СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2019 р. Справа № 917/1643/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Склярук О.І., суддя Дучал Н.М. , суддя Слободін М.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу позивача за вх. №926 П/1 на рішення господарського суду Полтавської області від 19.02.19 (повний текст складено 01.03.2019, суддя Киричук О.А.) у справі №917/1643/18

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Надійна", м.Київ,

до Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", м.Полтава,

про стягнення 8 471, 88 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 19.02.2019 у справі №917/1643/18 відмовлено у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Надійна" до Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" про стягнення 8 471, 88 грн.

Не погодившись з ухваленим судом першої інстанції рішенням, позивач звернувся до Східного апеляційного господарського суду зі скаргою.

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та невірно застосувавши норми матеріального права дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позову.

Крім того апелянт стверджує про відсутність належного дослідження зокрема умов спірного договору та наявність маніпулювання нормами права, що на думку позивача призвело до того, що судом були зроблені передчасні висновки, які не відповідають наявним обставинам у справі.

25.03.2019 Східним апеляційним господарським судом зареєстровано апеляційну скаргу позивача на вказане рішення Господарського суду Полтавської області.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.03.2019 сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Склярук О.І. (суддя доповідач), суддя Слободін М.М., суддя Дучал Н.М.

Заперечень проти відкриття апеляційного провадження на час постановлення ухвали від учасників справи не надійшло.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.03.2019 справа №917/1643/18 прийнята до апеляційного провадження та у відповідності до приписів ч.10 ст.270 ГПК України, призначена до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

11.04.2019 до канцелярії Східного апеляційного господарського суду надійшов відзив Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" на апеляційну скаргу позивача. У відзиві відповідач вказує на те, що апелянтом не було зазначено нічого нового, що не було б досліджено судом першої інстанції.

Крім того, на думку відповідача апеляційна скарга базується лише на формальних, алогічних та безґрунтовних доводах позивача.

02.05.2019 до канцелярії Східного апеляційного господарського суду надійшла відповідь на відзив у якому скаржник підтверджує свої посилання у апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Стаття 270 ГПК України встановлює, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст.282 Господарського процесуального кодексу України, зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

Як вбачається з матеріалів справи, власником автомобіля ТАТА LPT 613/38, державний номерний знак НОМЕР_1 , є ПАТ «Нова ліня», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 .

Відповідно до договору добровільного страхування транспорту поліс ТЗ №003732 від 17.09.2016 року автомобіль ТАТА LPT 613/38, державний номерний знак НОМЕР_1 , застрахований у ПрАТ «СК «НАДІЙНА».

Згідно із довідкою № 888095 про дорожньо-транспортну пригоду від 04.05.2017 року ПАТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» є власником автомобіля ВАЗ 21099.

Як вбачається зі змісту позовної заяви ПрАТ «СК «НАДІЙНА» цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ВАЗ 21099 - ПАТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО», застрахована у ПрАТ «Страхова група «ТАС» (поліс №АК/6389293 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів).

Судом першої інстанції встановлено, що дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ВАЗ 21099, державний номерний знак НОМЕР_3 , власником якого є ПАТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО», та автомобіля ТАТА LPT 613/38, державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ПАТ «Нова ліня» відбулась 12.04.2017 року близько 11 години по вул. Вавілова в с. Устимівка Глобинського району Полтавської області.

Відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Полтави від 18.05.2017 року винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди визнано водія автомобілем ВАЗ 21099, державний номерний знак НОМЕР_3 , власником якого є ПАТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО», ОСОБА_1 .

Згідно із наданим разом з позовною заявою висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 57 від 16.05.2017 року вартість відновлювального ремонту автомобіля ТАТА LPT 613/38, державний номерний знак НОМЕР_1 , складає 27 098 грн. 82 коп. (в тому числі: вартість складових автомобіля, що підлягають заміні в сумі 13 077 грн. 42 коп.; вартість ремонтно-відновлювальних робіт в сумі 10 991 грн. 40 коп.; вартість нових матеріалів в сумі 3 020 грн. 00 коп.).

Вказаний автомобіль був застрахований від такого страхового випадку як дорожньо-транспортна пригода на підставі договору добровільного страхування транспорту поліс ТЗ №003732 від 17.09.2016 року ПрАТ «СК «НАДІЙНА», тому вказаний страховик на виконання умов зазначеного договору та положень ЦК України та Закону України «Про страхування», з урахування розміру франшизи 500, 00 грн., виплатив ПАТ «Нова лінія» страхове відшкодування в сумі 26 596, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням за № 192 від 24.05.2017.

АТ "Страхова Група "ТАС" на виконання умов договору (поліс №АК/6389293 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) та положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодував на рахунок позивача страхову виплату в розмірі 18 124, 12 грн., що підтверджується наявними документами у матеріалах справи (платіжне доручення №38600 від 05.10.2017).

З матеріалів справи також вбачається, що водій ОСОБА_1 на час дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових відносинах із ПАТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО», що підтверджується наданою довідкою від 29.11.2018 року № 06-66/203.

Судова колегія зазначає, що частиною 2 статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Також частина 1 статті 1172 ЦК України визначає, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Отже у зв`язку з тим, що Ленінським районним судом м. Полтави визнано винним водія ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а саме дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 12.04.2017 року, ПАТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО», як роботодавця, зобов`язано відшкодувати шкоду, заподіяну пошкодженням автомобіля ТАТА LPT 613/38, державний номерний знак НОМЕР_1 , ПАТ «Нова лінія».

Втім позивач вважає, що залишена різниця 8 471, 88 грн. є сумою між виплаченим АТ "Страхова Група "ТАС" страховим відшкодуванням в розмірі 18 124, 12 грн. та розміром витрат, які були здійснені позивачем для відновлення пошкодженого автомобіля (27 098, 82 грн.), і на думку заявника роботодавець безпосереднього винуватця у скоєнні ДТП повинний відшкодувати вказану різницю як завдану шкоду у розумінні положень ст. ст. 1172, 1187 ЦК України.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що оскаржуване рішення у справі відповідає в повній мірі вимогам законодавства з огляду на таке.

Відповідно до приписів ст. 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судова колегія зауважує, що порядок відшкодування шкоди спричиненої дорожньо - транспортною пригодою (ДТП) регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Законом України "Про страхування" та спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України (далі - Закон про обов`язкове страхування відповідальності).

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про страхування", страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону про обов`язкове страхування відповідальності).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. При цьому, страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору, і не може перевищувати розміру реальних збитків (втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права). Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Зокрема, норми статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», вказують перехід до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відтак судова колегія погоджується із висновками суду першої інстанції відносно того що страховик за договором майнового страхування - позивача у справі ПрАТ «СК «НАДІЙНА», після виплати страхового відшкодування потерпілій особі ПАТ «Нова лінія» у межах фактичних витрат, які не можуть перевищувати розміру реальних збитків, перейшло право майнової вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

Отже майнова шкода, яка завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, і яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Така особа відповідно до ст. 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Між тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору, при цьому, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст. 979, п. 3 ч. 1 ст. 980, ст. 990 ЦК України).

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону про обов`язкове страхування відповідальності).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону про обов`язкове страхування відповідальності).

За змістом цього Закону (статті 9, 22 - 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Відтак на думку позивача ПАТ "Полтаваобленерго" зобов`язано відшкодувати матеріальну шкоду в розмірі 8 471, 88 грн. від загальної вартості відновлювального ремноту пошкодженого автомобіля 27 098, 82 грн. і яка не була сплачена страховиком винуватця у ДТП.

Апеляційний суд дослідивши висновок експертного автотоварознавчого дослідження за № 57 від 16.05.2017 вказує, що у вартість відновлювального ремонту автомобіля ТАТА LPT 613/38, державний номерний знак НОМЕР_1 було включено: вартість складових автомобіля, що підлягають заміні в сумі 130767 грн. 42 коп., що складається із вартості нових деталей в сумі 12821 грн. 00 коп. та вартості малоцінних деталей в сумі 256 грн. 42 коп., вартість ремонтно-відновлювальних робіт в сумі 10991 грн. 40 коп., вартість нових матеріалів в сумі 3020 грн. 00 коп.

Відповідно до підпункту 11.12.1 пункту 11.12 "Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного), затверджених 21.07.2016 ПрАТ «СК «НАДІЙНА»" (текст Правил опубліковано на веб-сайті ПрАТ «СК «Надійна», іншої редакції означених правил ані суду першої, ані другої інстанцій надано не було), передбачає, що страховик, в межах страхової суми, відшкодовує збитки пов`язані з витратами на відновлювальний ремонт з урахуванням зносу замінених деталей, обумовленими наслідками страхового випадку.

В свою чергу пункт 7.38 "Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092", значення коефіцієнта фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників ТВ. Для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 3-х років для вантажних КТЗ.

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 автомобіль ТАТА LPT 613/38 - 2008 року випуску та зареєстрований 28.04.2010 року.

Таким чином судова колегія вважає, що оскільки автомобіль ТАТА LPT 613/38 на час дорожньо-транспортної пригоди був в експлуатації більше 3 років, тому, з урахуванням положень п. 7.38 вказаної Методики, деталі що підлягали заміні мали фізичний знос, а відтак позивач відповідно до власних Правил повинен був виплатити страхове відшкодування з урахуванням зносу замінених деталей.

Колегія суддів погоджується із вказаним значенням коефіцієнту зносу (розрахунок суду надано відповідачем по справі) виходячи із співвідношення ринкової вартості ДТЗ та ціни нового ДТЗ в Україні, яке складає 0,7.

Відповідно до положень статті 29, пункту 32.7 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Враховуючи наведене апеляційний суд дійшов висновку щодо правомірності відшкодування не повної вартості складових частин, а з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу пошкодженого у ДТП транспортного засобу, оскільки відновлювальний ремонт здійснювався методом заміни складових частин, що були пошкоджені на нові, що в свою чергу кореспондується з відповідними положеннями та нормами Закону України "Про страхування" та спеціального Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Судова колегія зауважує, що до такого висновку прийшов Верховний Суд у постановах від 22.03.2017 у справах №№ 910/3650/16, 910/32969/15, від 06.02.2018 у справі № 910/3867/16, від 01.02.2018 у справі № 910/22886/16, від 13.03.2018 року у справі № 910/9396/17, від02.05.2018 року у справі № 910/6094/17, від 06.07.2018 року у справі № 924/675/17.

Підсумовуючи апеляційний суд вважає рішення суду першої інстанції вірним та вказує що ПрАТ «СК «НАДІЙНА» повинно було нарахувати та виплатити страхове відшкодування потерпілому ПрАТ «Нова лінія» з урахуванням зносу замінених деталей, (тобто за мінусом 8 974 грн. 70 коп. (12 821 грн. (вартість нових деталей) х 0,7 (значення коефіцієнту зносу), а тому ПрАТ «Страхова група» правомірно зменшила страхове відшкодування на значення коефіцієнту зносу замінених деталей (відповідно до умов власного договору), відтак 8 471 грн. 88 коп. не є збитками у розумінні положень ЦК України, які заподіяні під час дорожньо-транспортної пригоди, а вбачаються судом коштами які зайво сплачені позивачем, що суперечить меті добровільного страхування.

Крім того, статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (Ван де Гурк проти Нідерландів).

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Названий Суд також зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає, що твердження позивача, викладені в апеляційній скарзі ґрунтуються на припущеннях, не доведених належними доказами, тоді як господарським судом першої інстанції в повній мірі з`ясовані та вірно оцінені обставини у справі і ухвалене ним рішення є законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Відповідно до приписів ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

За приписами ст.129 ГПК України судові витрати покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Східного апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

1.Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Надійна", м.Київ, на рішення Господарського суду Полтавської області від 19.02.2019 у справі №917/1643/18 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Полтавської області від 19.02.2019 у справі №917/1643/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано у день проголошення.

Головуючий суддя О.І. Склярук

Суддя Н.М. Дучал

Суддя М.М. Слободін