ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
====================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2019 року Справа № 915/1524/18

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

за участю секретаря судового засідання Ржепецької К. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фанчі-Інвест» (56653, Миколаївська область, Новоодеський район, с. Себине, вул. Гетьманцева, 1; адреса для листування: 54001, м. Миколаїв, вул. Шнеєрсона, 12/39)

до відповідача: Фермерського господарства «ЮЛІЯ» (юридична адреса: 56537, Миколаївська область, Вознесенський район, с. Актове; фактичне місцезнаходження: 56537, Миколаївська область, Вознесенський район, с. Актове, вул. Молодіжна, 4; адреса для листування: 56537, Миколаївська область, Вознесенський район, с. Актове, вул. Молодіжна, 7)

про: стягнення 3673894,96 грн,

за участю представників учасників справи:

від позивача: Д`яченко К.С. адвокат за ордером, Стефанчишин Р.В. керівник товариства з обмеженою відповідальністю «Фанчі-Інвест»

від відповідача: не з`явився,

Суть спору:

07.12.2018 товариство з обмеженою відповідальністю «Фанчі-Інвест» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою б/н від 06.12.2018 (вх. № 16201/18) про стягнення з Фермерського господарства «ЮЛІЯ»: насіння соняшника врожаю 2018 року в кількості 94,658 тонн вартістю 951786,19 грн; штрафу відповідно до п. 7.5 Договору в сумі 951786,19 грн; пені відповідно до п. 7.6 Договору в сумі 1770322,58 грн.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі умов пунктів 1.1, 3.1, 3.2, 3.3, 4.5, 5.1, 8.5 договору купівлі-продажу на умовах комерційного кредитування № 23-11/17 від 23.11.2017; платіжних доручень № 841 від 24.11.2017, № 159 від 28.11.2017; № 1266 від 15.03.2018; акта звіряння взаєморозрахунків за період 23.11.2016 14.06.2018 за договором № 23-11/17 від 23.11.2017; договору застави майбутнього врожаю від 18.06.2018; застосування норм статей 11, 202, 509, 524, 525, 526, 530, 533, 549, 551, 598, 610, 627, 628, 629, 655, 692, 693, 1057 Цивільного кодексу України, статей 193, 202, 231, 230, 232 Господарського кодексу України та мотивовані тим, що станом на момент звернення до суду з позовною заявою фермерське господарство «ЮЛІЯ» не виконало зобов`язання щодо передачі товариству з обмеженою відповідальністю «Фанчі-Інвест» насіння соняшнику врожаю 2018 року у загальній кількості 94,658 тон ринковою вартістю 951786,19 грн, на виконання умов договору купівлі-продажу на умовах комерційного кредитування № 23-11/17 від 23.11.2017.

Ухвалою суду від 22.12.2018, після усунення недоліків позовної заяви, останню було прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/1524/18, яка розглядається за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання у справі призначено на 17.01.2019 о 11 год. 30 хв.; встановлено відповідачу процесуальний строк для подання до суду відзиву.

За результатами судового засідання, проведеного 17.01.2019 судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 19.02.2019 о 12 год. 00 хв.

17.01.2019 до суду від відповідача надійшов відзив б/н від 11.01.2019 (вх. № 824/19), в якому фермерське господарство «ЮЛІЯ» визнає позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Фанчі-Інвест» частково, на суму 135196,08 грн і просить суд стягнути з відповідача на користь позивача майно, а саме соняшник кондитерський «Лакомка» вагою 9,855 тонн врожаю 2018 року загальною вартістю 135196,08 грн, судові витрати залишити за позивачем.

Викладені заперечення ґрунтуються на підставі п. 3.5 договору купівлі-продажу на умовах комерційного кредитування № 23-11/17 від 23.11.2017; товарно-транспортних накладних № 39 від 28.11.2017, № 41 від 29.11.2017; здійснених контррозрахунків сум позивача, заявлених до стягнення; застосування норм статей 193, 202, 230, 232 Господарського кодексу України та мотивовані таким:

- всього по договору № 23-11/17 від 23.11.2017 було поставлено товару на загальну суму: 281983,80 + 277831,28 = 559815,08 грн;

- офіційний курс гривні до долару США в період з 24 по 29 листопада 2017 року лише дешевів, в позовній заяві цей факт зазначено, тобто не заперечується обома сторонами, а тому індекс інфляції не повинен враховуватись;

- станом на 01 жовтня 2018 року залишок непогашеної заборгованості склав 690000 559815,08 = 130184,92 грн. Тобто на 01.10.2018 залишалось непогашеним платіжне доручення на 190000,00 грн від 15.03.2018;

- таким чином, фермерським господарством «ЮЛІЯ» до товариства з обмеженою відповідальністю «Фанчі-Інвест» не виконано зобов`язання по поставці соняшнику кондитерського «Лакомка» на суму 135196,08 грн за ціною 13717,59 грн, а всього 9855 кг.

30.01.2019 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив б/н від 30.01.2019 (вх. № 1444/19), в якій товариство з обмеженою відповідальністю «Фанчі-Інвест» просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 19.02.2019 продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів (до 21.03.2019 включно); відкладено підготовче провадження на 21.03.2019 об 11 год. 0 хв.; запропоновано відповідачу оформити та направити суду та позивачу копії видаткових накладних, існування яких передбачено п. 4.4 Договору купівлі-продажу на умовах комерційного кредитування № 23-11/17 від 23.11.2017.

21.03.2019 ухвалою суд за результатами проведеного засідання відреагував на клопотання відповідача: про продовження строку проведення підготовчого засідання (б/н від 21.03.2019 (вх. № 4474/19)), про долучення до матеріалів справи письмових доказів (б/н від 21.03.2019 (вх. № 4475/19)), про долучення до матеріалів справи нотаріально посвідченої заяви свідка та його виклик в наступне судове засідання (б/н від 21.03.2019 (вх. № 4476/19)), про призначення судово-економічної експертизи (б/н від 21.03.2019 (вх. № 4477/19)); закрив підготовче провадження у справі № 915/1524/18, з призначенням її до судового розгляду по суті на 18 квітня 2019 року о 11:40.

18.04.2019 представником відповідача до суду подано заяву б/н від 18.04.2018 (вх. № 6268/19) про відвід судді Смородінової О.Г.

Розглянувши вищевказану заяву про відвід, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для її задоволення та ухвалою від 18.04.2019 визнав заяву представника фермерського господарства «Юлія» б/н від 18.04.2018 (вх. № 6268/19) про відвід судді Смородінової О.Г. необґрунтованою; зупинив провадження у справі № 915/1524/18 для вирішення питання про відвід судді у даній справі; передав справу для вирішення питання про відвід судді у порядку, встановленому ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду Миколаївської області № 130 від 18.04.2019 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 915/1524/18 в частині розгляду заяви про відвід судді.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.04.2019 головуючим суддею по розгляду заяви відповідача б/н від 18.04.2018 (вх. № 6268/19) про відвід судді Смородінової О.Г. було визначено суддю Алексєєва А.П.

Ухвалою суду від 19.04.2019 (суддя Алексєєв А.П.) відмовлено у задоволенні заяви про відвід судді Смородінової О.Г.

Ухвалою суду від 26.04.2019 провадження у справі поновлено, судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 06.05.2019 о 14:30.

Станом на момент проведення судового засідання будь-яких інших заяв як по суті справи, так і з процесуальних питань від учасників справи до суду не надходило.

06.05.2019 в судове засідання з`явився лише представник позивача, якого суд заслухав. Відповідач свого повноваженого представника в судове засідання не направив, про причин нез`явлення суд не сповістив, хоча про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, шляхом направлення на його юридичну, фактичну та поштову адреси копій ухвали Господарського суду Миколаївської області від 26.04.2019 у справі № 915/1524/18.

Враховуючи наведене та те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, суд дійшов висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності представника відповідача.

У судовому засіданні 06.05.2018 представник відповідача доповів предмет та підставу позовних вимог, просив суд позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до змісту статей 195, 240 ГПК України, суд 06.05.2019 за результатами розгляду даної справи проголосив вступну та резолютивну частину рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, заслухавши представника позивача судовому засіданні, суд

В С Т А Н О В И В:

23 листопада 2017 року між Селянським (фермерським) господарством «Юлія» Бойчука Миколи Васильовича та товариством з обмеженою відповідальністю «Фанчі-Інвест» був укладений договір купівлі-продажу на умовах комерційного кредитування № 23-11/17 (далі Договір), відповідно до предмету якого відповідач, як продавець, зобов`язався передати у власність покупця, а позивач, як покупець, прийняти і оплатити товар: соняшник кондитерський - «ЛАКОМКА», врожаю 2018 року;/соняшник врожаю 2018 року, згідно вимог про якість, вказаних в п. 3.8 цього договору.

За умовами наведеного договору:

- при попередній оплаті товару, попередню ціну сторони узгоджують та фіксують у Специфікації яка є невід`ємною частиною даного договору (п. 3.4 Договору);

- остаточна ціна товару встановлюється згідно ринкової ціни на момент фактичної передачі товару за мінусом 30 % річних (2,5 % в місяць) за період з дати оплати товару по дату фактичного відвантаження (передачі) товару покупцю (п. 3.5 Договору);

- сторони дійшли згоди та домовилися, що у разі девальвації (знецінення національної валюти України по відношенню до долара Сполучених Штатів Америки), або змінення національної валюти взагалі, якщо таке станеться з моменту здійснення попередньої оплати покупцем до моменту визначення ціни та фактичної передачі товару, загальна сума отриманої продавцем від покупця попередньої оплати підлягає автоматичному (без окремих домовленостей) збільшенню (без здійснення будь-яких доплат від покупця) за наступною формулою (S1/K1)*K2, де S1 це фактично здійснена покупцем оплата; К1 це курс національної валюти по відношенню до долара США, згідно даних НБУ, на момент здійснення оплати покупцем; К2 це курс національної валюти по відношенню до долара США, згідно даних НБУ, на момент визначення ціни товару та його фактичної передачі покупцеві (п. 3.6 Договору);

- якщо покупець здійснював попередню оплату декілька разів, то збільшення суми оплати, згідно п. 3.6 цього договору, відбувається щодо кожної такої оплати (п. 3.7 Договору);

Розділом 4 Договору сторони визначили умови поставки, зокрема:

- місце передачі товару: Миколаївська обл., Вознесенський район, с. Актове (п. 4.1 Договору);

- транспортування товару з місця передачі здійснюється транспортом покупця за власний рахунок (п. 4.2 Договору);

- право власності на товар переходить від продавця до покупця в момент відвантаження товару на транспорт наданий покупцем, в місці передачі (п. 4.1), згідно товарно-транспортних накладних (п. 4.3 Договору);

- з товаром продавець надає пакет документів: товарно-транспортні накладні; видаткову накладну; податкову накладну; документи, що підтверджують якість продукції, копію звіту зі статистики форми 29СГ «Підсумки збору врожаю с/г культур»; копію звіту зі статистики форми 4СГ «Посівні площі с/г культур під урожай»; лист, якій підтверджує факт відвантаження товарів продавцем покупцеві з зазначенням площі на якій був зібраний врожай та вказати які площі власні чи орендовані. Вся необхідна документація на товар повинна бути надана продавцем покупцю однозначно з товаром (п. 4.4 Договору);

- продавець зобов`язується передати товар покупцю в строк до 01.10.2018 року (п. 4.5 Договору);

Розділом 5 Договору сторони погодили між собою умови оплати. Так:

- покупець здійснює оплату за товар шляхом безготівкового перерахування грошей на розрахунковий рахунок продавця. Також можлива поетапна оплата товару покупцем (п. 5.1 Договору);

- за домовленістю сторін можлива інша форма розрахунку між сторонами, в т.ч. готівкою (п. 5.2 Договору);

Відповідно до п.п. 7.5, 7.6 Договору, в разі відмови від передачі товару, по ціні та якості, вказаними в п.п. 3.5, 3.6, 3.7, 3.8 а також недотримання продавцем строків передачі товару, вказаних в п. 4.5 даного Договору, продавець зобов`язаний сплатити покупцю штраф у розмірі загальної ринкової вартості товару, що сформувалась на ринку на момент визначений п. 4.5 даного договору.

Крім того у разі порушення продавцем строків відвантаження товару покупцю згідно вимог п. 4.5, а також за ціною погодженою п.п. 3.5, 3.6, 3.7, продавець зобов`язаний додатково: сплатити покупцю упущену вигоду та всі документально підтверджені збитки покупця; сплатити покупцю пеню в розмірі 3 % загальної ринкової вартості товару (з врахуванням положень п.п. 3.5, 3.6, 3.7, 3.8 цього договору) на момент визначений в п. 4.5 цього договору, за кожен день невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків (обов`язку), помножену на індекс інфляції за відповідний період прострочення.

Згідно з п. 8.5 Договору, даний договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Договір скріплений підписами та печатками обох сторін.

Слід зазначити, що відповідно до п. 1.1 Статуту фермерського господарства «ЮЛІЯ», фермерське господарство «ЮЛІЯ» є правонаступником селянського (фермерського) господарства «Юлія» ОСОБА_1 .

Предметом даного позову виступають майнові вимоги позивача до відповідача щодо стягнення з останнього як насіння соняшника врожаю 2018 року в кількості 94,658 тонн вартістю 951786,19 грн, так і неустойки у вигляді пені та штрафу за порушення договірних зобов`язань, а саме строків поставки товару.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши обставини справи відносно норм чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд дійшов таких висновків.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями чинного законодавства про купівлю-продаж.

Так, згідно з приписами ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За умовами ч. 1 ст. 662 та ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

За правилами ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Положення ст. 693 ЦК України визначають зміст попередньої оплати товару. Так, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Суд погоджується з позицією позивача щодо того, що за своєю правовою природою договір купівлі-продажу на умовах комерційного кредитування № 23-11/17 від 23.11.2017 є змішаним договором, який поєднує в собі положення договору купівлі-продажу та договору комерційного кредиту на умовах попередньої оплати товару.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріали справи свідчать, що згідно умов договору № 23-11/17 від 23.11.2017 позивач перерахував відповідачу грошові кошти в якості оплати за соняшник на загальну суму 690000,00 грн, що вбачається з копій платіжних доручень:

- № 841 від 24.11.2017 на суму 300000,00 грн;

- № 159 від 28.11.2017 на суму 200000,00 грн;

- № 1266 від 15.03.2018 на суму 190000,00 грн.

Оскільки проведені оплати фактично є попередніми оплатами, то відповідно до умов пунктів 3.6 та 3.7 договору купівлі-продажу на умовах комерційного кредитування № 23-11/17 від 23.11.2017 станом на 01.10.2018 вказана сума попередньої оплати в розмірі 690000,00 грн підлягає автоматичному перерахунку та відносно офіційного курсу долара США за перевіркою суду дійсно становить 732732,32 грн.

Позивач посилаючись на норми п. 3.5 Договору, зазначає, що середня ринкова ціна соняшнику врожаю 2018 року у Миколаївській області становить 10055,00 грн за 1 тонну та складається із сумарного аналізу закупівельних цін п`яти підприємств, що займаються закупівлею зернових, в тому числі соняшника, розміщених на сайті https://agrotender.com.ua/; та, здійснивши відповідний розрахунок за формулою, стверджує, що з урахуванням пунктів 3.5, 3.6 та 3.7 Договору відповідач зобов`язаний був передати позивачу у строк до 01.10.2018 соняшник врожаю 2018 року у загальній кількості 94,658 тонн на суму 732732,32 грн.

Станом же на момент звернення до суду із даною позовною заявою фермерським господарством «ЮЛІЯ» не виконано зобов`язання щодо передачі товариству з обмеженою відповідальністю «Фанчі-Інвест» насіння соняшнику врожаю 2018 року у загальній кількості 94,658 тонн ринковою вартістю 951786,19 грн на виконання умов договору купівлі-продажу на умовах комерційного кредитування № 23-11/17 від 23.11.2017.

Позивач у судовому засіданні підтвердив свою позицію.

Відповідач в підтвердження викладених у відзиві заперечень надав суду копії товарно-транспортних накладних:

- № 39 від 28.11.2017;

- № 41 від 29.11.2017.

Так, відповідач вважає, що відповідно до наведених товарно-транспортних накладних поставив позивачу соняшник кондитерський «Лакомка» по договору купівлі-продажу на умовах комерційного кредитування № 23-11/17 від 23.11.2017 на загальну суму 559815,08 грн.

З урахуванням заперечень відповідача, до обставин, що мають значення для вирішення даної справи про стягнення непоставленого товару належить підтвердження або спростування факту поставки товару, який породжує обов`язок покупця оплатити отриманий товар (ст. 692 ЦК України).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої ним у постанові від 21.02.2018 у справі №910/5226/17 належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Стаття 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачає, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (у редакції чинній на час складання акта приймання-передачі від 18.03.2015) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з Положенням по документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Крім того, відповідно до абз. 27 розділу 1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 «Терміни та поняття», товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Відповідно до п. 11.1 наведених правил основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб`єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Разом з тим, товарно-транспортні накладні, надані відповідачем до відзиву, не можуть вважатися первинними документами, які підтверджують факт поставки товару за договором купівлі-продажу на умовах комерційного кредитування № 23-11/17 від 23.11.2017, оскільки взагалі не містять посилання на вказаний договір, вказівки на ціну поставленого товару, не дають змоги ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Крім того, суд зауважує, що в будь-якому випадку товарно-транспортні накладні № 39 від 28.11.2017 та № 41 від 29.11.2017 жодним чином не можуть посвідчувати факт поставки позивачу відповідачем соняшнику врожаю 2018 року.

Копії видаткових накладних: № 44 від 28.11.2017 та № 45 від 29.11.2017 (а.с. 163-164), які за клопотанням відповідача 21.03.2019 залучено до матеріалів справи містять лише підпис постачальника та датовані 2017 роком, а отже не взяті судом до уваги в якості доказів, які встановлюють відповідний факт поставки позивачу відповідачем соняшнику врожаю 2018 року за умовами договору купівлі-продажу на умовах комерційного кредитування № 23-11/17 від 23.11.2017.

Відповідно до частини 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин обов`язок доведення факту належної поставки оплаченого товару закон покладає на продавця.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобов`язань за договором та поставки позивачу соняшнику врожаю 2018 року за договором купівлі-продажу на умовах комерційного кредитування № 23-11/17 від 23.11.2017 не представив, відповідно доводи позивача не спростував.

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як слідує з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідач не спростував вимоги позивача, не надав суду належні докази, які свідчать про відсутність заборгованості перед кредитором за договірними зобов`язаннями.

Отже, за висновками суду в спірних правовідносинах відповідачем дійсно порушені норми та приписи чинного законодавства в частині повноти та своєчасності поставки позивачу соняшнику врожаю 2018 року за договором купівлі-продажу на умовах комерційного кредитування № 23-11/17 від 23.11.2017, в зв`язку з чим позивач цілком правомірно звернувся до господарського суду з відповідним позовом.

Судом перевірено розрахунок основної заборгованості та встановлено, що позивачем суму основного боргу в розмірі 951786,19 грн, що являє собою ринкову вартість 94,658 тонн соняшнику зазначено вірно.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 ЦК України.

За такого, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, матеріалами справи підтверджені та підлягають задоволенню.

Стосовно заявлених позивачем до стягнення сум штрафу в розмірі 951786,19 грн та пені в розмірі 1770322,58 грн, суд зазначає таке.

За приписами частин 1 та 2 статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

За приписами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.п. 7.5, 7.6 Договору, в разі відмови від передачі товару, по ціні та якості, вказаними в п.п. 3.5, 3.6, 3.7, 3.8 а також недотримання продавцем строків передачі товару, вказаних в п. 4.5 даного Договору, продавець зобов`язаний сплатити покупцю штраф у розмірі загальної ринкової вартості товару, що сформувалась на ринку на момент визначений п. 4.5 даного договору.

Крім того у разі порушення продавцем строків відвантаження товару покупцю згідно вимог п. 4.5, а також за ціною погодженою п.п. 3.5, 3.6, 3.7, продавець зобов`язаний додатково: сплатити покупцю упущену вигоду та всі документально підтверджені збитки покупця; сплатити покупцю пеню в розмірі 3 % загальної ринкової вартості товару (з врахуванням положень п.п. 3.5, 3.6, 3.7, 3.8 цього договору) на момент визначений в п. 4.5 цього договору, за кожен день невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків (обов`язку), помножену на індекс інфляції за відповідний період прострочення.

Судом перевірено розрахунок сум штрафу в розмірі 951786,19 грн та пені за період з 02.10.2018 по 02.12.2018 в розмірі 1770322,58 грн та встановлено, що позивачем суми заборгованості зазначено вірно.

Таким чином, в цій частині позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наданими сторонами доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Судовий збір, відповідно до положень ст. 129 ГПК України, покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-78, 86, 129, 219, 220, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Фермерського господарства «ЮЛІЯ» (56537, Миколаївська область, Вознесенський район, с. Актове; ідентифікаційний код 30951197) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фанчі-Інвест» (56653, Миколаївська область, Новоодеський район, с. Себине, вул. Гетьманцева, 1; ідентифікаційний код 38721318) насіння соняшнику врожаю 2018 року у кількості 94,658 тонн вартістю 951786,19 грн; штраф у сумі 951786,19 грн, пеню в сумі 1770322,58 грн та 55108,42 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Сторони та інші учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фанчі-Інвест» (56653, Миколаївська область, Новоодеський район, с. Себине, вул. Гетьманцева, 1; адреса для листування: 54001, м. Миколаїв, вул. Шнеєрсона, 12/39; ідентифікаційний код 38721318);

Відповідач: Фермерське господарство «ЮЛІЯ» (юридична адреса: 56537, Миколаївська область, Вознесенський район, с. Актове; фактичне місцезнаходження: 56537, Миколаївська область, Вознесенський район, с. Актове, вул. Молодіжна, 4; адреса для листування: 56537, Миколаївська область, Вознесенський район, с. Актове, вул. Молодіжна, 7; ідентифікаційний код 30951197).

Повне рішення складено та підписано 16.05.2019.

Суддя О.Г. Смородінова