Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" травня 2019 р. м. Рівне Справа № 918/266/19
Представники учасників справи в судове засідання не з`явились.
Відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.
17 квітня 2019 року Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" звернулося до господарського суду Рівненської області із позовом до Спільного підприємства "Мехагробуд" про стягнення заборгованості у сумі 595 грн 88 грн.
Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 18.04.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 918/266/19, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 14.05.2019 року.
Ухвалою господарського суду Рівненської області від 14.05.2019 року закрито провадження у справі № 918/266/19 за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" до Спільного підприємства "Мехагробуд" про стягнення 595, 88 грн. в частині стягнення основної заборгованості в сумі 533 грн. 00 коп., відкладено розгляд справи по суті на 21.05.2019 року.
У судовому засіданні 21.05.2019 року судом встановлено, що представники учасників справи в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлені про час, дату та місце його проведення, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (том 1, а.с. 19-20).
Судом також враховано, що за приписами ч.1 ст.9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.
Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.
Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").
Враховуючи наведене, суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалами суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).
Частиною 5 ст. 252 ГПК України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
За ініціативою господарського суду справу № 918/266/19 призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Згідно положень статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути справу та вирішити спір за відсутності представників позивача та відповідача за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд прийшов до наступних висновків.
01 лютого 2018 року між Спільним підприємством "Мехагробуд" (далі- Замовник) в особі Директора Кричфалушій Р.І., що діє на підставі статуту з однієї сторони та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" (далі - Виконавець) в особі Директора комерційного Осницького В.Б., що діє на підставі довіреності 0072ДР-133-1217 від 29.12.2017, з іншої сторони (далі - Сторони), уклали договір № 38ARv299-18 про надання послуг з повірки та технічного обслуговування ЗВТ (далі - Договір).
Згідно з п. 1 вказаного Договору Замовник доручає, а Виконавець зобов`язується надати послуги з повірки та технічного обслуговування засобів вимірювальної техніки (далі - ЗВТ). Загальна кількість ЗВТ, за якими надаються послуги визначені цим договором складає 1, в тому числі: Лічильник газу Самгаз G4 № 4578343.
Пункт ІІ Договору регулює умови і порядок розрахунків, зокрема, згідно з п. 2.1. Замовник оплачує обумовлені Договором послуги згідно наданого Виконавцем рахунку шляхом перерахування Виконавцю 100 % вартості робіт, вказаної у п. 2.2 розділу ІІ Договору, протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту підписання акту приймання-передачі наданих послуг.
Загальна сума Договору становить 533 грн. 00 коп., в тому числі податок на додану вартість 88 грн. 83 коп.
Договір підписаний уповноваженими представниками та скріплено відтисками печаток сторін.
Судом встановлено, що позивач, відповідно до акту здачі-приймання робіт (надання послуг) № 000003533 від 13 березня 2018 року виконавцем були виконані наступні роботи (надані такі послуги): розпломбування лічильника газу на комерційному вузлі обліку природного газу G1, 6-G10 за заявами споживачів; монтаж і демонтаж побутового лічильника при проведенні повірки; повірка побутових лічильників мембранного типу G 1.6-G6, пломбування лічильника газу на комерційному вузлі обліку природного газу G1, 6-G10 за заявами споживачів.
Загальна вартість робіт (послуг) з ПДВ склала 533 грн. 00 коп.
Замовник претензій по об`єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) не має.
17 квітня 2019 року Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" звернулося до господарського суду Рівненської області із позовом до Спільного підприємства "Мехагробуд" в якому просить, посилаючись на ст.ст. 20, 173 ГК України, ст.ст. 11, 509, 526, 625, 624 ЦК України стягнути заборгованість у сумі 595, 88 грн. (з яких 533,00 грн. основна заборгованість, три проценти річних у сумі 17,04 грн., інфляційні нарахування в сумі 45,94 коп.) за неналежне виконання договору про надання послуг з повірки та технічного обслуговування ЗВТ № 38 ARv299-18 від 01.02.2018 року.
02 травня 2019 року відповідачем подано відзив на позов, відповідно до змісту якого відповідач визнає, що на підставі укладеного Договору № 38ARv299-18 від 01.02.2018 року про надання послуг з повірки та технічного обслуговування ЗВТ позивачем надавались послуги з повірки та технічного обслуговування вимірювальної техніки для Спільного підприємства "Мехагробуд", у зв`язку з чим відповідачем 17.04.2019 року повністю оплачено заборгованість по вказаному Договору в сумі 533 грн. 00 коп.
Ухвалою господарського суду Рівненської області від 14.05.2019 року закрито провадження у справі № 918/266/19 за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" до Спільного підприємства "Мехагробуд" про стягнення 595, 88 грн. в частині стягнення основної заборгованості в сумі 533 грн. 00 коп., відкладено розгляд справи по суті на 21.05.2019 року.
Таким чином, предметом спору є стягнення заборгованості у сумі 62 грн. 98 коп. (з яких три проценти річних у сумі 17,04 грн., інфляційні нарахування в сумі 45,94 коп.) за неналежне виконання зобов`язань по договору про надання послуг з повірки та технічного обслуговування ЗВТ № 38 ARv299-18 від 01.02.2018 року.
У відповідності до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.
У відповідності до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та ст. 174 Господарського кодексу України (далі ГК України) договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).
Стаття 173 Господарського кодексу України визначає, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).
Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ст. 11 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Як встановлено судом спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі договору про надання послуг з повірки та технічного обслуговування ЗВТ № 38 ARv299-18 від 01.02.2018 року.
Нормами ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено свободу договору, тобто відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
На підставі ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.
Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. (ст. 905 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частин 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
На підставі ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, при цьому статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
З документів, долучених до відзиву Спільного підприємства "Мехагробуд", а саме з банківської виписки вбачається, що 17.04.2019 року Спільним підприємством "Мехагробуд" здійснено платіж на рахунок Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" за надані послуги згідно рахунку № 3533 від 13.03.2018 року в сумі 533 грн. 00 коп.
Зазначені обставини свідчать про те, що основний борг Спільного підприємства "Мехагробуд" перед Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" у сумі 533 грн. 00 коп. погашено до відкриття провадження у справі № 918/266/19.
Ухвалою господарського суду Рівненської області від 14.05.2019 року закрито провадження у справі № 918/266/19 в частині стягнення основної заборгованості в сумі 533 грн. 00 коп.
Таким чином, предметом спору є стягнення заборгованості у сумі 62 грн. 98 коп. (з яких три проценти річних у сумі 17,04 грн., інфляційні нарахування в сумі 45,94 коп.) за неналежне виконання зобов`язань по договору про надання послуг з повірки та технічного обслуговування ЗВТ № 38 ARv299-18 від 01.02.2018 року.
Суд, перевіривши розрахунок 3% річних за період з 19.03.2018 року по 11.04.2019 року в розмірі 17 грн. 04 коп. встановив, що останній зроблений відповідно до норм чинного законодавства та є арифметично вірним.
Відтак, задоволенню підлягають три відсотки річних в розмірі заявленому позивачем в сумі 17 грн. 04 коп.
Перевіривши подані розрахунки та період нарахування інфляційних, судом встановлено, що відповідні розрахунки здійснено позивачем з порушенням порядку нарахування.
Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Аналогічна правова позиція викладена у п. 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань".
Суд, здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат за допомогою ТОВ "Інформаційно-аналітичний центр "ЛІГА" встановив, що розмір даних втрат становить 45 грн. 77 коп., при заявленому - 45 грн. 94 коп.
Відтак, суд дійшов висновку, що задоволенню підлягають інфляційні втрати в розмірі, встановленому за розрахунком суду - 45 грн. 77 коп.
За таких обставин, вимога позивача про стягнення інфляційних втрат в розмірі 45 грн. 94 коп. підлягає частковому задоволенню в сумі 45 грн. 77 коп.
У частині стягнення інфляційних втрат в сумі 00 грн. 17 коп. слід відмовити.
За результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст.ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, а саме: задоволенню підлягають вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 17 грн. 04 коп. та 45 грн. 77 коп. інфляційних втрат, що підтверджуються матеріалами справи.
Розподіл судових витрат.
Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).
У позовній заяві позивачем зазначено попередній розрахунок судових витрат, що складаються із судового збору в розмірі 1 921,00 грн.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У відповідності до ухвали суду від 21.05.2019р. та згідно ст. 130 ГПК України Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" повернуто з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 1717 грн. 97 коп., сплачений згідно з платіжним дорученням № 100 від 16 квітня 2019 року.
Таким чином, предметом розгляду в даній справі було 62 грн. 98 коп., а саме 17,04 грн.- 3% річних та 45,94 грн. Відтак пропорційна сума судового збору становить 203,03 грн.
При цьому, як встановлено судом та це вбачається із даного рішення до стягнення інфляційних втрат підлягає - 45 грн. 77 коп.
Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 62,81 грн. (інфляційні втрати та 3 % річних), а розмір судового збору пропорційна частина задоволеної вимоги становить 202 грн. 48 коп., який покладається на відповідача.
Зважаючи, що позов підлягає частковому задоволенню, відтак судовий збір в розмірі 202 грн. 48 коп. покладається на відповідача, 55 коп. залишаються за позивачем.
Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-79, 86, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 240, 241, 247, 252 ГПК України, суд -
1. Позов задовольнити частково.
3. В решті позовних вимог Спільного підприємства "Мехагробуд" в частині стягнення 00 грн 17 коп. інфляційних втрат відмовити.
4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повне судове рішення складене та підписане 23.05.2019 року.

Суддя Заголдна Я.В.

Віддруковано 3 примірника:

1 - до справи;

2 - позивачу рекомендованим (33027, м. Рівне, вул. Івана Вишенського, 4);

3 - відповідачу рекомендованим (33001, м. Рівне, вул. Нижньодворецька, 31);

4 - представнику відповідача Грабовському В.А. рекомендованим ( АДРЕСА_1 - АДРЕСА_2 ).