ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2019 р. Справа№ 910/17084/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Коробенка Г.П.

Кравчука Г.А.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча"

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2019 (повне рішення складено 11.02.2019)

у справі №910/17084/18 (суддя Шкурдова Л.М.)

за позовом приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча"

до акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 23 077,51 грн.,

УСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (далі - позивач) звернулось у Господарський суд міста Києва з позовом до акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач) та просило суд стягнути з відповідача 23 077,51 грн. збитків, які виникли у зв`язку із незбереженням вантажу при перевезенні.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 21.10.2018 ПАТ "Авдіївський коксохимичний завод" відправило на адресу позивача через відповідача згідно договору перевезення від 14.02.2018 кокс доменний згідно із залізничною накладною №52429230 від 21.10.2018р., однак, при прийманні вантажу було виявлено недостачу вантажу в вагонах №52375672, №55402747, №52224151, про що складені відповідні комерційні акти.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що позивачем не надані докази заподіяння збитків, оскільки позивачем не було оплачено вантаж, про нестачу якого зазначено в комерційних актах.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29 січня 2019 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки у діях відповідача наявні всі елементи складу цивільного правопорушення, факт втрати вантажу при перевезенні підтверджується належними доказами, а тому відповідач, який несе матеріальну відповідальність за збереження вантажу, повинен відшкодувати збитки у вигляді вартості втраченого вантажу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25 березня 2019 року поновлено строк апеляційного оскарження, відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 15 квітня 2019 року, сторонам роз`яснено, що апеляційна скарга буде розглянута у письмовому провадженні, без виклику учасників справи.

11 квітня 2019 року відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти її задоволення, посилаючись на те, що позивачем вантаж був оплачений не за фактичною вагою, а за наведеною вагою, яка є меншою за фактичну, а тому він не зазнав будь-яких збитків.

Частиною 2 ст. 270 ГПК України встановлено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Враховуючи, що апеляційне провадження у даній справі було відкрито 25 березня 2019 року, апеляційна скарга має бути розглянута у строк до 24 травня 2019 року (включно).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 лютого 2018 року між позивачем, як замовником, та відповідачем, як перевізником, було укладено договір №0039/ЦТЛ-2018 про надання послуг (далі - договір), предметом якого є здійснення перевезень вантажів, надання вантажного вагону для перевезення та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги (а.с.20-21).

21 жовтня 2018 року вантажовідправник - ПАТ "Авдіївський коксохімічний завод", згідно накладної №52429230 (а.с.15) відправив на адресу позивача через відповідача кокс доменний у чотирьох вагонах із загальною масою вантажу - 182.300 тон (графа 24 накладної), а саме: вагон №5224151 з масою вантажу 45.200 тон, вагон №55402747 з масою вантажу 46.050 тон, вагон №52375672 з масою вантажу 45.600 тон та вагон №52371630 з масою вантажу 45.450 тон.

У сертифікаті якості на партію №26016 від 21.10.2018 (а.с.19) по накладній №52429230 зазначені фізичні показники товару (кокс доменний), у тому числі показник масової долі загальної вологи - 2,8%, а також масу вантажу у кожному вагоні, яка відповідає масі вантажу, зазначеній у накладній.

Також 21.10.2018 ПАТ "Авдіївський коксохімічний завод" виставило позивачу для оплати рахунок-фактуру №92241635 від 21.10.2018 (а.с.17) згідно договору №245/108/16Сб від 01.02.2016 на загальну суму 60 591 127,16 грн. (у т.ч. ПДВ) При цьому, у п.14 рахунку зазначений кокс доменний, вага фактична - 182.300 тон, вага наведена - 177.195 тон, ціна (без ПДВ) - 7429,71 грн. за тону, сума без ПДВ - 1316507,46 грн.

Платіжним дорученням № від 28.11.2018 (а.с.16) позивач перерахував ПАТ "Авдіївський коксохімічний завод" 150 000 000 грн. по договору №108/16Сб від 01.02.2016 (а.с.16).

24 жовтня 2018 року на станції Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці був складений комерційний акт №485604/1629 про недостачу вантажу в вагоні №52375672 в кількості 1 450 кг, про що в залізничній накладній №52429230 від 21.10.2018 року зроблено відповідну відмітку про складання комерційного акту.

З комерційного акту №485604/1629 вбачається, що за документом значиться вага: тара - 24 000 кг, нетто - 45 600 кг, брутто - не вказано; при переважуванні виявилось: брутто - 68 150 кг, тара - 24 000 кг, нетто - 44 150 кг, що менше документу на 1 450 кг. (а.с.12)

При комерційному огляді виявлено, що навантаження у вагоні №52375672 вище рівня бортів на 400 мм, "шапкоподібне". Вантаж маркований подовжньою смугою 400-600 мм вапном вздовж вагону. Над 2-3 люками є виїмка розміром 3500 мм х 2000 мм х 500 мм в глибину вагону, що відповідає супутньому акту загальної форми № 34965 від 23.10.2018 р. ст. Волноваха Донецької з.д. в місці виїмки маркування порушено. Вагон прибув у технічному відношенні справний. Течі вантажу на ст. Маріуполь-Сорт. немає.

24 жовтня 2018 року на станції Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці був складений комерційний акт №485604/1630 про недостачу вантажу в вагоні № 55402747 в кількості 2 200 кг, про що в залізничній накладній №52429230 від 21.10.2018 року також зроблено відповідну відмітку про складання комерційного акту.

З комерційного акту №485604/1630 вбачається, що за документом значиться вага: тара - 24 000 кг, нетто - 46 050 кг, брутто - не вказано; при переважуванні виявилось: брутто - 67 850 кг, тара - 24 000 кг, нетто - 43 850 кг, що менше документу на 2 200 кг. (а.с.13)

При комерційному огляді виявлено, що навантаження у вагоні №55402747 вище рівня бортів на 400 мм, "шапкоподібне". Над 3-7 люками є виїмка розміром 5000 мм х 2000 мм х 500 мм вглибину вагону, що відповідає супутньому акту загальної форми № 34966 від 23.10.2018 р. ст. Волноваха Донецької з.д. в місці виїмки маркування порушено. Вагон прибув у технічному відношенні справний. Течі вантажу на ст. Маріуполь-Сорт. немає.

24 жовтня 2018 року на станції Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці був складений комерційний акт №485604/1631 про недостачу вантажу в вагоні № 52224151 в кількості 1 750 кг, про що в залізничній накладній №52429230 від 21.10.2018 року також зроблено відповідну відмітку про складання комерційного акту.

З комерційного акту №485604/1631 вбачається, що за документом значиться вага: тара - 24 000 кг, нетто - 45 200 кг, брутто - не вказано; при переважуванні виявилось: брутто - 67 450 кг, тара - 24 000 кг, нетто - 43 450 кг, що менше документу на 1 750 кг. (а.с.14)

При комерційному огляді виявлено, що навантаження у вагоні №52224151 вище рівня бортів на 400 мм, "шапкоподібне". Над 1-4 люками є виїмка розміром 5000 мм х 2000 мм х 500 мм вглибину вагону, що відповідає супутньому акту загальної форми №34967 від 23.10.2018 р. ст. Волноваха Донецької з.д. в місці виїмки маркування порушено. Вагон прибув у технічному відношенні справний.

На підставі вказаних комерційних актів позивачем здійснено розрахунок нестачі вантажу, з врахуванням природних втрат (2%), та встановлено, що по вагону №52375672 нестача становить 0,538 тон (вартість 4662,30 грн.), по вагону №55402747 нестача становить 1,279 тон (вартість 110832,79 грн.) та по вагону №52224151 нестача становить 0,846 тон (вартість 7331,42 грн.), загальна вартість втраченого товару становить 23077,51 грн., у зв`язку із чим він звернувся до суду із даним позовом про стягнення з відповідача, як перевізника, вартості втраченого вантажу.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції послався на те, що позивачем не надані докази заподіяних збитків, заявлених до відшкодування у позовній заяві в сумі 23 077,51 грн., оскільки наданий до позовної заяви рахунок-фактура від 21 жовтня 2018 року №92241635 підтверджує лише оплату наведеної ваги, а не фактичної ваги, завантаженої у вагони, яка є значно більшою, ніж наведена вага, яка була оплачена.

Однак, Північний апеляційний господарський суд не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову з наступних мотивів.

Права та обов`язки сторін у даній справі виникли на підставі договору №0039/ЦТЛ-2018 про надання послуг від 14.02.2018, який за правовою природою є господарським договором перевезення залізничним транспортом.

Предметом розгляду даної справи є матеріально-правові вимоги про відшкодування вартості втраченого вантажу.

Правовідносини сторін у даній справі регулюються положеннями глави 64 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), глави 32 Господарського кодексу України (далі - ГК України), Законом України "Про транспорт", Законом України "Про залізничний транспорт", Статутом залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 за № 457 (далі - Статут) тощо.

Відповідно до ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно частини 1 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За змістом ст. 307 ГК України, яка кореспондується з положеннями ст.909 ЦК України, договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, залізничною накладною №52429230 від 21.10.2018 підтверджується факт прийняття перевізником від вантажовідправника - ПАТ "Авдіївський коксохімічний завод" до перевезення вантаж (кокс доменний) та здійснення його перевезення по маршруту від станції відправлення - Авдіївка до станції призначення - Маріуполь - Сортувальний. Одержувачем за вказаною накладною є позивач.

Частиною 2 ст. 908 ЦК України встановлено, що загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 2 Статуту залізниць останній визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом.

Згідно зі ст. 5 Статуту нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статтею 6 Статуту визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи-одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 Статуту відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

Частиною 2 ст. 24 Статуту передбачено право залізниці перевіряти правильність відомостей, зазначених вантажовідправником у накладній, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

У відповідності до норм ст. 37 Статуту та пункту 5 Правил приймання вантажів до перевезення, маса вантажів визначається відправником.

Приписами ст. 37 Статуту визначено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса, вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Маса вантажів визначається відправником.

З матеріалів справи вбачається, що вантажовідправником на станції відправлення у залізничній накладній №52429230 в графі 24 зазначено загальну масу вантажу у чотирьох вагонах у розмірі 182.300 тон, а у графі 54 зазначено вагу вантажу у кожному з вагонів, а саме: вагон №5224151 з масою вантажу 45.200 тон, вагон №55402747 з масою вантажу 46.050 тон, вагон №52375672 з масою вантажу 45.600 тон та вагон №52371630 з масою вантажу 45.450 тон.

Правильність внесених відомостей до вказаної накладної підтверджена підписом представника відправника.

Отже, дослідивши вказану накладну, апеляційний господарський суд встановив, що вона оформлена належним чином відповідно до Правил оформлення перевізних документів.

Правилами перевезень вантажу у вагонах відкритого типу, затвердженими Міністерством транспорту України № 542 від 20.08.2001, встановлено, що перед навантаженням вантажу відправник зобов`язаний пересвідчиться, що перевезення у наданому вагоні не призведе до втрати вантажу. Якщо втрата можлива через конструктивні зазори, відправник зобов`язаний вжити додаткових заходів щодо їх ущільнення, для чого йому залізницею надається безоплатний час користування вагонами до 30 хвилин на всю одночасно подану групу вагонів.

Відповідно до ст. 13 Статуту для зважування вантажів, багажу і вантажобагажу (товаробагажу) використовуються вагонні, вантажні, елеваторні та інші ваги. Для визначення маси вантажу зважуванням залізниці в місцях загального користування, а відправники та одержувачі вантажів, морські і річкові порти, які примикають до залізниць, в місцях незагального користування повинні мати необхідну кількість ваг і вагових приладів.

Апеляційним господарським судом встановлено, що 24.10.2018 при прибутті відправлених вагонів з вантажем на станцію Маріуполь - Сортувальний Донецької залізниці було здійснено комісійне переважування вагонів та складено комерційні акти про те, що маса вантажу у вагонах №52375672, №55402747 та №52224151 є меншою ніж зазначена у накладній.

Статтею 52 Статуту встановлено, що на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами перевезення вантажів.

Відповідно до ч. 4 ст. 52 Статуту маса вантажу вважається правильною, якщо різниця у масі, визначена на станції відправлення, порівняно з масою, що виявилася на станції призначення, не перевищує: у разі недостачі - норми природної втрати маси вантажу і граничного розходження визначення маси нетто; у разі надлишку - граничного розходження визначення маси нетто.

Відповідно до Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002 р. № 334 (далі - Правила складання актів), комерційні акти складаються на місцях загального користування у день вивантаження або в день видачі вантажу одержувачу; при вивантаженні на місцях не загального користування - у день здачі вантажу одержувачу; на вантаж, що перебуває у дорозі - у день виявлення обставин, що підлягають оформленню комерційним актом.

У разі неможливості скласти комерційні акти в указані терміни вони складаються у всіх випадках не пізніше наступної доби.

Згідно п. 2 Правил складання актів комерційні акти складаються для засвідчення таких обставин: невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах; у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Дані в комерційному акті зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин.

Згідно з пунктом 10 Правил складення актів комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчику, сортувальної платформи, старший прийомоздавальник) і прийомоздавальник станції, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Так, з комерційних актів від 24.10.2018 вбачається, що вони підписані наступними представниками залізниці із зазначенням посади: заступником начальника станції - "зам. ДС" ОСОБА_4, агентом комерційним ОСОБА_2, агентом комерційним ОСОБА_3, прийомо-здавальником комбіната ОСОБА_1 та скріплені штампом "Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці 485604".

Таким чином, вказані комерційні акти складені та підписані уповноваженими особами, що повністю узгоджується із вимогами п. 10 Правил.

Статтею 129 Статуту передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

З матеріалів справи вбачається, що комерційні акти, які засвідчують втрату вантажу, складені у відповідності до вимог пред`явлених до їх складання Правилами складання актів та є чинним.

Статтею 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Підпунктом 8 п. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним з способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Стаття 224 ГК України зобов`язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов`язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов`язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

Вимогами статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у разі порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються, як втрата, яку особа отримала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б його право не було порушено (упущена вигода).

Стаття 623 ЦК України зобов`язує сторону, яка порушила зобов`язання, відшкодувати завдані у результаті цього збитки.

Згідно зі статтею 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ст. 114 Статуту).

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2% маси, зазначеної в перевізних документах, зокрема, вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані.

Згідно зі ст. 115 Статуту вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Вартість недостачі вантажу, яка була розрахована позивачем відповідно до рахунку-фактури вантажовідправника - Публічного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" № 92241635 від 21.10.2018 і сертифіката якості на партію №26016 від 21.10.2018, з урахуванням норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто - 2%, склала 23077,61 грн., а факт оплати рахунку підтверджується платіжним дорученням від 28.11.2018.

Щодо доводів відповідача, з якими погодився суд першої інстанції, про те, що рахунок містить розділи "вага фактична" та "вага наведена" і позивачем була оплачена "вага фактична", то суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Так, графа рахунку "вага наведена" визначається попередньо за документами (умовами договору, специфікації, заявкою на відвантаження та ін.), а вже після того, коли вантаж фактично завантажений по вагонам, та зважений при прийманні до перевезення, вантажовідправником вноситься інформація до графи "вага фактична", яка повністю кореспондує (співпадає) з вагою, вказаною в сертифікаті якості на відвантажену партію (окремо по кожному завантаженому вагону та на партію в цілому), тому, при розрахунку суми збитку (втраченого вантажу), позивач обґрунтовано використовував дані про вагу, взяту саме з графи "вага фактична".

Крім того, рахунок-фактура є лише документом, який підтверджує вартість вантажу, прийнятого до перевезення, однак, не є документом, який підтверджує факт понесення збитків.

Наявність збитку (недостачі вантажу) позивачем підтверджено належними доказами - оригіналами комерційних актів, залізничною накладною та сертифікатом якості, якими підтверджено, як фактичну вагу вантажу, який відповідач прийняв до перевезення, так і вагу втраченого вантажу.

Пунктом 27 Правил видачі вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №862/5083, визначено, що вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

З урахуванням пункту 27 Правил видачі вантажів, позивачем обґрунтовано застосовано норму природних втрат у розмірі 2% від маси вантажу, оскільки з перевізних документів вбачається, що вантаж - кокс доменний був відправлений у вологому стані.

При здійсненні перевірки наданого позивачем розрахунку розміру збитків, апеляційним господарським судом встановлено, що розрахунок є вірним, а сума збитків, заподіяних позивачу внаслідок втрати частини вантажу з вини перевізника, з урахуванням норми природних втрат, становить 23077,51 грн.

Частиною 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки відповідачем не збережено вантаж, прийнятий до перевезення, доказів на підтвердження того, що недостача поставленого вантажу сталася не з вини відповідача, відповідачем не надано, розмір завданих збитків в сумі 23077,51 грн. відповідає фактичним обставинам, апеляційний господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими що підлягають задоволенню у повному обсязі.

З огляду на викладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, Північний апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 29 січня 2019 року прийняте із невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому відповідно до положень ч. 1 ст. 277 ГПК України підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Отже, апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до положень ст.129 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати останнього на сплату судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" задовольнити.

2. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29 січня 2019 року та прийняти нове рішення.

3. Позов задовольнити повністю.

4. Стягнути з акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м.Київ, вул. Тверська, буд. 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (87504, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Левченка, буд. 1, ідентифікаційний код 00191129) - 23077,51 грн. збитків, які виникли у зв`язку з незбереженням вантажу при перевезенні, 1762,00 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та 2643,00 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ.

6. Справу №910/17084/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16.05.2019.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.П. Коробенко

Г.А. Кравчук