СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2019 р. Справа № 905/2149/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Геза Т.Д. , суддя Плахов О.В.

за участю секретаря судового засідання Курченко В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (вх.№999 Х/2) на рішення Господарського суду Донецької області від 05.03.2019 ухвалене у приміщенні Господарського суду Донецької області суддею Левшиною Г.В. у справі № 905/2149/18

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до Приватного акціонерного товариства Великоанадольський вогнетривкий комбінат,

про стягнення 10471246,00 грн.

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2018 року позивач, ПАТ «НАК «Нафтогаз України», звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з ПрАТ «Великоанадольський вогнетривкий комбінат» 5 459 012,28 грн основного боргу за період лютий-березень 2015 року за договором купівлі-продажу природного газу № 404/15-ПР-Юр-20/15 від 24.12.2014, 1 698 160,62 грн пені, 399 630,86 грн штрафу, 2 432 316,42 грн. інфляційних втрат, 482126,55 грн грн 3% річних.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 05.03.2019 позовні вимоги задоволені частково, стягнуто з Приватного акціонерного товариства Великоанадольський вогнетривкий комбінат на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз Україна основний борг в сумі 5459 012,28 грн., три проценти річних в сумі 482 126,55 грн., інфляцію в сумі 2 322 851,98 грн., пеню в сумі 849 080,31 грн. та штраф в сумі 199 815,43 грн., всього заборгованість в сумі 9 312 886,55 грн., судовий збір в сумі 155 426,73 грн.

Позивач з рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення штрафу та пені не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області у справі 905/2149/18 в частині відмови у стягненні пені у сумі 849080,31 грн та штрафу 199815,43 та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ НАК Нафтогаз України до ПрАТ Великоанадольський вогнетривкий комбінат задовольнити.

Апеляційна скарга позивача мотивована тим, що судом першої інстанції при зменшенні розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню з відповідача, не враховано інтереси позивача, як сторони договору, безпідставно прийнято до розгляду заяву відповідача про зменшення розміру пені та штрафу, яка подана відповідачем після закінчення підготовчого засідання та в останній день розгляду справи по суті, а також при її розгляді судом першої інстанції неправомірно взято до уваги висновок торгово-промислової палати України, який датований раніше ніж укладений спірний договір, та підписаний директором юридичного департаменту, що є порушенням норм Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин, затвердженого Рішенням ТПП України від 15.07.2014 №40 (3).

За апеляційною скаргою позивача ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.04.2019 у даній справі відкрито апеляційне провадження, повідомлено учасників справи, що розгляд справи відбудеться 14.05.2019.

11.05.2019 від відповідача надійшло клопотання про зупинення апеляційного провадження у справі №905/2149/18 до закінчення перегляду у касаційному порядку постанови Одеського апеляційного господарського суду від 02.08.2018 у подібних правовідносинах у справі №916/190/18, яка передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду у справі №916/190/18.

11.05.2019 від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи Науково-практичного висновку Торгово-промислової палати України від 12.04.2019 №940/21-10.6. та про врахування цього доказу при ухваленні рішення.

13.05.2019 електронною поштою та 14.05.2019 безпосередньо до суду від позивача надійшли заперечення на обидва клопотання відповідача.

В судовому засіданні 14.05.2019 представником відповідача підтримано клопотання про долучення до матеріалів справи Науково-практичного висновку Торгово-промислової палати України від 12.04.2019 №940/21-10.6, надані відповідні пояснення.

Представник позивача в судовому засіданні 14.05.2019 заперечувала проти задоволення наведеного клопотання, надала відповідні пояснення.

Відповідно до частини 3 статті 269 ГПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Отже, враховуючи, що даний висновок датований пізніше ніж ухвалене рішення у даній справі, тобто не був та не міг бути предметом розгляду судом першої інстанції, а також те, що відповідачем не наведено обґрунтованих причин неможливості його отримання та подання до суду першої інстанції, та з огляду на приписи статті 269 ГПК України, в задоволенні клопотання про долучення до матеріалів справи Науково-практичного висновку Торгово-промислової палати України від 12.04.2019 №940/21-10.6. та про врахування його при ухваленні судового рішення слід відмовити.

На задоволенні клопотання про зупинення провадження у даній справі представник відповідача в судовому засіданні 14.05.2019 не наполягав, зазначив, що не підтримує таке клопотання. На цій підставі, судом клопотання про зупинення провадження залишається без розгляду.

По суті спору представник позивача в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив суд скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 05.03.2019 у справі 905/2149/18 в частині відмови у стягненні пені у сумі 849080,31 грн та штрафу 199815,43 та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ НАК Нафтогаз України до ПрАТ Великоанадольський вогнетривкий комбінат задовольнити.

Представник відповідача просив судове рішення у даній справі в оскаржуваній частині залишити без змін, апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах, встановлених статтею 269 ГПК України, а також перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, встановила наступне.

24.12.2014 року між ПАТ «Великоанадольський вогнетривкий комбінат» (покупець) та Національною акціонерною компанією Нафтогаз України (продавець) укладений договір №404/15-ПР-Юр-20/15 купівлі-продажу природного газу.

Пунктом 1.1 договору сторони погодили, що продавець зобов`язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ введений на митну територію України НАК «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Відповідно до пункту 2.1 договору, сторони визначили по місяцях обсяги природного газу, що передаються покупцеві продавцем з 01.01.2015 по 31.12.2015.

При цьому, сторони домовились про можливу зміну планового обсягу передачі газу протягом місяця продажу відповідно до встановленого порядку, а також дозволене відхилення місячного обсягу переданого газу в розмірі +-5% від узгодженого планованого обсягу продажу газу без коригування планованого обсягу (п.п.2.1.1, 2.1.2 договору).

Відповідно до п.3.3 договору, приймання-передача газу, переданого продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

За умовами п.3.4 договору не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов`язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа, наступного за місяцем продажу газу, зобов`язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування установлюється уповноваженим державною владою України органом (п.5.1 договору).

Згідно п.5.2 договору до сплати за 1000 куб.м. природного газу - 6384,70 грн., крім того ПДВ - 20% - 1276,94 грн., всього з ПДВ - 7661,64 грн.

27.02.2015р. між сторонами підписано додаткову угоду №1 до договору купівлі-продажу природного газу №404/15-ПР-Юр-20/15, якою викладено з 01 лютого 2015 року п.5.2 статті 5 Ціна газу у наступній редакції, зокрема, до сплати за 1000 куб.м. природного газу - 6180,70 грн., крім того ПДВ - 20% - 1236,14 грн., всього з ПДВ - 7416,84 грн.

27.03.2015р. між сторонами підписано додаткову угоду №2 до договору купівлі-продажу природного газу №404/15-ПР-Юр-20/15, якою викладено з 01 березня 2015 року п.5.2 статті 5 Ціна газу в наступній редакції, зокрема, до сплати за 1000 куб.м. природного газу - 9444,70 грн., крім того ПДВ - 20% - 1888,94 грн., всього з ПДВ - 11333,64 грн.

20.03.2015р. між сторонами підписано додаткову угоду №3 до договору купівлі-продажу природного газу №404/15-ПР-Юр-20/15, якою викладено з 01 квітня 2015 року п.5.2 статті 5 Ціна газу в наступній редакції, зокрема, до сплати за 1000 куб.м. природного газу - 9734,20 грн., крім того ПДВ - 20% - 1046,84 грн., всього з ПДВ - 11681,04 грн.

20.04.2015р. між сторонами підписано додаткову угоду №4 до договору купівлі-продажу природного газу №404/15-ПР-Юр-20/15, якою викладено з 01 квітня 2015 року п.5.2 статті 5 Ціна газу в наступній редакції, зокрема, до сплати за 1000 куб.м. природного газу - 8000,20 грн., крім того ПДВ - 20% - 1600,04 грн., всього з ПДВ - 9600,24 грн.

Пунктом 6.1 договору сторони визначили, що оплата за природний газ з врахуванням вартості транспортування територією України проводиться покупцем виключно коштами в такому порядку:

- Оплата в розмірі 30% (тридцяти відсотків) від вартості запланованих місячних обсягів проводиться не пізніше ніж за 5 (п`ять) банківських днів до початку місяця поставки газу;

- Оплата в розмірі 35% (тридцяти п`яти відсотків) від вартості запланованих місячних обсягів проводиться до 5 числа та 15 числа поточного місяця поставки.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки.

У пункті 6.3 договору сторони обумовили необхідність зазначення у платіжних дорученнях покупцем номеру договору, дату його підписання та призначення платежу без зазначення періоду, за який здійснюється оплата. За наявності заборгованості у покупця за цим договором продавець має право зарахувати кошти, що надійшли від покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості. Кошти, які надійшли від покупця, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором.

За приписом п.11.1 договору останній набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині поставки природного газу з 01 січня 2015 року до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ та послуги з його транспортування до повного погашення заборгованості.

Позивач зазначає, що на виконання умов спірного договору протягом січня-березня 2015 року у власність відповідача передано природного газу на загальну суму 12 539 012,28 грн.

Підставою звернення позивача до суду з даним позовом стало невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором № 404/15-ПР-Юр-20/15 протягом лютого-березня 2015 року, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 5 459 012,28 грн.

Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд, виходячи з умов договору та обставин даної справи, встановив наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми основної заборгованості у розмірі 5 459 012,28 грн.

Що стосується нарахування позивачем інфляційних втрат та 3% річних, суд першої інстанції відмовив у стягненні інфляційних втрат в розмірі 109464,44 грн. як таких, що нараховані позивачем неправомірно, та визначив арифметично вірними розрахунки в частині нарахування 3% річних в розмірі 482126,55 грн.

В частині нарахованих позивачем пені та штрафу, суд першої інстанції визнав математично вірними розрахунки вказаних нарахувань та встановив наявність правових підстав для їх задоволення, однак у зв`язку з обставинами даної справи дійшов висновку щодо їх зменшення на 50%. Зокрема, судом зазначено, що нарахування позивачем до стягнення з відповідача пені та штрафу є завищеним та не відповідає, передбаченим у п.6 ст.3, ч.3 ст. 509 та ч.ч.1, 2 ст.627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності; ПАТ Великоанадольський вогнетривкий комбінат, хоча і порушені строки оплати газу, які встановлені договором №404/15-ПР-Юр-20/15 купівлі-продажу природного газу від 24.12.2014р., але відповідач не ухилявся від виконання договірних зобов`язань та вчиняв дії, що були спрямовані на проведення розрахунків з позивачем, протягом січня липня 2015 року сплачував позивачу заборгованість за договором, що загалом склало 7 080 000,00 грн.

Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи, що доводи апеляційної скарги позивача стосуються лише відсутності підстав зменшення розміру пені та штрафу, колегія суддів, враховуючи приписи статті 269 ГПК України, розглядає рішення Господарського суду Донецької області від 05.03.2019 у даній справі в частині розгляду судом першої інстанції заяви відповідача про зменшення розміру пені та штрафу, та відповідно, наявності належних підстав для її зменшення.

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідач 04.03.2019 звернувся до суду першої інстанції з заявою про зменшення розміру штрафних санкцій, в якій просив суд зменшити розмір штрафних санкцій, що вимагаються до стягнення позивачем внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу природного газу №404/15-ПР-Юр-20/15 від 24.12.2014 на 80%, а саме:

- зменшити розмір пені до суми 339632, 12 грн;

- зменшити розмір штрафу до 79926,17 грн.

В обґрунтування цієї заяви, відповідач зазначає, що спірна заборгованість утворилась у період лютого-березня 2015 року, та припадає на час проведення на території Донецької області активної фази антитерористичної операції, зокрема, в населеному пункті, в якому зареєстрований та здійснює свою господарську діяльність відповідач. Тобто, відповідач зіткнувся з непередбачувальними обставинами повномасштабними військовими діями на території Донецької області, які обумовили настання негативних наслідків при здійсненні господарської діяльності підприємства.

При цьому, відповідач посилається на додані до заяви лист Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 04.08.2015 №8774, висновок Донецької торгово-промислової палати від 20.08.2014 №2255/12.12-03, Сертифікат Торгово-промислової палати України від 05.09.2014 №2887/05-4, та лист до НАК «Нафтогаз» від 06.08.2014 №Юр-64/14.

Як зазначає відповідач, вказані докази підтверджують його скрутне фінансове становище та неможливість своєчасно виконати свої зобов`язання за спірним договором.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 ЦК України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.

Згідно з частиною першою статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам (наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків), поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення.

Колегія суддів зазначає, що згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань, офіційним місцезнаходженням підприємства відповідача є Донецька область, селище міського типу Володимирівка, Волноваський район, вулиця Заводська, будинок №1.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України" від 2 грудня 2015 № 1275-р смт. Володимирівка Волноваського району віднесено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Відповідно до листа Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України №33/2/1-8774 від 04.08.2015, територія смт. Володимирівка Волноваського району визначена районом проведення антитерористичної операції з 07.04.2015р.

Відповідач є градоутворюючим підприємством на території смт. Володимирівка, та відповідно, соціально відповідальним підприємством перед працівниками. Здійснення господарської діяльності підприємством на території проведення антитерористичної операції спричиняється відповідними труднощами, зокрема, пов`язаними з транспортуванням вантажів з сировиною та з готовою продукцією автомобільним та залізничним транспортом.

Крім того, нестабільність в роботі та неможливість в повному обсязі забезпечити сировиною підприємство призвели до скорочення обсягів виробництва та споживання газу, а технологічний процес виробництва передбачає безперервну подачу природного газу для виробництва вогнетривких виробів.

Зазначені обставини призвели до неможливості здійснення своїх зобов`язань за укладеними контрактами на поставку готової продукції та відповідно, отримання грошових коштів.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною та не відповідає передбаченим в п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509, ч. ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Чинне законодавство передбачає неустойку в якості засобу виконання зобов`язань й міру майнової відповідальності за їх невиконання або неналежне виконання, а правом на пом`якшення неустойки наділений суд задля усунення явної її неспіврозмірності й подальшого порушення зобов`язань.

Враховуючи комплексний характер цивільно-правової відповідальності, під співрозмірністю суми неустойки у результаті порушення зобов`язань, законодавець допускає виплату кредитору такої компенсації його втрат, які будуть адекватними й співрозмірними з порушеним інтересом.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про зменшення неустойки, суд повинен встановити співрозмірність неустойки невиконаному зобов`язанню відповідачем та врахувати інтереси обох сторін.

Заявлена до стягнення сума пені та штрафу не є співрозмірними по відношенню до суми основного боргу. Так, позивачем до стягнення заявлено 1 698 160,00 грн пені та 399 630,00 грн, що разом складає 2 097 791,48 грн, а враховуючи суми нарахування інфляційних втрат у розмірі 2 432 316,42 грн та 3% річних у розмірі 482 126,55 грн, загалом ці нарахування становлять 5 012 234,45 грн, що практично дорівнює сумі основної заборгованості 5 459 012,28 грн.

Отже, очевидним є, що заявлений розмір неустойки, який дорівнює майже половину від суми основної заборгованості, є явно завищеним та занадто великим, неадекватним та неспіврозмірним по відношенню до порушеного відповідачем зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем протягом лютого-липня 2015 року частина заборгованості погашена, тобто він не ухилявся від виконання договірних зобов`язань, а вчиняв дії щодо задоволення вимог позивача.

Отже, з огляду на часткове погашення заборгованості за спірним договором, та враховуючи обставини перебування відповідача та ведення ним господарської діяльності з зоні проведення АТО, а також не доведення позивачем обставин настання для нього збитків зумовлених несвоєчасним виконанням відповідачем зобов`язань за договором, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо наявності підстав для зменшення суми неустойки на 50 %.

Разом з тим, колегія суддів відхиляє та не приймає до розгляду, в якості підстав зменшення неустойки копію висновку Донецької торгово-промислової палати №2255/12.12-03 від 20.08.2014р., згідно якого встановлено, що невиконання зобов`язань ПАО ВАОК перед ПАО НАК Нафтогаз України з 01.06.2014р. по договору №178/14-ПР/ЮР 39/14 від 27.12.2013р. виникло в період дії антитерористичної операції на території Донецької області, при наявності фактів збройних конфліктів на указаній території, відсутністю можливостей вільного та безпечного руху і здійснення поставок на території Донецької області, блокування органів влади, збройного захоплення території аеропорту та інше по своєму характеру не залежало від волевиявлення ПАО ВАОК інших сторін та третіх сторін, обставини мають ознаки форс-мажорних, є непередбачуваними, знаходяться поза межами контролю і перешкоджає своєчасному виконанню договірних зобов`язань;

а також копію сертифікату (висновок) Донецької торгово-промислової палати про настання обставин непереборної сили №2887/05-4 від 05.09.2014р., згідно якого встановлено настання обставин непереборної сили з 01 липня 2014 року Публічному акціонерного товариству Великоанадольський вогнетривкий комбінат при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обов`язкових платежів. Крім того, у вказаному Сертифікаті зазначено, що на момент видачі сертифікату (висновку) Торгово-промисловою палатою України обставини непереборної сили тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо.

Відповідно до 6.1 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії Торгово-промислової палати від 15.07.2014 №40 (3), підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 3.1 Регламенту, визначених як непереборний вплив на виконання відповідного зобов`язання таким чином, що унеможливлює його виконання у термін, що настав (наявність причинно-наслідкового зв`язку між обставиною та неможливістю виконання зобов`язання у термін, передбачений відповідно законодавством, відомчими нормативними актами, договором, контрактом, угодою, типовим договором тощо).

Надані відповідачем документи, що наведені вище, засвідчують настання форс-мажорних обставин за договором, укладеним між сторонами у грудні 2013 року, а тому не стосуються правовідносин, що виникли між сторонами цього спору.

Слід звернути увагу, що зменшити розмір неустойки суд має можливість до розумної, пропорційної, обґрунтованої межі.

Таким чином, враховуючи інтереси позивача, а також обставини знаходження підприємства відповідача та здійснення ним господарської діяльності в умовах антитерористичної операції, неустойка має бути зменшена на 50 %, що є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором та з урахуванням справедливого балансу між інтересами кредитора і боржника, оскільки пеня це фінансова санкція, спрямована на спонукання сторони, винної у порушенні зобов`язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного збагачення.

До такої ж позиції дійшов Верховний Суд у своїх постановах у справах №905/1273/18 від 19.03.2019, №921/760/17-г/5 від 19.03.2019, №921/14/18 від 26.02.2019.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не враховано інтереси позивача, колегія суддів відхиляє, оскільки розмір пені зменшено на 50%, а ні на 80%, як того вимагав відповідач у заяві.

У справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13) Європейський суд з прав людини констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом першим статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Процедура розгляду справи судами повинна відповідати вимогам статті 6 Конвенції та положенням законодавства України та має бути збалансована з реальністю правового захисту та ефективністю рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

Керуючись практикою Європейського Суду з прав людини, колегія суддів зазначає, що у Рішенні «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року) Високий Суд вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Всі інші доводи апеляційної скарги також відхиляються колегією суддів, як такі, що не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 269, 270, п. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 05.03.2019 у справі № 905/2149/18 залишити без змін

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст. ст. 286- 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 17.05.2019

Головуючий суддя В.О. Фоміна

Суддя Т.Д. Геза

Суддя О.В. Плахов