СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2019 р. Справа № 905/114/19

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тихий П.В., суддя Гетьман Р.А. , суддя Россолов В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (вх.№1269Д/1-43) на рішення господарського суду Донецької області від 21.03.2019 (суддя Ю.О. Паляниця, повний текст складено 26.03.2019) у справі №905/114/19

за позовом Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ;

до Комунального комерційного підприємства Донецької міської ради Донецькміськтепломережа, м.Донецьк;

про стягнення 96685,82 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача, Комунального комерційного підприємства Донецької міської ради Донецькміськтепломережа, м.Донецьк про стягнення боргу у загальній сумі 96685,82 грн., у тому числі: основного боргу 46868,22 грн., пені 13540,43 грн., 3% річних 4125,69 грн., інфляційних втрат 32151,48 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу №1635/15-РО-7 від 31.12.2014р. в частині проведення своєчасної оплати товару, що стало підставою для нарахування пені, 3% річних та інфляційних.

Рішенням господарського суду Донецької області від 21.03.2019 у справі №905/114/19 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Комунального комерційного підприємства Донецької міської ради Донецькміськтепломережа на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України основний борг 46868,22 грн., 3% річних 4125,69 грн., інфляційні втрати 32151,48 грн., а також судовий збір в сумі 1515,24 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Позивач з рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 21.03.2019 у справі №905/114/19 в частині відмови у стягненні пені в сумі 13540,43 грн. та прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Судові витрати просить покласти на відповідача.

В обґрунтування своїх вимог заявник скарги зазначив, що суд першої інстанції при розгляді даної справи неправильно застосував до спірних правовідносин положення Закону України Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси №85-VІІІ від 13.01.2015р., оскільки Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України не має статусу енергопостачальної компанії.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.04.2019 сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Тихий П.В., суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В.

Ухвалою суду від 22.04.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача на рішення господарського суду Донецької області від 21.03.2019 у справі №905/114/19. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі. Попереджено сторони, що апеляційна скарга буде розглянута в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.12.2014р. між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (продавець) та Комунальним комерційним підприємством Донецької міської ради Донецькміськтепломережа (покупець) було підписано договір №1635/15-РО-7 купівлі-продажу природного газу, за приписами п.1.1 якого продавець зобов`язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД , а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Відповідно до п.1.2 договору №1635/15-РО-7 від 31.12.2014р. газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається релігійними організаціями.

За правилами п.2.1 укладеного сторонами правочину продавець передає покупцеві, зокрема, у січні 2015 року, газ обсягом 14 тис. куб. м.

Згідно з п.3.3 договору №1635/15-РО-7 від 31.12.2014р. приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

За змістом п.5.2 укладеного позивачем та відповідачем правочину до сплати за 1000 куб. м газу належить 3375,70 грн., крім того: ПДВ 20% 675,14 грн., всього з ПДВ 4050,84 грн.

Відповідно до розділу 11 договору №1635/15-РО-7 від 31.12.2014р. договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Як свідчать матеріали справи, на підставі договору №1635/15-РО-7 від 31.12.2014р. позивачем та відповідачем було підписано, зокрема, акт приймання-передачі природного газу б/н від 31.01.2015р. у січні 2015 року на суму 46868,22 грн.

За твердженням позивача, відповідач встановлений договором обов`язок по оплаті отриманого товару у повному обсязі та у передбачений договором строк не виконав, внаслідок чого Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України заявлено вимоги, зокрема, про стягнення основного боргу у розмірі 46868,22 грн.

Крім того, відповідно до статті 625 ЦК України, нараховані та пред`явлені до стягнення 3 % річних в сумі 4125,69 грн. та інфляційні втрати в сумі 32151,48 грн., а також пеню в сумі 13540,43 грн. згідно наданих позивачем розрахунків (а.с.13).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність заявлених позовних вимог щодо стягнення суми основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат.

Відмовляючи в частині стягнення 13540,43 грн. пені суд зазначив, що позивач при нарахуванні пені не врахував приписи Закону України Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси.

Оскаржуючи зазначене рішення, позивач оспорює правомірність висновку суду першої інстанції саме щодо відмови у задоволенні вимоги про стягнення пені, нарахованої на заборгованість за поставлений позивачем природний газ за Договором за період з 17.02.2015 по 16.08.2015 у загальній сумі 13540,43 грн., оскільки вважає, що суд неправомірно застосував положення Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси".

Наведене позивач вважає підставою для скасування рішення суду. В іншій частині рішення господарського суду не оскаржується, обставини справи, що встановлені судом, сторонами не заперечуються.

Колегія суддів вважає доводи позивача безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 1 Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" визначено, що метою цього Закону є встановлення додаткових гарантій щодо захисту житлових та майнових прав громадян, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадян, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція. До 31 грудня 2015 року цим громадянам має бути погашена заборгованість із виплат заробітної плати, стипендій, пенсій, що утворилася внаслідок проведення антитерористичної операції, а також встановлено додаткові гарантії захисту житлових та майнових прав громадян, звільнених на підставі зазначених обставин, до моменту їх працевлаштування, за умови отримання ними статусу зареєстрованого безробітного.

Згідно із статтею 2 Закону встановлено мораторій на час, визначений у статті 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 №747 "Про визначення гарантованих постачальників природного газу" встановлено, що гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.

У пункті 5 статуту позивача, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 № 747 (у редакції, яка діяла на момент прийняття Закону) встановлено, що метою діяльності Компанії є сприяння структурній перебудові нафтової, газової та нафтопереробної галузей, підвищення рівня енергетичної безпеки держави, забезпечення ефективного функціонування та розвитку нафтового комплексу, більш повного задоволення потреб промислових і побутових споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах і отримання прибутку.

Пунктом 6 статуту позивача (в зазначеній редакції) встановлено, що предметом діяльності Компанії є, зокрема, постачання природного газу, організація виробництва і постачання електричної та теплової енергії.

Законом України "Про енергозбереження" визначено, що: "енергозбереження" - це діяльність (організаційна, наукова, практична, інформаційна), яка спрямована на раціональне використання та економне витрачання первинної та перетвореної енергії і природних енергетичних ресурсів в національному господарстві і яка реалізується з використанням технічних, економічних та правових методів; "паливно-енергетичні ресурси" - це сукупність всіх природних і перетворених видів палива та енергії, які використовуються в національному господарстві.

Відповідно до пункту 1.5 статті 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" енергоносії - це кам`яне і буре вугілля, торф, інші види первинного твердого палива, кам`яновугільні брикети, інші види вторинного твердого палива, буровугільні і торф`яні брикети, газ нафтопереробки, нафтопродукти, природний газ, природні енергетичні ресурси (ядерна, гідравлічна та геотермальна енергія, інші природні ресурси), електрична і теплова енергія.

Тобто природний газ як матеріальний об`єкт, різновид палива, в якому зосереджена енергія, придатна для практичного використання, є одним з видів енергетичних ресурсів.

З урахуванням наведеного, в силу приписів чинного законодавства позивач є енергопостачальною компанією в розумінні статті 2 Закону.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (у редакції, чинній на момент прийняття Закону) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо; пункт 1 частини першої статті 13 названого Закону в зазначеній редакції).

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, одним з видів основним видом діяльності Відповідача є, зокрема, постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

Таким чином, встановивши, що позивач є енергопостачальною організацією, а відповідач є виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг на території, де проводилася в спірний період часу антитерористична операція, суд першої інстанцій дійшов правомірного висновку щодо поширення на спірні правовідносини, пов`язані із стягненням пені, на період проведення антитерористичної операції (з 07.02.2015р.) мораторію, встановленого частиною другою статті 2 Закону, а тому доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі №913/66/18 від 18.01.2019.

Враховуючи, що позивачем заявлено до стягнення суму пені у розмірі 13540,43 грн., за період з 17.02.2015 по 16.08.2018, тобто у період дії мораторію, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині.

За таких обставин, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 46868,22 грн., 3% річних в сумі 4125,69 грн., інфляційних втрат в сумі 32151,48 грн. та погоджується з наявністю правових підстав для відмови у задоволенні пені у розмірі 13540,43 грн.

Інших порушень норм матеріального або процесуального права в діях суду першої інстанції при розгляді ним зазначеної справи судовою колегією не встановлено.

Враховуючи наведене вище, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду Донецької області від 21.03.2019 у справі №905/114/19 ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 21.03.2019 у справі №905/114/19 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку, передбаченому статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України, через Східний апеляційний господарський суд або безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя П.В. Тихий

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Россолов