РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.05.2019Справа № 910/21466/17

За позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Чернігівгаз» (м.Чернігів)

До Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» в особі філії «Центр метрології та газорозподільних систем» (м. Київ)

Про визнання договору укладеним

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін:

від позивача: Волощук П.Ю.

від відповідача: Карачун Н.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Чернігівгаз" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі філії "Центр метрології та газорозподільних систем" про визнання укладеним договору на експлуатацію складових газорозподільної системи з додатками № 1, № 2 до договору на умовах (в редакції), визначених Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Чернігівгаз".

Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони зобов`язані відповідно до п.2 глави 1 розділу ІІІ Кодексу газорозподільних систем (надалі - Кодекс ГРС) врегулювати договірні відносини щодо використання газорозподільних мереж, що належать відповідачу. Єдиним можливим способом подальшого використання газопроводу, що належить відповідачу, є укладання договору на експлуатацію складових газорозподільної системи України за формою, передбаченою додатком 3 Кодексу ГРС. Однак, між сторонами не було досягнуто згоди щодо укладення такого договору, а тому на підставі ч. 1 ст. 187 Господарського кодексу України спір передано на вирішення суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.12.17. порушено провадження у справі № 910/21466/17 та призначено її до розгляду на 14.12.17.

14.12.17. від відповідача через відділ діловодства Господарського суду міста Києва надійшло клопотання про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішення суду у справі № 927/751/17 за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі Філії "Центр метрології та газорозподільних систем "Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Чернігівгаз" про визнання договору на експлуатацію газорозподільної системи та її об`єктів № 50/12/03/17 від 06.06.17. укладеним у запропонованій позивачем редакції.

За результатами судового засідання 14.12.17. суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про необхідність зупинення провадження в даній справі до прийняття Київським апеляційним господарським судом судового рішення у справі № 927/751/17, про що прийняв відповідну ухвалу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.03.19. поновлено провадження у справі № 910/21466/17, постановлено її розгляд здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 09.04.19.

29.03.19. позивачем подано письмові пояснення по справі.

08.04.19. відповідачем подано письмові пояснення по справі.

09.04.19. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 16.05.19.

При розгляді справи по суті в судовому засіданні 16.05.19. судом було заслухано вступне слово, з`ясовано обставини справи та досліджено докази відповідно до ст.ст. 208-210 ГПК України, після чого суд перейшов до судових дебатів (ст.ст. 217, 218 ГПК України).

В судовому засіданні 16.05.19. позивачем підтримано свої позовні вимоги.

Відповідач в судовому засіданні 16.05.19. проти позову заперечував.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 16.05.19. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Чернігівгаз" є газорозподільним підприємством на підставі ліцензії, виданої відповідно до Постанови НКРЕКП № 807 від 19.06.17. та здійснює господарську діяльність з розподілу природного газу.

Відповідач є власником підземного газопроводу с. Іванівка-с. Шаповалівка-с. Високе-с.В.Доч-с. Носелівка, підземного газопроводу с. Черешеньки вул. Шкільна, підземного газопроводу вводу с. Черешеньки вул. Шкільна, підземного газопроводу вводу с . Черешеньки вул. Набережна, підземного газопроводу с. Черешеньки вул. Набережна, ШГРП с. Шаповалівка, ШГРП с. Високе.

Позивач зазначає, що відповідач та позивач зобов`язані відповідно до п. 2 глави 1 розділу ІІІ Кодексу ГРС врегулювати договірні відносини щодо використання газорозподільних мереж, які належать відповідачу, шляхом укладення договору на експлуатацію складових газорозподільної системи, форма якого визначена додатком № 3 Кодексу ГРС, у зв`язку з чим позивач з листом від 01.09.2017 № СЛ-6439-0817 надіслав відповідачу проект договору на експлуатацію газорозподільних систем та їх об`єктів з метою його укладення, проте відповідачем не підписано запропоновану позивачем редакцію договору.

Відповідачем був складений протокол розбіжностей до запропонованого позивачем договору та направлений позивачу з листом від 25.09.17. № 50/12-1218. В цьому листі відповідач відзначив, що проект договору позивача не враховує інтереси ПАТ «НАК «Нафтогаз України», як власника об`єктів газорозподільної системи, на отримання плати за використання його майна, а містить лише обов`язок компанії здійснювати оплату послуг з утримання майна, в той час як витрати на утримання та ремонт майна газорозподільних мереж включаються до відповідного тарифу оператора газорозподільних систем. В протоколі розбіжностей відповідач, зокрема, висловив незгоду щодо пунктів договору, які стосуються назви договору, дати укладення, преамбули договору, предмету договору, вартості послуг та порядку розрахунків, прав та обов`язків сторін договору, відповідальності сторін, строку дії договору.

В подальшому та на час розгляду справи в суді згоди на укладення договору сторони так і не дійшли.

Частинами 1 - 4 ст. 179 Господарського кодексу України встановлюється, що майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб`єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори.

Укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі:

вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству;

примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст;

типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови;

договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Загальний порядок укладання господарських договорів передбачений ст.181 Господарського кодексу України.

Згідно вимог ч. 1-3 ст. 180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається в договорі у гривнях. Ціни у зовнішньоекономічних договорах (контрактах) можуть визначатися в іноземній валюті за згодою сторін (ч. 2 ст. 189 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України "Про ринок природного газу" права та обов`язки оператора газорозподільної системи визначаються цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, кодексом газотранспортної системи, кодексом газорозподільних систем, а також договором розподілу природного газу.

Так, на виконання вищезазначеного закону був розроблений Кодекс газорозподільних систем, який затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.15. № 2494 (Кодекс ГРС).

Відповідно до п. 1 глави 1 розділу III Кодексу ГРС, експлуатацію газорозподільних систем здійснюють виключно Оператори ГРМ. Оператор газорозподільної системи - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

Пунктом 2 цієї ж глави цього ж розділу Кодексу ГРС передбачено, що власники газової мережі, яка згідно з розділом II цього Кодексу кваліфікується як газорозподільна система (крім газорозподільної системи, що відноситься до державного майна), що не є Операторами ГРМ, та Оператор ГРМ, до мереж якого підключені належні власникам газорозподільні системи (або на території ліцензованої діяльності якого знаходяться споживачі, підключені до цих газорозподільних систем), зобов`язані укласти договір про експлуатацію таких газорозподільних систем, або договір господарського відання чи користування з передачею газорозподільних систем на баланс Оператору ГРМ, або оформити передачу належних власникам газорозподільних систем у власність зазначеному Оператору ГРМ (у тому числі шляхом купівлі-продажу).

Договори експлуатації, господарського відання та користування укладаються за формами, визначеними у додатках 3-5 цього Кодексу (крім газових мереж, що є державним майном).

У спірних правовідносинах відповідач виступає власником відповідних об`єктів газопостачання (власник), а позивач - оператором газорозподільних систем (оператор).

Відповідно до ст. 187 Господарського кодексу України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом; інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов`язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

В інших випадках згідно зі ст. ст. 6 та 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Цивільного кодексу України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Проаналізувавши умови спірного проекту договору та протоколу розбіжностей до нього, положення Кодексу ГРС та наведені норми Господарського кодексу України, суд дійшов висновку, що договір на експлуатацію складових ГРМ, визнання укладеним якого є предметом спору у даній справі, не базується на державному замовленні, не є обов`язковим для укладання в силу прямої норми закону, жодних попередніх домовленостей щодо укладення спірного договору сторони не заключали, істотні умови договору залишилася непогодженими сторонами, тому відсутні законні підстави зобов`язувати відповідача укласти вказаний договір або визнавати його укладеним в запропонованій позивачем редакції.

Зазначений в додатку №3 до Кодексу ГРС договір на експлуатацію складових газорозподільної системи не визначений як типовий або примірний. Тому сторони при укладенні такого договору можуть відступити від дотримання його форми та визначити умови такого договору за взаємною згодою і узгодження всіх істотних умов.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.18. у справі № 911/2354/17.

Враховуючи, що судом не встановлено жодних підстав, в силу яких у відповідача виникає обов`язок укласти договір з позивачем на запропонованих ним умовах, з огляду на законодавчо встановлений принцип свободи договору, позов задоволенню не підлягає.

Інші доводи сторін суд відхиляє, оскільки вони не впливають на встановлені судом обставини.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору у зв`язку з відмовою в позові покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 74, 129, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 21.05.19.

Суддя Т.М. Ващенко