням підприємства та створення реальної загрози його функціонування на території м. Луганська.

В матеріалах справи також наявна переписка між відповідачем та Спільним підприємством "Радміртех", м. Харків, (а.с.78-80,т.4) зі змісту якої вбачається, що відповідач просив повідомити у випадку прибуття обладнання вузлів обліку, зазначених у Договорі, а саме: КВР G 250 зав. № 00515; КВР G 1600 зав. № 00516; КВР G 250 зав. № 00457; КВР G 250 зав. № 00599; КВР G 250 зав. № 00633; КВР G 250 зав. № 00670, на підконтрольну українській владі територію до Спільного підприємства "Радміртех" для проведення повірки чи ремонтів.

У відповідь на вказаний лист відповідача, Спільне підприємство "Радміртех" у листі № 85 від 09.04.2015 надало відповідь про те, що він підписаний не уповноваженою особою (а.с.142-143 т.1).

В матеріалах справи наявний висновок судової експертизи №968/988 від 22.12.2017, проведеної Донецьким науково-дослідним інститутом судових експертиз, відповідно до якого загальна ринкова вартість газового обладнання станом на 07.02.2017 складає 713260,20 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами у цій справі №913/155/17 був розглянутий також спір про стягнення з ПАТ "Луганськгаз" заборгованості з орендної плати за спірним договором.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 16.11.2016 у справі №913/1043/16 позовні вимоги фізичної особи-підприємця Палєєва Сергієя Васильовича до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз" були задоволені частково. Присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз" основної заборгованості за договором оренди обладнання №142/01-27-14 від 07.04.2014 в розмірі 89935,48 грн., пені в розмірі 3940,57 грн., інфляційні втрати в розмірі 14481,60 грн. та 3% річних в розмірі 2799,33 грн.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 31.01.2017, яка була залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 05.04.2017, рішення Господарського суду Луганської області від 16.11.2016 частково скасовано. Присуджено з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз" на користь фізичної особи-підприємця Палєєва Сергія Васильовича основної заборгованості за договором оренди обладнання №142/01-27-14 від 07.04.2014 в розмірі 539612,90 грн., інфляційних втрат в розмірі 86457,66 грн., 3% річних в розмірі 16815,28 грн. та судовий збір в розмірі 9643,26 грн.

Зазначеними судовими рішеннями, в межах справи № 913/1043/16, встановлений факт припинення дії договору з 16.08.2016 через відмову позивача, а також факт користування орендованим майном до моменту припинення дії договору, за що було стягнуто відповідну орендну плату.

Як вбачається з матеріалів справи, із зазначених вище дванадцяти вузлів обліку газу відповідачем повернуто лише два комплекти обладнання:

- 27.08.2016 було демонтовано спеціалізованою організацією, без участі представника відповідача, комплекс вимірювальний роторний КВР-1.01 G250-80-1,6-0,7 зав.№00689, монтажний комплект не було отримано, про що свідчить складений акт демонтажу обладнання від 27.08.2016 (а.с.117-118, т.1);

- 16.12.2016 було демонтовано спеціалізованою організацією, без участі представника відповідача, комплекс вимірювальний роторний КВР-1.01 G160-80-1,0-0,5 зав.№00550, пристрій переносу інформації, акт приймання-передачі обладнання від 16.12.2016 (а.с.119, т.1).

Отже, невиконання відповідачем обов`язку з повернення орендованого обладнання (10 вузлів обліку газу) (в тому числі, вимог позивача про це), стало підставою для звернення до суду позивача із відповідним позовом.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача збитків в сумі 819328,39 грн. мотивовані тим, що після припинення договору оренди обладнання №143/01-27-14 від 07.04.2014 відповідач, як орендар, не повернув орендоване майно. Позивач вважає, що відповідачем було втрачено орендоване обладнання, чим порушено господарське зобов`язання, ст.285 ГК України. Позивач наполягає, що обладнання втрачено з вини відповідача, оскільки той не забезпечив його збереження. У якості доказів такої втрати позивач посилається на відсутність доступу до спірного майна, що знаходиться на неконтрольованій територій України в Луганській області, а також відсутності вжитих відповідачем заходів по демонтуванню та вивезенню його на підконтрольну територію для повернення позивачу.

Оскаржуваним рішенням суду позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення збитків в сумі 819328,39 грн. В частині стягнення з відповідача неустойки позовні вимоги задоволено частково, на суму 14580,65 грн.

Позивач оскаржує рішення суду у цій справі в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача збитків в сумі 819328,39 грн.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

Судова колегія враховує наступне.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст.22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з приписами ч. 1 ст.225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається, зокрема, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність наступного юридичного складу: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків.

Відповідно до положень ст. 285 Господарського кодексу України, орендар зобов`язаний берегти орендоване майно відповідно до умов договору, запобігаючи його псуванню або пошкодженню, та своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату. Орендар відшкодовує орендодавцю вартість орендованого майна у разі відчуження цього майна або його знищення чи псування з вини орендаря.

Позивачем заявлені до стягнення збитки, які виникли, на його думку, у 2016 році, тобто, після припинення дії договору оренди, у зв`язку із втратою відповідачем майна, яке було передано останньому в оренду позивачем.

Отже, з урахуванням вказівок Верховного Суду в постанові від 28.08.2018 у цій справі, слід встановити, чи було майно втрачене (знищене) чи фізично наявне майно, яке орендував відповідач.

З матеріалів справи вбачається, що договір оренди припинив свою дію 16.08.2016, а отже, у відповідача виник обов`язок повернути орендоване майно.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 31.01.2017 у справі № 913/1043/16 встановлено, що відповідач користувався орендованим майном, за що з нього було стягнуто орендну плату за період з 01.10.2014 по 16.08.2016.

Вказані обставини свідчать про те, що станом на 16.08.2016, тобто на момент розірвання договору, фізично втрачено (знищено) не було.

Відповідно до ст.76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Матеріали справи не містять належних та достатніх доказів втрати (знищення) спірного майна після припинення дії договору оренди.

Згідно з п.1.2 договору, перелік обладнання, що орендується, визначається у додатку №1 до договору (а.с.77-79, т.1).

Згідно вказаного додатку та акту приймання-передачі майна (а.с.80-81,т.1), зазначене обладнання на момент його отримання відповідачем за договором вже було встановлено у певно визначених місцях, за певно визначеними в додатку та акті адресами, десять з яких охоплюється територією, яка на момент припинення дії договору визначена як непідконтрольна державі територія, тобто така, де не забезпечується дія законодавства України.

Отже, орендоване майно станом на час розгляду цієї справи перебуває на території, що не підконтрольна українській владі.

За наведених обставин, у відповідача відсутня можливість виконати п.п.8.1, 8.2 договору та повернути позивачу орендоване майно.

Разом із тим, в матеріалах справи відсутні докази того, що спірне майно втрачене (знищене), або відсутнє, зокрема, в місцях розташування, що зазначені в додатку до договору.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що той факт, що відповідач втратив контроль за зазначеним майном внаслідок проведення АТО на відповідній частині Луганської області - не є тотожним твердженню про втрату або знищення майна.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що обставини втрати майна встановлені в постанові Донецького апеляційного господарського суду від 31.01.2017 у справі №913/1043/16 є безпідставними, оскільки наведеним судовим рішенням встановлені лише обставини неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором в частині своєчасного та повного розрахунку за орендні платежі до моменту припинення дії договору.

При цьому, обставини щодо втрати майна після припинення дії договору, які входять до предмету доказування у справі, що розглядається, не досліджувались судами при розгляді справи №913/1043/16.

В апеляційній скарзі позивач також зазначає, що місцевий господарський суд не надав оцінку листу ПАТ «Луганськгаз» №01-02-61/762 від 24.04.2015 на адресу СП «Радмір Тех», з якого вбачається, що відповідач був обізнаний про місцезнаходження орендованого майна, однак, не вжив заходів з його повернення та не повідомив про такі обставини позивача.

Дослідивши зазначений лист (а.с.141 т.1), судова колегія приходить до висновку про те, що він не є належним доказом в підтвердження втрати відповідачем орендованого майна.

З наведеного листа вбачається, що у 2015 році знаходились у СП «Радмір Тех» для здійснення ремонту. В наведеному листі не вказано про втрату майна, а зазначено лише про його місцезнаходження станом на 24.04.2015 у СП «Радмір Тех» для здійснення ремонту. Відповідач гарантував здійснити оплату ремонтних робіт.

Обставини, про які йдеться в листі відбувались в 2015 році, тобто, в період дії спірного договору, а тому не стосуються періоду та обставин, які досліджуються у цій справі, а саме, місцезнаходження (чи втрата) орендованого майна після припинення дії договору - 16.08.2016.

Отже, лист, на який посилається позивач, не підтверджує обставини, які входять до предмету доказування у цій справі та не є належним доказом на підтвердження факту втрати майна після припинення дії договору.

При цьому, як вже зазначено судом, обставини користування відповідачем спірним майном до 16.08.2016 встановлені судовим рішенням у справі №913/1043/16, у зв`язку з чим листування відповідача з СП «Радміртех» у 2015 році не є належним доказом в підтвердження заявлених позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що відповідач мав можливість своєчасно вжити заходи з вивезення орендованого майна на підконтрольну територію або звернутись до правоохоронних органів та позивача з приводу неможливості подальшого використання спірного майна.

З цього приводу судова колегія зазначає наступне.

Доказами невикористання відповідачем спірного майна з моменту припинення дії договору є численні повідомлення останнього про втрату можливості володіння та користування його майном, змінення його місцезнаходження, та неможливості забезпечення державою дотримання правового режиму на відповідній території, що не залежить від волевиявлення відповідача.

В матеріалах справи наявні докази здійснення відповідачем офіційних повідомлень, опублікованих у газеті Верховної Ради України "Голос України" у випуску №203 (5953) від 22.10.2014 про перелік втрачених останнім штампів та печаток (а.с.174,т.1), у випуску №206 (5956) від 25.10.2014 про обставини непереборної сили, які утворились у зв`язку з проведенням АТО та впливають на фінансово-господарську діяльність товариства, у тому числі - щодо втрати контролю над територією обслуговування, яка знаходиться під контролем бойовиків (а.с.174,т.1) та №14 (6018) від 28.01.2015 про неможливість розпоряджатися нерухомим майном та документацією дозвільного, звітного та правовстановлюючого характеру (а.с.172,т.1).

Також відповідачем до матеріалів справи було залучено заяву від 25.09.2014 № 01-02-53/2941 про вчинення кримінального правопорушення (а.с.225-228,т.1), яка свідчить про звернення останнього до правоохоронних органів у зв`язку з захопленням підприємства та створення реальної загрози його функціонування на території м. Луганська.

Отже, матеріалами справи підтверджено вжиття відповідачем всіх залежних від нього дій, спрямованих на повідомлення власника майна про виникнення загрози виконання зобов`язань.

Крім того, судова колегія враховує, що чинне цивільне законодавство, що набрало чинності у 2004 році та діє на даний час, не містить норм, які б регулювали цивільні правовідносини та відповідальність сторін під час військових дій на території проведення Антитерористичної операції та Операції об`єднаних сил на території держави, за якою вона втратила контроль.

Єдине законодавче положення, яке потенційно могло б урегулювати ці правові відносини з урахуванням того, що шкода була заподіяна під час Антитерористичної операції, - це стаття 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», що передбачає компенсацію за збитки, завдані терористичним актом, з державного бюджету відповідно до закону, з подальшою вимогою на відшкодування від держави до правопорушника. Проте, відповідного закону, який би передбачав механізм компенсації шкоди, що була завдана терористичним актом, на даний час не прийнято.

Відповідно до ч.4 статті 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України над тимчасово окупованими територіями в Донецькій та Луганській областях» від 18.01.2018 № 2268, який набув чинності 24.02.2018, відповідальність за матеріальну чи нематеріальну шкоду, завдану Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, покладається на Російську Федерацію відповідно до принципів і норм міжнародного права.

Водночас, згідно з ч. 6 статті 2 вказаного Закону, за фізичними особами незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального правового статусу та за юридичними особами зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, якщо таке майно набуте відповідно до законів України.

Враховуючи недоведення позивачем факту втрати (знищення) орендарем спірного майна, а також відсутність вини відповідача у неможливості повернути орендоване майно або забезпечити доступ позивача до його демонтування та отримання, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність складу цивільного правопорушення для притягнення відповідача до відповідальності у вигляді відшкодування збитків, а саме, вартості втраченого майна.

За наведених обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача збитків в розмірі ринкової вартості втраченого і неповернутого орендованого обладнання (майна), в розмірі 819 328,39 грн. правомірно визнані судом першої інстанції такими, що не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків господарського суду Луганської області.

Приймаючи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги позивача без задоволення, а рішення господарського суду Луганської області від 11.02.2019 року у справі №913/155/17 - без змін.

З урахуванням приписів статті 129 ГПК України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.270, п.1 ч.1 ст. 275, ст.ст.276, 282, Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Луганської області від 11.02.2019 року у справі №913/155/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду в порядку ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 22.05.2019р.

Головуючий суддя О.Є. Медуниця

Суддя Н.М. Пелипенко

Суддя Н.О. Мартюхіна