ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року Справа № 915/934/19

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

за участю секретаря судового засідання Ржепецької К. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП "НКЕМЗ" (74900, Херсонська область, м.Нова Каховка, вул. Першотравнева, 35)

до відповідача: Державного підприємства "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря"-"Машпроект" (54018, Миколаївська обл., м.Миколаїв, пр-т Богоявленський, 42А)

про: стягнення 20648,69 грн,

за участю представників учасників справи:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

Суть спору:

10.04.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "НВП "НКЕМЗ" звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою №4028/252 від 08.04.2019 в якій просить суд стягнути з Державного підприємства "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря"-"Машпроект" заборгованість за договором поставки №3142 від 16.03.2018 у розмірі 20648,69 грн.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі договору поставки № 3142 від 16.03.2018; специфікацій № 1 від 16.03.2018, № 2 та № 3 до договору № 3142 від 16.03.2018; видаткової накладної № ВП00000639 від 01.10.2018; довіреності 12 ААЄ № 464304/1969 від 28.09.2018 на отримання матеріальних цінностей; застосування статей 526-530, 610-613, 625, 629, 655, 691, 692, 712 Цивільного кодексу України, статей 193, 265 Господарського кодексу України та мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору в частині проведення повної оплати за отриманий товар.

Ухвалою суду від 15.04.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/934/19, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження; розгляд справи по суті призначено на 14.05.2019 об 11 год. 45 хв.; викладено вимоги до позивача; встановлено сторонам процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

24.04.2019 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 17/1-2890 від 22.04.2019, у якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову повністю. Також, відповідач просить суд зменшити розмір штрафних санкцій, передбачених позовними вимогами вдвічі. В обґрунтування відзиву відповідач зазначає: сума основного боргу за договором у розмірі 19285,44 грн. відповідачем сплачена у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням № 2783 від 10.04.2019; нараховані суми інфляційних втрат та 3 % річних є необґрунтованими, так як позивачем надані розрахунки починаючи з 01.10.2018, але відповідно до абз. 2 п. 4.5 договору нарахування необхідно проводити з 01.11.2018.

Також, відповідач зазначає, що наявність у нього дуже скрутного фінансового становища підтверджується тим, що відповідно до Постанови Верховної Ради України від 27.05.2015 № 129-VIII "Про Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором" Російська Федерація визнана державою-агресором. Внаслідок цього відповідач зазнав втрати ринку збуту товарів військового призначення, що спричинило імпортозаміщення даної категорії товарів та негативно відобразилось на об`ємах виробництва.

Крім того, відповідач стверджує, що довготривалість циклу виробництва продукції (від 6 до 18 місяців) потребує постійної і достатньої величини оборотних коштів для закупівлі матеріалів і комплектуючих, в зв`язку з чим підприємство змушене користуватись банківськими кредитами, в т. ч. в іноземній валюті. Таким чином, внаслідок девальвації гривні, підприємство зазнає постійних витрат у вигляді сплати процентів по кредитам та нарахування курсових збитків. Дані обставини, на думку відповідача, свідчать про його складне фінансове становище. Крім того відповідач є учасником Державного концерну "Укроборонпром" та об`єктом державної власності, що має стратегічне значення для економіки та безпеки держави, згідно Постанови Кабінету міністрів України № 83 від 04.03.2015 "Про затвердження переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави". Враховуючи наведене відповідач є підприємством оборонно-промислового комплексу, яке мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави. Відтак фінансове становище відповідача прямо залежить від становища у економіці та безпеці держави Україна, а безпека держави прямо залежить від сталої господарської діяльності відповідача. Так наявне на цей час нестабільне становище у економіці та безпеці держави (проведення Україною анти терористичної операції, інфляційні коливання, проведення політики імпортозаміщення у зв`язку із агресією Російської Федерації та ін.) прямо впливає на фінансове становище відповідача.

14.05.2019 від позивача надійшла заява № 4028/346 від 13.05.2019 про уточнення позовних вимог, в якій позивач просить стягнути з відповідача витрати, пов`язані з участю представника позивача у судовому засіданні в розмірі 1421,20 грн., штрафні санкції у розмірі 1158,38 грн., з яких: 903,18 грн. - інфляційних втрат, 255,20 грн. - 3 % річних, нарахованих за період з 01.11.2018 по 10.04.2019 та 1921,00 грн. судового збору.

Станом на момент проведення судового засідання інших заяв як по суті справи, так і з процесуальних питань від учасників справи до суду не надходило.

14.05.2019 в судове засідання з`явилися повноважні представники обох сторін, яких суд заслухав.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, підтвердив факт сплати основної заборгованості відповідачем у сумі 19285,44 грн. та просив стягнути з відповідача витрати, пов`язані з участю представника позивача у судовому засіданні в розмірі 1421,20 грн., штрафні санкції у розмірі 1158,38 грн., з яких 903,18 грн. - інфляційних втрат, 255,20 грн. - 3 % річних, та 1921,00 грн. судового збору.

Представник відповідача підтримав правову позицію, викладену у відзиві, просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі та зменшити розмір штрафних санкцій вдвічі.

За результатами проведення судового засідання судом було оголошено перерву до 16 год. 00 хв. цього ж дня.

Після перерви, в зазначений час, представники сторін не з`явились, 14.05.2019 за результатами розгляду справи, суд на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України підписав вступну та резолютивну частини рішення.

Дану справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження.

Ознайомившись з матеріалами справи, заслухавши представників сторін у судовому засіданні, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд -

В С Т А Н О В И В:

16.03.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "НВП "НКЕМЗ", як постачальником, та Державним підприємством "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря"-"Машпроект", як покупцем, був укладений договір поставки № 3142, відповідно до умов якого постачальник зобов`язався в порядку та на умовах, передбачених даним договором, поставити покупцю товар, зазначений у специфікації (специфікаціях) (електродвигуни), які є невід`ємними частинами до договору, а покупець зобов`язався прийняти та сплатити за поставлений товар в порядку та у строки, передбачені даним договором.

Відповідно до умов п. 2.2 договору, строк поставки товару за даним договором є не більше 90 календарних днів з моменту направлення письмової заявки покупця на партію товару. У заявці вказується необхідна кількість товару. Строки поставки уточнюються сторонами та обов`язково зазначаються в специфікаціях до даного договору.

Відповідно до п. 4.3 договору, ціна за товар позначена в специфікації (специфікаціях) та може бути змінена тільки за взаємною згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди до договору.

Відповідно до умов п. 4.5 договору, оплата за товар здійснюється безготівковим способом на підставі наданого продавцем рахунку наступним чином: 100% вартості товару покупець сплачує протягом 30 календарних днів з моменту поставки товару на склад постачальника.

Пунктом 8.1 договору його учасники погодили, що строк дії вказаного договору встановлюється з моменту його підписання до 31.12.2020 року, а в частині розрахунків до повного їх виконання.

Договір скріплений підписами та печатками обох сторін.

Предметом даного позову виступає майнова вимога позивача, як постачальника, про стягнення з відповідача, як покупця, інфляційних втрат та 3 % річних, нарахованих на заборгованість за договором поставки внаслідок порушення останнім строків оплати за поставлений товар.

Підставою - договір поставки № 3142 від 16.03.2018; специфікації № 1 від 16.03.2018, № 2 та № 3 до договору № 3142 від 16.03.2018; видаткова накладна № ВП00000639 від 01.10.2018; довіреність 12 ААЄ № 464304/1969 від 28.09.2018 на отримання матеріальних цінностей; застосування статей 526-530, 610-613, 625, 629, 655, 691, 692, 712 Цивільного кодексу України, статей 193, 265 Господарського кодексу України.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши обставини справи відносно норм чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд дійшов таких висновків.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями чинного законодавства про поставку.

Так, згідно з приписами ч. ч. 1 та 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За умовами ч. 1 ст. 662 та ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов договору, позивач поставив відповідачу товар - електродвигуни у асортименті на загальну суму 19285,44 грн., що підтверджується видатковою накладною № ВП00000639 від 01.10.2018, довіреністю на отримання матеріальних цінностей 12ААЕ № 464304 від 28.09.2018 (а.с. 17, 18).

Відповідач, в свою чергу, станом на день звернення з позовом до суду, умови договору поставки не виконав, отримані електродвигуни не оплатив, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 19285,44 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що сума заборгованості за договором відповідачем сплачена у повному обсязі, в підтвердження чого посилається на платіжне доручення № 2783 від 10.04.2019 в сумі 19285,44 (а.с. 54).

Позивач підтвердив факт сплати основної заборгованості відповідачем.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ч. 1 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 691 та ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до приписів ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що з метою досудового врегулювання спору, позивач звертався до відповідача з претензією № 4028/178 від 13.03.2019. У вказаній претензії, з посиланням на порушення відповідачем умов договору поставки № 3142 від 16.03.2018, позивач просив Державне підприємство "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря"-"Машпроект" розглянути дану претензію, надати відповідь у строки, визначені законодавством України та сплатити суму заборгованості в загальному розмірі 20608,65 грн., з яких: 19285,44 грн. основного боргу, 1063,25 грн. інфляційних втрат та 259,96 грн. - 3% річних (а.с. 20-23).

Вказана претензія позивача, станом на день звернення з позовом до суду, була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Разом із тим, відповідач зобов`язання щодо здійснення оплати за поставлений товар у сумі 19285,44 грн. виконав тільки 10.04.2019, чим дійсно порушив договірні зобов`язання.

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України.

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як слідує з положень ст. ст. 77, 78 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до змісту ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у сумі 903,18 грн. та 3 % річних у сумі 255,20 грн., суд зазначає таке.

За приписами ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні та проценти, що сплачуються відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, складають зміст додаткових вимог, оскільки законодавець опосередковано визнає їх мірами відповідальності (відповідальність за порушення грошового зобов`язання).

Як інфляційні нарахування на суму боргу, так і сплата трьох відсотків річних від простроченої суми, не мають характеру штрафних санкцій, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора у зв`язку зі знеціненням коштів внаслідок інфляційних процесів та компенсації користування цими коштами.

Стаття 625 Цивільного кодексу України застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язання.

На підставі ст. 625 Цивільного кодексу України позивач цілком правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних.

Відповідно до абз. 3 п. 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Перевіривши за допомогою програми "Законодавство" розрахунки позивача в частині нарахування інфляційних втрат, суд погоджується з заявленими позивачем до стягнення сумами інфляційних втрат за період з листопада 2018 по березень 2019 в розмірі 903,18 грн.

Позивачем, також, нараховано відповідачу 3% річних в сумі 255,20 грн за період з 01.11.2018 по 10.04.2019.

Суд, перевірив розрахунок 3% річних, наданий позивачем та дійшов таких висновків.

Позивачем помилково нараховано 3 % річних за 10.04.2019, оскільки відповідачем сплачено основну заборгованість за договором саме 10.04.2019 (платіжне доручення № 2783), тому період за який нараховуються 3 % річних становить з 01.11.2018 по 09.04.2019.

Судом здійснено перерахунок розміру 3% річних за допомогою програми «Законодавство» та встановлено, що обґрунтованою сумою 3% річних за період з 01.11.2018 по 09.04.2019 є 253,62 грн, яка і підлягає стягненню з відповідача.

Таким чином, суд відмовляє позивачу в стягненні з відповідача 3% річних в сумі 1,58 грн.

Стосовно прохання відповідача щодо зменшення штрафних санкцій, господарський суд вважає за необхідне зазначити, що в даному випадку правові підстави для такого зменшення відсутні, оскільки позивачем заявлено до стягнення лише інфляційні втрати та 3% річних без нарахування пені або інших штрафних санкцій.

Також відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача про сплату витрат, пов`язаних з участю представника позивача в судовому засіданні у сумі 1421,20 грн. з наступних підстав.

Частина 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частина 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

При цьому ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Водночас за приписами ч. 2 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України, у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивачем разом з позовною заявою подано заяву № 4028/252/3 від 08.04.2019, якою позивач надав попередній (орієнтований) розрахунок судових витрат, які поніс і які очікує понести, а саме тільки судовий збір в розмірі 1921,00 грн., але в заяві відсутні відомості щодо попереднього (орієнтованого) розрахунку в частині витрат, пов`язаних з участю представника позивача у судовому засіданні.

Крім того, позивачем взагалі не обґрунтовані вимоги щодо стягнення з відповідача заявлених витрат, пов`язаних з участю представника позивача в судовому засіданні та не подано доказів, що підтверджують ці витрати (договір, розрахунок тощо).

За таких обставин, в даному випадку, суд не має жодних правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з участю представника позивача в судовому засіданні в сумі 1421,20 грн.

На підставі викладеного, враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наданими сторонами доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача належить стягнути на користь позивача (пропорційно до розміру задоволених позовних вимог) 1918,31 грн. ((1156,80 / 1158,38) * 100 = 99,86 %; 1921,00 * 99,86 % = 1918,31) судового збору.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 86, 129, 233, 238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря"-"Машпроект" (54018, м.Миколаїв, проспект Богоявленський, 42А, ідентифікаційний код 31821381) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП "НКЕМЗ" (74900, Херсонська область, м.Нова Каховка, вул.Першотравнева, 35, ідентифікаційний код 39581767) 903,18 грн. (дев`ятсот три грн. 18 коп.) - інфляційних втрат, 253,62 грн. (двісті п`ятдесят три грн. 62 коп.) - 3% річних та 1918,31 грн. (одна тисяча дев`ятсот вісімнадцять грн. 31 коп.) судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Сторони та інші учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "НВП "НКЕМЗ" (74900, Херсонська область, м.Нова Каховка, вул. Першотравнева, 35, ідентифікаційний код 39581767)

Відповідач: Державне підприємство "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря" - "Машпроект" (54018, м. Миколаїв, пр. Богоявленський, 42А, ідентифікаційний код 31821381).

Повне рішення складено та підписано 17.05.2019.

Суддя О.Г. Смородінова