СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2019 р. Справа № 905/1041/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Медуниця О.Є., суддя Попков Д.О.

секретар судового засідання Євтушенко Є.В.

за участю представників:

позивача не з`явився;

відповідача Прохода ОСОБА_1 ., за довіреністю та свідоцтвом;

третьої особи не з`явився;

розглянувши апеляційні скарги Національного банку України м. Київ вх. № 627 Д/3, Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», м. Київ вх. № 630 Д/3 на ухвалу господарського суду Донецької області від 10.09.2018 про призначення судової оціночно-будівельної експертизи та зупинення провадження у справі № 905/1041/18 (суддя Фурсова С.М., повний текст ухвали складено та підписано 17.09.2018)

за позовом Національного банку України, м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватофис», м. Дніпро

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», м. Київ

про звернення стягнення на предмет іпотеки

ВСТАНОВИЛА:

31.05.2018 р. Національний банк України (далі Нацбанк України, позивач) звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватофис» (далі ТОВ «Приватофис», відповідач) про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому просить:

- в рахунок часткового погашення заборгованості Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») перед Нацбанком України в розмірі 3 674 478 038,00 грн., що становить прострочену заборгованість за кредитом станом на 06.04.2018 р. звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 77 від 03.04.2009 р., укладеним між Нацбанком України та ТОВ «Істейт Сервіс» (правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ТОВ «Приватофис»), що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою В.І. та зареєстрований в реєстрі за № 684 на наступне майно:

нежитлове приміщення загальною площею 611,7 кв.м., що розташоване за адресою: Донецька область, м. Макіївка, вул. Леніна, б. 71, що належить на праві приватної власності ТОВ «Приватофис» на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 01.08.2008 р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Небосенко О.А., зареєстрований в реєстрі за № 3966. Право власності зареєстровано за іпотекодавцем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.09.2013 р. реєстраційною службою Макіївського МУЮ Донецької області, індексний номер витягу 9361093. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 35;

- встановити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною 5 934 713,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ПАТ КБ «Приватбанк» не сплачена заборгованість за кредитним договором №19 від 03.03.2009 р., що є підставою для звернення стягнення на майно, яке передано в іпотеку згідно з договором іпотеки №77 від 03.04.2009, яке розташоване за адресою: Донецька область, місто Макіївка, вул. Леніна, будинок №71, та належить на праві приватної власності відповідачу.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 11.06.2018 р. залучено до участі у справі ПАТ КБ «Приватбанк» у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

28.08.2018 р. канцелярією суду першої інстанції зареєстровано заяву позивача про уточнення позовних вимог, в якій Нацбанк України посилається на часткове погашення ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № 19 від 03.03.2009 р. та просить вважати вірним розмір заборгованості, яку планується погасити за рахунок реалізації предмету іпотеки за договором іпотеки № 77 в сумі 2 674 478 038,00 грн.

Також, 28.08.2018 відповідач звернувся до суду першої інстанції із клопотанням про призначення судової оціночно-будівельної експертизи для визначення дійсної (реальної) ринкової вартості предмету іпотеки за договором іпотеки №77 від 03.04.2009.

В обґрунтування даного клопотання відповідач посилається на те, що на момент укладання договору іпотеки №77 від 03.04.2009 р. (в редакції зі змінами внесеними додатковим договором № 2 від 29.08.2011 р.) сторони визначили у договорі вартість предмета іпотеки у розмірі 5 934 713,40 гривень, вважає таку вартість неактуальною, заниженою і такою, що не відповідає дійсній ціні предмета іпотеки.

Відповідач наполягає, що за останні 7 років змінилась ринкова вартість нерухомого майна, а тому є необхідність у встановленні реальної вартості предмета іпотеки шляхом проведення відповідної судової експертизи.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 10.09.2018 р. у справі № 905/1041/18 клопотання ТОВ «Приватофис» про призначення судової оціночно-будівельної експертизи задоволено, призначено судову оціночно-будівельну експертизу у справі №905/1041/18, проведення якої доручено експертам Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз, а також зупинено провадження у справі на час проведення експертизи.

На вирішення експерта поставлено наступне питання:

- якою є ринкова вартість нерухомого майна на дату проведення оцінки, що належить ТОВ «Приватофис» на праві власності, а саме - нежитлове приміщення загальною площею 611,7кв.м. яке розташоване за адресою: Донецька область, місто Макіївка, вул. Леніна, будинок №71.

Ухвала суду мотивована, зокрема, з тих підстав, що в іпотечному договорі № 77 від 03.04.2009 р. сторонами не погоджено ціну реалізації нерухомого майна так само, як і відсутня згода між іпотекодавцем та іпотекодержателем щодо ціни продажу предмета іпотеки, а також не надано до матеріалів справи висновків суб`єктів оціночної діяльності з приводу вартості предмету іпотеки на теперішній час.

Крім того, судом першої інстанції встановлено зміну найменування третьої особи: з ПАТ КБ «Приватбанк» на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк», третя особа).

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду, Нацбанк України звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам та матеріалам справи, просить ухвалу господарського суду Донецької області від 10.09.2018 р. скасувати, а справу передати на розгляд господарського суду Донецької області.

Разом із цим, до Східного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга АТ КБ «Приватбанк», в якій третя особа, посилаючись на порушення судом першої інстанції при винесенні ухвали від 10.09.2018 норм матеріального права (ст.ст. 3, 9, 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні») та норм процесуального права (ст.ст. 2, 99, 114, 195 ГПК України), просить ухвалу господарського суду Донецької області від 10.09.2018 про призначення судової оціночно-будівельної експертизи та зупинення провадження у справі № 905/1041/18 скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Нацбанк України та АТ КБ «Приватбанк» стверджують, що місцевим господарським судом безпідставно не враховано правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 21.03.2018 р. у справі № 235/3619/15-ц (провадження № 14-11цс18), яка полягає у відсутності вирішального значення визначення початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні, оскільки вартість майна може бути в подальшому змінена під час здійснення виконавчого провадження.

Скаржники вважають, що огляд судовим експертом об`єкту оцінки є неможливим, оскільки об`єкт нерухомого майна знаходиться на непідконтрольній території.

За доводами апеляційних скарг, місцевим господарським судом не враховано вимоги національного та європейського законодавства та правозастосовчої практики про те, що справа має бути розглянута судом протягом розумного строку, а призначення судової експертизи та зупинення провадження у даній справі суперечить принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи.

Крім того, третя особа не погоджується з відмовою господарського суду Донецької області у задоволенні клопотання АТ КБ «Приватбанк» про доручення проведення судової оціночно-будівельної експертизи приватній експертній установі.

На стадії апеляційного провадження від ТОВ «Приватофис» надійшов відзив на апеляційні скарги, в якому відповідач проти апеляційних скарг заперечує та просить відмовити у їх задоволенні у повному обсязі.

27.11.2018 р. через канцелярію суду від позивача надійшли додаткові пояснення, в яких позивач звертає увагу на набрання чинності Законом України № 2478-VІІІ від 03.07.2018 р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування», яким ст. 39 Закону України «Про іпотеку» доповнено новою частиною, за змістом якої у разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмету іпотеки у рішенні суду не зазначається.

13.05.2019 р. від відповідача надійшли письмові пояснення у справі та клопотання про відкладення розгляду справи, а від третьої особи письмові пояснення щодо набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо відновлення кредитування»

Не погоджуючись з процесуальним рішенням колегії суддів щодо відмови у задоволенні клопотання ТОВ «Приватофис» про відкладення розгляду справи, відповідачем у судовому засіданні 13.05.2019 р. заявлено відвід суддям Пушай В.І., Медуниці О.Є., Попкову Д.О., який визнаний судом необґрунтованим.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.05.2019 р. відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «Приватофис» про відвід суддів Пушай В.І., Медуниці О.Є., Попкова Д.О. від розгляду справи № 905/1041/18.

Представники позивача та третьої особи у судове засідання 22.05.2019 р. не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи всі учасники апеляційного провадження повідомлені належним чином.

Представник відповідача у судовому засіданні проти апеляційних скарг заперечив.

Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Частинами 1-2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.03.2009 між Нацбанком України, як кредитором, та закритим акціонерним товариством Комерційний банк Приватбанк, як позичальником, укладено кредитний договір №19 (кредитний договір), за умовами якого відповідно до Тимчасового положення про надання Національним банком України кредитів для підтримки ліквідності банків у разі реальної загрози стабільності банківської системи, затвердженого постановою Правління НБУ №459 від 25.12.2008, постанови Правління НБУ №92/БТ від 25.02.2009, кредитор зобов`язується надавати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання (кредит), на умовах, визначених цим договором та додатковими договорами до нього.

Протягом 2009-2017 років сторонами неодноразово вносилися зміни до умов кредитного договору шляхом укладення додаткових договорів №№1-82, якими, зокрема, змінювалися загальний розмір кредиту, процентна ставка, графіки погашення кредитної заборгованості тощо.

Відповідно до п. 1.2 кредитного договору (в редакції додаткового договору №66 від 12.06.2014 р.), за цим договором кредитор надає позичальнику кредит на загальну суму ,00 гривень на строк з 03.03.2009 по 23.12.2016. Загальна сума заборгованості за кредитним договором складається з трьох частин (2 031 100 000,00 гривень; 2 968 800 000,00 гривень; 2 715 000 000,00 гривень.).

Пунктом 1.4 кредитного договору (в редакції додаткового договору №42 від 26.01.2010 р.) визначено, що в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів, штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпечення заставою вимоги кредитор укладає з позичальником та/або майновими поручителями іпотечні договори, предметом іпотеки за якими є об`єкти нерухомого майна, що належить на праві власності позичальнику (і/або майновим поручителям), договори застави (іпотеки), предметом застави (іпотеки) за якими є інше ніж нерухомість високоліквідне забезпечення, а також договори застави майнових прав, предметом застави за якими є майнові права за наданими позичальником кредитами, у тому числі такі, що забезпечені нерухомістю і земельними ділянками.

На виконання умов кредитного договору Нацбанк України надав ПАТ КБ "Приватбанк" кредитні кошти, а ПАТ КБ "Приватбанк" не виконав в повному обсязі свої зобов`язання по поверненню кредиту та відсотків, що сторонами не оскаржується та не заперечується.

В якості забезпечення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором від 03.03.2009 №19, 05.03.2009 між Нацбанком України, як іпотекодержателем, та ТОВ Приватофис, як іпотекодавцем, укладено та нотаріально посвідчено іпотечний договір №77.

Пунктом 5 іпотечного договору визначено, що в забезпечення виконання банком зобов`язань за кредитним договором іпотекодавець надав в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно (предмет іпотеки) згідно з описом, що міститься в додатку № 1, який є невід`ємною частиною цього договору, до якого включено і нежитлове приміщення загальною площею 611,7кв.м., яке розташоване за адресою: Донецька область, місто Макіївка, вул. Леніна, будинок №71.

Відповідно до п. 15.8 іпотечного договору, з метою задоволення своїх вимог іпотекодержатель має право: звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання зобов`язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані (п. 15.8.1); звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання якого-небудь із зобов`язань за кредитним договором у випадках: порушення банком зобов`язань, передбачених умовами кредитного договору; порушення іпотекодавцем правил про заміну предмету іпотеки; порушення іпотекодавцем зобов`язань за цим договором; виявлення іпотекодержателем погіршення стану предмету іпотеки, або зменшення вартості предмету іпотеки понад нормального фізичного зносу, або фактичної часткової відсутності предмету іпотеки; порушення господарським судом справи про відновлення платоспроможності іпотекодавця або визнання його банкрутом, чи про визнання недійсним його установчих документів, чи про скасування його державної реєстрації; прийняття власником або компетентним органом рішення про ліквідацію іпотекодавця; встановлення невідповідності дійсності відомостей, що містяться в кредитному договорі або в цьому договорі; ліквідації юридичної особи іпотекодавця; невиконання вимог п. 17.1 даного договору (п. 15.8.2).

При цьому, пунктом 15.10 іпотечного договору сторонами погоджено, що у разі звернення стягнення на предмет іпотеки за умовами цього договору іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок предмету іпотеки свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, винагороди та інші платежі, відшкодування збитків, неустойки, витрати на утримання предмета іпотеки, а також на здійснення забезпечених іпотекою вимог.

Відповідно до п. 20 іпотечного договору, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених умовами цього договору, відповідно до ст. 24 та розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із п. 24 цього договору.

Згідно з п. 21 іпотечного договору, реалізація предмета іпотеки здійснюється відповідно до умов цього договору та чинного законодавства України.

За приписами ст. 590 Цивільного кодексу України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до положень ст. 11 Закону України Про іпотеку, майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням.

Згідно з ст. 33 Закону України Про іпотеку, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За приписами ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній станом на день звернення Нацбанку України з даним позовом до суду 31.05.2018 р.), ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній станом на день звернення Нацбанку України з даним позовом до суду 31.05.2018 р.), у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються:

загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки;

опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя;

заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні;

спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону;

пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки;

початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття ціни як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо та аналізу норм ст.ст.38,39 Закону України Про іпотеку, слід дійти висновку про те, що в розумінні норми ст.39 цього Закону встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначалося за процедурою, передбаченою ч.6 ст.38 цього закону. Така правова позиція Верховного Суду України викладена у постановах від 27.05.2015 у справі № 6-61цс15, від 10.06.2015 у справі № 6-449цс15, від 04.11.2015 у справі № 6-340цс15, від 08.06.2016 у справі № 6-1239цс16.

Проте, згідно з чинною на теперішній час редакцією ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються:

загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки;

опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя;

заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності);

спосіб реалізації предмета іпотеки;

пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки;

початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації, за умови подання будь-якою із сторін клопотання про необхідність визначення такої ціни (крім реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах).

Відповідно до ч. 1 ст. 99 ГПК України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Згідно з ч.ч. 3, 4, 5 ст. 99 ГПК України, при призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. З урахуванням обставин справи суд має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза).

Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом.

Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.

Згідно з вимогами Закону України «Про судову експертизу», пункту 1.8 Інструкції «Про призначення та проведення судових експертиз», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 р. № 53/5 експертизи та дослідження проводяться фахівцями, які мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності; підставою для проведення експертиз відповідно до чинного законодавства є процесуальний документ (постанова, ухвала) про призначення експертизи, складений уповноваженою на те особою (органом).

Відповідно до абз. 2 п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» № 4 від 23.02.2012 р. судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

За приписами ч. 1 ст. 100 ГПК України, про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках призначення судом експертизи.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Папазова та інші проти України» від 15.03.2012 р. Суд повторює, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Дульський проти України» від 01.06.2006 р. зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури. Більше того, суд вирішує питання щодо отримання додаткових доказів та встановлює строк для їх отримання.

Матеріали справи не містять звіту про оцінку іпотечного майна, актуального станом на дату звернення позивача з цим позовом до господарського суду. Позивач не заперечує, що визначив початкову ціну реалізації майна виходячи із встановленої в договорі іпотеки договірної вартості, з якою відповідач не погоджується.

При цьому, згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.03.2018 р. у справі № 235/3619/15-ц (провадження № 14-11цс18), відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад така вартість майна змінилася.

У спорах цієї категорії Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що лише незазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень.

За змістом ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження.

У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна.

Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.

Тобто, у випадку непогодження з оцінкою іпотечного майна у виконавчому провадженні відповідач може звернутися до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність органу ДВС за захистом своїх порушених прав. При цьому, ТОВ «Приватофис» не позбавлений права в подальшому вимагати визнання проведених торгів недійсними у судовому порядку у випадку, якщо буде вважати, що продаж об`єкта нерухомості відбувся за заниженою ціною.

Отже, чинним законодавством передбачена обов`язковість погодження сторонами вартості майна боржника на стадії виконавчого провадження, а у випадку недосягнення ними згоди визначення вартості такого майна, зокрема, залученим суб`єктом оціночної діяльності.

Враховуючи, що між висновком судової експертизи у даній справі (у випадку її проведення), яким буде встановлена вартість нерухомого майна на певну календарну дату, та набранням рішенням суду законної сили існує відповідний проміжок часу, що обумовлює можливість зміни вартості такого майна за цей період, що має наслідком зазначення в резолютивній частині суду вже неактуальної його вартості, тому в даному випадку відсутня дійсна потреба у спеціальних знаннях та доцільність й необхідність проведення судової експертизи, що, в свою чергу, кореспондується з вимогами ст. 2 ГПК України.

Крім того, згідно з розпорядженням КМУ № 1275-р від 02.12.2015 р., м. Макіївка внесено до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 42 ГПК України, учасники справи мають право подавати докази.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.ч. 1, 5 ст. 101 ГПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

В обґрунтування своєї позиції щодо непогодження з визначеною позивачем початковою ціною продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах, відповідач мав процесуальну можливість надати суду висновок експерта, складений на його замовлення. Мотивованих доводів, підтверджених документально, щодо неможливості надання такого висновку відповідачем матеріали справи не містять.

Більше того, чинною редакцією ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» не передбачено обов`язковості зазначення у рішенні суду початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації на прилюдних торгах, що також виключає дійсну потребу у спеціальних знаннях для встановлення такої ціни з метою її зазначення у резолютивній частині рішення у випадку задоволення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 271 ГПК України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, відповідачем не доведено належними та допустимим доказами в розумінні чинного процесуального законодавства наявності дійсної потреби у спеціальних знаннях на цій стадії судового провадження, що унеможливлює доцільність призначення судової експертизи та виключає правомірність зупинення провадження у справі, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню з подальшою передачею справи № 905/1041/18 на розгляд суду першої інстанції на виконання вимог ч. 3 ст. 271 ГПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тобто, віднесення суми сплаченого скаржниками судового збору за цими апеляційними скаргами на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог має здійснюватися судом першої інстанції при вирішенні спору по суті, результатом чого є прийняття відповідного рішення.

Керуючись статтями 99, 100, 269, 270, 271, 275, 277, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Національного банку України, Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на ухвалу господарського суду Донецької області від 10.09.2018 у справі № 905/1041/18 задовольнити.

Ухвалу господарського суду Донецької області від 10.09.2018 р. у справі № 905/1041/18 скасувати.

Справу № 905/1041/18 передати на розгляд господарському суду Донецької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено 23.05.2019 р.

Головуючий суддя В.І. Пушай

Суддя О.Є. Медуниця

Суддя Д.О. Попков