СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2019 р. Справа № 922/3129/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Склярук О.І., суддя Дучал Н.М. , суддя Гетьман Р.А. ,
при секретарі судового засідання Тимошенко А.А.,

за участю представників сторін:

від позивача: Гудкова Т.А., адвокат за ордером,

від відповідача: Іванов І.Д. за дов.,

від третьої особи 1 на стороні відповідача: Брижко О.В. за дов.,

від інших: не прибули,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ, за вх. №945 Х/1 на рішення господарського суду Харківської області від 19.02.2019 (повний текст складено 26.02.2019р., суддя Чистякова І.О.) у справі №922/3129/18

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ,

до Військової частини НОМЕР_1 , м. Харків,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача
Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області, м.Харків,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача
1.Адміністрація Державної прикордонної служби України, м. Київ,

2.Міністерство інфраструктури України, м. Київ,

про зобов`язання укласти договір та стягнення 440309,94 грн.

ВСТАНОВИЛА:

16.11.2018 Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Пасажирська компанія" Акціонерного товариства "Українська залізниця", (з урахуванням уточнення найменування позивача) звернулося до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача - Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), в якій просить суд:

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (Харківський прикордонний загін) укласти з Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі філії "Пасажирська компанія" договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна площею 283,7 кв. м., що перебувають на балансі виробничого підрозділу вокзал станції Харків-пасажирський філії "Пасажирська компанія" публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" та надання комунальних послуг орендарю, в редакції, що додається до позову;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Пасажирська компанія" фактично понесені Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі філії "Пасажирська компанія" витрати по утриманню Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в сумі 440309,94 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається, зокрема на те, що відповідачем не виконано умови п.5.11. договору оренди № 4377-Н від 23.10.2009, яким передбачено обов`язок відповідача протягом 15 робочих днів після підписання договору оренди укласти з балансоутримувачем орендованого майна договір на відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна, у тому числі на компенсацію плати за землю або договори з відповідними комунальними службами на надання комунальних послуг орендарю. Крім того, відповідач ухиляється від укладання відповідного договору з позивачем, проте отримує від позивача послуги по утриманню орендованого майна, та не відшкодовує позивачу фактично понесені витрати по утриманню орендованого майна з 01.12.2015, у зв`язку з чим за період з 01.12.2015 до 31.03.2018 включно, сума витрат позивача складає 440309,94 грн., що підтверджується розрахунком витрат, довідкою про спожиту електроенергію та документами, якими підтверджується фактичне понесення позивачем витрат, які надані до позовної заяви. За таких обставин, на думку позивача наявні правові підстави для задоволення позову про зобов`язання відповідача укласти договір та стягнення 440309,94 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.11.2018р. судом прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/3129/18. Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Цією ж ухвалою залучено до участі у справі в якості 3-ї особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області.

Залучено до участі у справі в якості 3-ї особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Адміністрацію Державної прикордонної служби України.

Господарським судом Харківської області по справі № 922/3129/18 прийнято рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю

Відмовляючи у задоволенні першої позовної вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вона не підлягає задоволенню у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності. В якості підстав відмови у задоволенні другої позовної вимоги, суд першої інстанції зазначив відсутність належних та допустимих доказів, які підтверджують витрати позивача.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство «Українська залізниця в особі філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» звернулася до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить долучити до справи докази та надати їм відповідну оцінку, скасувати рішення господарського суду Харківської області від 19.02.2019 р. та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вважають, що рішення по справі прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без врахування усіх обставин справи. Наполягають, що судом першої інстанції помилково було застосовано строк позовної давності за вимогою про зобов`язання укласти договір. Вважають. Що відповідач, звертаючись до суду із заявою про застосовування позовної давності стосовно всіх позовних вимог, де-факто визнав порушення ним прав та інтересів позивача, в тому числі й за вимогою про стягнення фактичних витрат по утриманню орендованого майна. Вважають, що судом першої інстанції порушено ч.4 ст.165 ГПК України. Крім того, позивач не згоден з ухвалою суду першої інстанції від 04.02.2019 р. Позивач вважає, що суд першої інстанції повинен був зобов`язати учасників справи надати відзиви, а не пояснення. Порушення судом норм процесуального права при постановленні ухвали потягло за собою не направлення позивачу та іншим учасникам справи заяв по суті. А саме відзиву відповідача та третьої особи, та позбавила позивача можливість реалізувати своє право, передбачене ст.161 ГПК України на подання відповіді на відзив з викладенням своїх міркувань та доводів, а також надати відповідні докази, які спростовують наведене у відзиві: копії особових карток, розрахункових листів та платіжних відомостей; копії лімітно-заборних карток та матеріальних звітів; копії повідомлень ( авізо) по сплаті електроенергії та природного газу, копії банківських виписок та повідомлень ( авізо). Наполягає, що саме у поясненнях викладені заперечення відповідача стосовно недоведеності розміру витрат по утриманню орендованого майна, право спростувати які позивач був позбавлений.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.03.2019 р. відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення господарського суду Харківської області від 19.02.2019 у справі № 922/3129/18.

05.04.2019 р. на адресу Східного апеляційного господарського суду від представника Мінінфраструктури надійшли пояснення щодо апеляційної скарги в яких просили рішення по справі скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

15.04.2019 р. на адресу Східного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Адміністрації Державної прикордонної служби в якому просять рішення по справі залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Наполягають, що договір, яким позивач обґрунтовує першу позовну вимогу про укладання договору на відшкодування комунальних послуг, припинив свою дію. Крім того, вважають, що обов`язок укладення договору про відшкодування витрат за спожиту електроенергію, опалення, інше утримання приміщень нормами чинного законодавства не встановлено. Також звертають увагу суду, що позивачем не доведено розмір заявлених до стягнення витрат, які позивач витратив на утримання спірного майна.

15.04.2019 р. від Харківського прикордонного загіну Східного регіонального управління Державної Прикордонної служби України на адресу Східного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просять залишити рішення по справі без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з підстав, аналогічних підставам, на які посилається у своєму відзиві Державна прикордонна служба України.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.04.2019 р. розгляд справи призначено на 25.04.2019 р.

В судовому засіданні, яке відбулося 25.04.2019 р. оголошувалася перерва до 21.05.2019 р.

20.05.2019 р. від представника Адміністрації Державної прикордонної служби України та 21.05.2019 р. від відповідача по справі надійшли додаткові пояснення та письмові пояснення , в який ще раз наголошувалося, що витрати по утриманню приміщень, в яких розміщується відповідач, повинні нести Міністерство інфраструктури.

В судовому засіданні представник заявника апеляційної скарги наполягав на вимогах, викладених у скарзі

Представник відповідача та представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, проти задоволення апеляційної скарги заперечували. Просили рішення по справі залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представники інших сторін в судове засідання не з`являлися. Про час та місце проведення судових засідань сторони повідомлялися належним чином. Явка сторін не визнавалася обов`язковою.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України, Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. ( ст.270 ГПК України)

Заслухавши доповідь головуючого по справі (судді-доповідача), дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу, заслухавши у судовому засіданні представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на нижче викладене.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини:

23 жовтня 2009 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області (3-я особа по справі) та Військовою частиною НОМЕР_1 (відповідач по справі) був укладений договір оренди № 4377-Н (далі по тексту договір оренди).

Відповідно до п. 1.1. вищевказаного Договору , 3-я особа по справі передала, а відповідач прийняв в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно - частину привокзальної площі асфальтованої біля входу тунелю, площею 67,0 кв. м. та нежитлові приміщення - кімнати №№ 235, 236, 237, 238, 239, 240, 241, 242, 244, 245, 246, 247, 248, 249, 250, 251, 253, 254, розташовані в цокольному поверсі 8-ми поверхового будинку вокзалу, площею 283,7 кв.м., що перебували на балансі вокзалу "Харків-Пасажирський" Південної залізниці (СТГО "Південна залізниця).

За умовами договору оренди балансоутримувачем орендованого відповідачем майна було визначено Статутне територіально-галузеве об`єднання "Південна залізниця" в особі "Вокзал Харків - Пассажирський", правонаступником якого на даний час є Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Пасажирська компанія" Акціонерного товариства "Українська залізниця".

Факт передачі частини привокзальної площі та нежитлових приміщень підтверджується актом приймання-передачі орендованого майна від 23.10.2009р.

Пунктом 5.11. Договору встановлено, що орендар зобов`язаний здійснювати витрати, пов`язані з утриманням орендованого майна. Протягом 15 робочих днів після підписання цього Договору укласти з Балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна у тому числі на компенсацію плати за землю або договори з відповідними комунальними службами на надання комунальних послуг Орендарю з наданням Орендодавцю копії цих Договорів.

Судом першої інстанції також встановлено, що з 01.12.2015 року розпочата господарська діяльність ПАТ «Укрзалізниця», яке відповідно до ч. 6 ст. 2 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та Статуту ПАТ «Укрзалізниця», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 735 , утворено на базі Укрзалізниці, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, що реорганізовані шляхом злиття, згідно з додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 « Про утворення публічного акціонерного товариства Українська залізниця.»

ПАТ «Укрзалізниця» є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

З 01.12.2015 орендодавцем за договором оренди №4377-Н від 23.10.2009р. стало Публічне акціонерне товариство Українська залізниця, про що 08.02.2016 року сторонами: позивачем та відповідачем було укладено додатковий договір №П/Л-16342/НЮ (далі по тексту Додатковий договір).

Відповідно п.1 Додаткового договору сторони визначили, що орендодавцем майна визначеного договором оренди від 23.10.2009р. №4377-Н є ПАТ «Укрзалізниця».

Пунктом 2 додаткового договору сторони визначили, що у тексті договору скорочене найменування "Вокзал Харків - пасажирський" Південної залізниці замінити на повне найменування "Виробничий підрозділ "Вокзал станції Харків - Пасажирський" регіональної філії "Південна залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" та скорочене найменування "Вокзал станції Харків - Пасажирський філії "Південна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця".

Відповідно п.5 Додаткового договору, п. 10.1 договору оренди доповнено абзацом такого змісту:

"Цей договір продовжено з 01 грудня 2015 року по 31 березня 2016р. включно.".

П.6 Додаткового договору сторони погодили, що усі інші умови договору, не порушені даним додатковим договором, залишаються без змін.

У п. 7 Додаткового договору сторони визначили, що цей Додатковий договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та застосовується до відносин, що виникли між сторонами з 01.12.2015р

В подальшому сторони укладали додаткові договори до Договору оренди нерухомого майна від 23.10.2009 р. за № 4377, якими змінювали строки дії договору. (додатковий договір № 2 від 27.07.2016 Р., додатковий договір № 3 від 01.09.2016р., додатковий договір № 4 від 05.12.2016, додатковий договір № 5 від 25.04.2017р., додатковий договір № 6 від 30.01.2018 р., додатковий договір № 7 від 23.05.2018 р.) Останнім Додатковим договором за № 7 від 23.05.2018 р. сторони встановили строк дії договору до 30.06.2018 р.

Позивач зазначає, що звертався до відповідача 11.04.2017року з претензією за №ЛВОК-2-09/705, в якій вимагав укладання договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання майна, що знаходиться в користуванні відповідача за договором №4377-Н від 23.10.2009р.

На вищевказану претензію позивача відповідачем надана відповідь від 18.05.2017р. №721/5791 з відмовою в укладенні договору із посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 22.02.1994 року № 100 «Про стан виконання рішень Президента України і Уряду з питань додержання вимог прикордонного і митного законодавства», згідно якої, на думку відповідача, Міністерство інфраструктури України зобов`язане безкоштовно утримувати орендовані орендарем приміщення.

Позивач звернувся до відповідача із претензією №ЛВОК-02-1/967 від 02.06.2017 року з повторною вимогою укласти договір та з вимогою про оплату фактично понесених витрат позивачем на утримання майна, наданого в оренду відповідачу.

На вищевказану претензію відповідач надав відповідь від 20.06.2017 року №721/7430, якою претензія не задоволена з тих же самих підстав.

Як зазначає позивач, орендарем, вимоги п.5.11. договору оренди №4377-Н від 23.10.2009р., яким передбачений обов`язок орендаря протягом 15 робочих днів з укладання договору оренди укласти із балансоутримувачем майна договір на відшкодування витрат балансоутримувача, виконано не було. У період з моменту укладання договору оренди №4377-Н від 23.10.2009р. договір про відшкодування витрат на утримання майна, що знаходиться в користуванні відповідача за договором оренди не укладено.

Саме ці обставини зумовили звернення позивача до суду із даним позовом.

Як зазначалося вище, у задоволені позовних вимог рішенням суду першої інстанції було відмовлено. В частині відмови у задоволені первісної позовної вимоги рішення суду першої інстанції обґрунтовано сплив строку позовної давності. В частині стягнення витрат понесених позивачем на утримання орендованого майна недоведеністю розміру понесених витрат.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Договір оренди № 4377-н від 23.10.2009 р. підписаний між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області та Військовою частиною НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за правовою природою є договором оренди (найму). При виконанні зазначеного договору сторони повинні були керуватися Законом України «Про оренду державного та комунального майна».

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі зміни власника майна, переданого в оренду, до нового власника переходять права і обов`язки за договором оренди.

Додатковий договір до Договору оренди нерухомого (іншого) майна від 23.10.2009 № 4377-Н від 08.02.2016 р. який було підписано між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі філії «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» та Військовою частиною НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за правовою природою також є договором найми (оренди) . При виконанні зазначеного договору сторони повинні керуватися, насамперед, відповідними положеннями Цивільного та Господарського кодексів України.

Згідно приписів ст. 759 ЦК України , за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до ст. 781 ЦК України, договір найму припиняється у разі смерті фізичної особи - наймача, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір найму припиняється у разі ліквідації юридичної особи, яка була наймачем або наймодавцем.

Стаття 782 ЦК України встановлює, що наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Пунктом 10.5 Договору оренди № 4377-н від 23.10.2019 р., який було підписано між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області та Військовою частиною НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) передбачено, що реорганізація Орендодавця або перехід права власності на орендоване майно третім особам не є підставою для зміни або припинення чинності цього Договору і він зберігав свою чинність для нового власника орендованого Майна (його правонаступника) :

У пункті 10.6 Договору сторони встановили , що чинність цього договору припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено; загибелі орендованого майна, достроково за взаємною згодою Сторін або за рішенням суду; банкрутство орендаря, ліквідації орендаря-юридичної особи.

Стаття 764 ЦК України встановлює правові наслідки продовження користування майном після закінчення строку договору найму. Так, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Сторони підтвердили, що на час звернення позивача до суду, відповідач продовжує користуватися орендованими приміщеннями. Тому твердження відповідача, що договір оренди припинив свою дію, не відповідають дійсності, з огляду на приписи ст. 764 ЦК України. Саме до такого висновку, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, і прийшов суд першої інстанції.

Відповідно до статті 174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акту, що регулює господарську діяльність; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать;

Аналогічні положення закріплено у ч. 2 ст. 11 ЦК України.

Пунктом 5.11. Договору № 4377-Н від 23.10.2009 р., який було підписано між Регіональним відділенням Фонду державного майна України та відповідачем по цій справі, встановлено, що орендар зобов`язаний здійснювати витрати, пов`язані з утриманням орендованого майна. Протягом 15 робочих днів після підписання цього Договору укласти з Балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна у тому числі на компенсацію плати за землю або договори з відповідними комунальними службами на надання комунальних послуг Орендарю з наданням Орендодавцю копії цих Договорів.

Таким чином, у відповідача по справі на підставі п.5.11. Договору виник обов`язок протягом 15 робочих днів після підписання цього Договору укласти з Балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна у тому числі на компенсацію плати за землю або договори з відповідними комунальними службами на надання комунальних послуг Орендарю з наданням Орендодавцю копії цих Договорів.

Зазначене зобов`язання з боку відповідача виконано не було.

Судова колегія не погоджується зі ствердженням відповідача по цій справі, що в силу приписів Постанови Кабінету Міністрів України «Про стан виконання рішень Президента України і уряду з питань додержання вимог прикордонного і митного законодавства» від 22.02.1994 р. № 100 зобов`язання по утриманню покладаються на Міністерство інфраструктури.

При цьому, судова колегія бере до уваги правову позицію Верховного суду, яка була висловлена у постанові від 12.02.2019 р. по справі № 916/1134/18 за позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України в особі відокремленого підрозділу Одеської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України до Одеського прикордонного загону Військової частини НОМЕР_2 про зобов`язання укласти договір на відшкодування експлуатаційних витрат.

Так , Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначив, що « чинним законодавством України, зокрема частинами 1, 2 статті 11 Закону України "Про морські порти України", пунктом 25 Положення про пункти пропуску через державний кордон та пункти контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 751 від 18.08.2010, та законодавства «дійсно передбачено безоплатне забезпечення (надання у тимчасове користування) органів охорони державного кордону приміщеннями для організації пунктів пропуску через державний кордон України. Однак, зазначеними нормами не передбачено, що забезпечення орендованих відповідачем приміщень послугами з електропостачання, водопостачання та водовідведення, теплопостачання повинно здійснюватися безоплатно за рахунок балансоутримувача такого орендованого майна.
Подібний правовий висновок викладено Верховним Судом України в постанові від 22.03.2017 у справі № 916/3164/14.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що запропонований позивачем проект договору відповідає приписам діючого законодавства, а позовні вимоги, в цій частині, є правомірними.

В той же час, відповідачем по справі зроблено заяву про застосування строків позовної давності.

Відповідно до приписів ст. 256 ГПК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. (ст.257 ЦК України)

Згідно приписів ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Відповідно до ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частина 5 ст.261 ЦК України встановлює, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Судова колегія бере до уваги, що відповідно до приписів ст.262 ЦК України, заміна сторони у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

З матеріалів справи вбачається, що в даному випадку відбулася зміна сторони у договорі оренди № 4377-11 від22.10.2009 р. Замість Регіонального відділення Фонду державного майна України у Харківській області орендодавцем за вказаним договором виступив позивач по цій справі. Зазначена обставина підтверджується підписанням між позивачем та відповідачем по цій справі Додаткового договору до Договору оренди нерухомого ( іншого) майна від 23.10.2009 № 4377-Н від 08.02.2016 р.

З огляду на наведене та враховуючи приписи ст. 262 ЦК України, твердження заявника апеляційної скарги про не правильне застосування судом першої інстанції приписів ст.ст.256, 260, 261. 267 ЦК України є безпідставними.

Стаття 267 ЦК України встановлює наслідки спливу позовної давності. Так, особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірне відмовив у задоволенні першої позовної вимоги з підстав спливу строку позовної давності.

Що стосується стягнення витрат позивача по утриманню орендованих приміщень.

Як свідчать матеріали справи , позивач, звертаючись до суду першої інстанції просив стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) фактично понесені Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця2 в особі філії «Пасажирська компанія» витрати по утриманню орендованих приміщень у сумі 440 309,94 грн. за період з 01.12.2015р. по 31.03.2018р., що включають у себе такі витрати: плата за електропостачання; компенсація плати за землю; плата за прибирання території та вивіз сміття (відповідно до договору зі сторонніми особами на прибирання та платіжним дорученням про фактичну сплату) пропорційне до займаної площі; плата за обслуговування будівлі; плата за опалення приміщень.

Судом першої інстанції встановлено та не спростовано сторонами під час розгляду справи, що між сторонами були відсутні договірні відносини щодо відшкодування витрат на утримання майна за договором оренди №4377-Н від 23.10.20009р. у період з укладання вказаного договору по теперішній час.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у якості доказів понесених витрат на утримання майна, що понесені позивачем та заявлені до стягнення з відповідача, були надані: розрахунки компенсації, довідки про споживання електроенергії; довідки про перерахування за договором прибирання, калькуляція витрат, довідка про витрати по заробітній платі робітників, довідка площ звіти позивача про доходи та витрати за видами економічної діяльності, довідка щодо опалювальної площі, що підписані або головним бухгалтером та економістом Виробничого підрозділу вокзал станції Харків - Пасажирський філії "Пасажирська компанія" ПАТ "Укрзалізниця", або в.о. начальника вокзалу станції "Харків Пасажирський" та головним бухгалтером.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, в цій частині, прийшов до висновку, що позивачем не надано належних доказів, що такі витрати дійсно понесені позивачем на утримання орендованого відповідачем майна. Так в матеріалах справи відсутні платіжні доручення, квитанції, банківські виписки тощо, про сплату відповідних витрат

Зазначені документи позивачем було надано до апеляційної скарги.

Судова колегія не задовольняє клопотання позивача щодо залучення зазначених документів з огляду на приписи ст. 269 ГПК України.

Так, частиною 3 ст.269 ГПК України встановлено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заявник апеляційної скарги є позивачем по цій справі.

Відповідно до приписів ст.162 ГПК України, у позовній заяві позивач, зокрема, викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування, викладає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги з зазначенням доказів, що підтверджують вказані обставини, правові підстави позову;

Стаття 164 ГПК України встановлює, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. ( ч.3 ст.74 ГПК України)

Тобто, в силу приписів ст. ст. 74, 162, 164 ГПК України позивач був зобов`язаний надати до позовної заяви усі документи, які підтверджують понесені ним витрати.

Про те, позивач при зверненні з апеляційною скаргою просив долучити до матеріалів справи документи у кількості понад 200 аркушів. При цьому позивачем не надано жодного доказу, що документи, які він просить залучити до справи не були подано до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач по справі категорично не згоден з існуванням у нього обов`язку укладати договори на утримання орендованого майна. Вважає, що зазначений обов`язок лежить на Міністерстві інфраструктури. Ця позиція викладена відповідачем як у відзиві на позовну заяву так і у відзиві на апеляційну скаргу.

За таких обставин, посилання заявника апеляційної скарги, на ту обставину. що судом першої інстанції не правильно було прийнято ухвалу від 04.02.2019 р., що позбавило його надати заперечення на відзив відповідача та надати усі необхідні документи, які підтверджують понесені витрати, а тому ці документи правомірне подаються до суду апеляційної інстанції, є необґрунтованими

Що стосується ухвали суду першої інстанції від 04.02.2019 р.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою господарського суду Харківської області від 04.02.2019 р. суд першої інстанції:

Прийняв до розгляду заяву позивача про зміну підстав позову (вх. №2971 від 04.02.2019) та ухвалив продовжувати розгляд справи №922/3129/18 з її урахуванням.

Встановив відповідачу (Військовій частині НОМЕР_1 ) строк на подання пояснення щодо заяви позивача про зміну підстав позову - 5 днів з дня отримання копії зазначеної заяви, але не пізніше 14.02.2019.

Встановив третій особі (Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Харківській області) строк на подання пояснення щодо заяви позивача про зміну підстав позову - 5 днів з дня отримання копії зазначеної заяви, але не пізніше 14.02.2019.

Встановив 3-й особі (Адміністрації Державної прикордонної служби України) строк на подання пояснення щодо заяви позивача про зміну підстав позову - 5 днів з дня отримання копії зазначеної заяви, але не пізніше 14.02.2019.

Встановив 3-й особі (Міністерству інфраструктури України) строк на подання пояснення щодо заяви позивача про зміну підстав позову - 5 днів з дня отримання копії зазначеної заяви, але не пізніше 14.02.2019.

Позивач вважає, що суд першої інстанції повинен був зобов`язати учасників справи надати відзиви, а не пояснення. Порушення судом норм процесуального права при постановленні ухвали потягло за собою не направлення позивачу та іншим учасникам справи заяв по суті. А саме відзиву відповідача та третьої особи, та позбавила позивача можливість реалізувати своє право, передбачене ст.161 ГПК України на подання відповіді на відзив з викладенням своїх міркувань та доводів, а також надати відповідні докази, які спростовують наведене у відзиві: копії особових карток, розрахункових листів та платіжних відомостей; копії лімітно-заборних карток та матеріальних звітів; копії повідомлень (авізо) по сплаті електроенергії та природного газу. Копії банківських виписок та повідомленням (авізо), Наполягає, що саме у поясненнях викладені заперечення відповідача стосовно недоведеності розміру витрат по утриманню орендованого майна. Права спростувати які позивач був позбавлений.

Про те, відповідно до приписів ст. ст. 74, 162, 164 ГПК України позивач був зобов`язаний надати до позовної заяви усі документи, які підтверджують понесені ним витрати.

Відповідач по справі, як у відзиві на позов так і у письмових поясненнях щодо заяви позивача про зміну підстав позову наполягав на відсутність у нього обов`язку щодо відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого приміщення, оскільки, на його переконання, такий обов`язок у нього відсутній взагалі.

Тому посилання заявника апеляційної скарги, що оскільки ухвалою від 04.02.2019 р. у відповідача було витребувано лише пояснення , а не відзив, і саме ця обставина позбавила позивача підготувати відповідь на відзив та надати відповідні документи, є безпідставними.

Судова колегія ще раз наголошує, що позивач при зверненні до суду повинен був надати усі документи, які підтверджують його вимоги.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті б Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 275 ГПК України, Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. (ст.276 ГПК України)

Враховуючи вище викладене, судова колегія, приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права у зв`язку з чим, відсутні підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати покласти на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Східного апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:
1.Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Київ, на рішення господарського суду Харківської області від 19.02.2019 у справі №922/3129/18 залишити без задоволення.

2.Рішення господарського суду Харківської області від 19.02.2019 у справі №922/3129/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 24.05.2019.

Головуючий суддя О.І. Склярук

Суддя Н.М. Дучал

Суддя Р.А. Гетьман