ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/731/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Медичний центр "М.Т.К.", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Родій Фарм", м. Мерефа
про стягнення коштів в розмірі 66750,06 грн
за участю представників сторін:

позивача - Марцонь Д.Г., ордер Серія ПТ № 126857 від 13.05.2019; св-во про право на заняття адвокатською діяльністю Серія ПТ № 1399 від 21.03.2014;

відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Медичний центр "М.Т.К.", м. Київ, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Родій Фарм", м. Мерефа, про стягнення заборгованості в загальному розмірі 66750,06 грн. за договором поставки № 142/18 - ХК від 19.01.2018, укладеному між сторонами даного спору. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1921,00 грн.

Ухвалою господарського суду від 19.03.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 08.04.2019 о 12:30 год.

29.03.2019 відповідачем, через канцелярію суду, надано відзив на позов (вх. № 7824), в якому відповідач, заперечуючи проти позову, посилається на те, що позивачем, всупереч умовам укладеного між сторонами даного спору договору поставки від 19.01.2018, не надано суду замовлень покупця, на основі яких товар постачається покупцю. Окрім цього, до позовної заяви не долучено ні копії передбаченого п. 3.5. договору повідомлення, ні довіреностей на отримання товару. Без наявності вищевказаних замовлень, повідомлення і довіреностей, на думку відповідача, він не може визнати обґрунтованість постачання певних партій товару за договором. Також відповідач зауважує, що за даними бухгалтерського обліку TOB «Родій Фарм», вказаного у позовній заяві боргу перед TOB "Медичний центр "M.T.K.", у відповідача не рахується.

Протокольними ухвалами від 08.04.2019, 13.05.2019 у судових засіданнях оголошувалась перерва, на підставі ч. 2 ст. 216 ГПК України.

22.04.2019 позивачем, через канцелярію суду надано відповідь на відзив на позов відповідача (вх. № 9978). в яких наголосив на правомірності позиції позивача, надавши докази в обґрунтування поданих заперечень на відзив на позов.

У судовому засіданні 20.05.2019 представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача у судове засідання 20.05.2019 не з`явився, про причину неявки суд не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

В ході розгляду даної справи господарським судом Харківської області, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

В ході розгляду даної справи судом було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч. 1 ст. 210 ГПК України, а також з урахуванням положень ч. 2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Присутній в судовому засіданні представник позивача погодився з тим, що судом досліджено всі докази, які надано сторонами у відповідності до ст. 74 ГПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п.1 ч.3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу по суті.

Відповідно до ст. 219 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 20.05.2019, відповідно до ст. 240 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

19 січня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «М.Т.К.»» (позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Родій Фарм» (відповідач, покупець) укладено Договір № 142/18 - ХК (далі - договір).

Згідно п. 1.1. договору позивач зобов`язується поставити та передати у власність відповідача лікарські засоби, медичні вироби, харчові продукти для спеціального дієтичного споживання, косметичні засоби (далі - товар) у кількості, асортименті за цінами і в строки згідно видаткових накладних, а відповідач зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах даного договору.

Згідно п.п. 3.1.,3.2. договору товар за даним договором постачається окремими партіями у відповідності з накладними на основі замовлень відповідача. Позивач формує партії товару виходячи із замовленої номенклатури, кількості, узгоджених цін та умов оплати. Товар повинен бути наданий відповідачеві протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту надходження замовлення відповідача.

Відповідно до п.п. 4.1.,4.3.,4.3.1. договору ціна даного договору відповідає загальній вартості товару, поставленого за цим договором на протязі його дії, та відповідає сукупній вартості партій товару згідно видаткових накладних позивача. Оплата здійснюється шляхом відтермінування платежу в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позивача протягом 30 календарних днів з моменту отримання товару відповідачем на підставі відвантажувальних документів.

Згідно до п.п. 6.1., 6.2. договору за порушення умов договору винна сторона відшкодовує спричинені ним збитки в повному обсязі в порядку, передбаченому чинним законодавством. У випадку прострочення платежу відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу.

На виконання умов договору позивач в період з 21.05.2018 по 22.06.2018 здійснював на користь відповідача поставки товару згідно підписаних та скріплених печатками сторін видаткових накладних.

Факт поставки товару відповідачу на суму 66750,06 грн. підтверджується наданими позивачем до матеріалів справи видатковими накладними.

Відповідно до п.3.4. договору видаткові накладні, які являються доказом передачі товару у власність відповідача оформлені належним чином, підписані сторонами та завірені печатками сторін у двох екземплярах, по одному для кожної із сторін.

Таким чином, зі сторони позивача зобов`язання щодо поставки та передачі у власність відповідача товару були виконані в повному обсязі, що підтверджується видатковими накладними, однак зі сторони відповідача заборгованість за отриманий за даними накладними товар в розмірі 66750,06 грн., сплачена не була, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до господарського суду Харківської області за захистом свого порушеного права.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 16 ЦК України, частиною 2 статті 20 ГК України, одним із способів захисту права є примусове виконання обов`язку в натурі (присудження до виконання обов`язку в натурі).

Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Так, відповідно до наданих до матеріалів справи видаткових накладних (а.с. 17-96), відповідач (покупець) в період з 21.05.2018 по 22.06.2018 отримав від позивача товар на загальну суму 66750,06 грн.

Проте, всупереч вимогам договору поставки від 19.01.2018, свої зобов"язання щодо своєчасної оплати за отриманий товар відповідачем не виконано та суду не надано доказів на підтвердження оплати суми боргу в розмірі 66750,06 грн.

Дослідивши надані позивачем копії видаткових накладних, суд вважає, що вони повністю відповідають вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та містять обов`язкові реквізити первинних документів, зокрема: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; посилання на договір; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; особистий підпис осіб, які брала участь у здійсненні господарської операції та скріплені печатками підприємств постачальника та покупця.

Як зазначено Вищим господарським судом України в інформаційному листі від 17.07.2012 р. за № 01-06/928/2012 Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді окремих норм матеріального права, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним документом у розумінні Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

Отже, враховуючи вищевикладене, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов`язання з оплати товару за договором поставки від 19.01.2018.

Відповідно статей 55 Конституції України, статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 73 ГПК України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи, що відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. ст. 193, 198 ГК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк, відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що відповідач не надав суду доказів на підтвердження сплати суму боргу за договором поставки від 19.01.2018 в сумі 66750,06 грн., суд визнає вимогу позивача щодо стягнення з відповідача даної суми заборгованості за договором поставки належно обґрунтованою та доведеною матеріалами справи.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, з посиланням на п. 3.1. договору, зазначає, що позивачем, всупереч умовам укладеного між сторонами даного спору договору поставки від 19.01.2018, не надано суду замовлень покупця, на основі яких товар постачається покупцю. Окрім цього, до позовної заяви не долучено ні копії передбаченого п. 3.5. договору повідомлення, ні довіреностей на отримання товару.

Відповідно до п.3.1. договору №142/18-ХК від 19.01.2018, замовлення на поставку партії товару відповідач здійснює письмово та/або засобами телекомунікаційного зв`язку.

Як зазначає позивач, оскільки вказані замовлення відповідач здійснював лише за допомогою телекомунікаційного зв`язку (в усній формі), позивач здійснював поставку партій товару без наявності письмових замовлень, так як це не суперечить умовам договору.

Окрім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідачем не надано суду доказів направлення на адресу позивача вимоги/претензії відносно відсутності документів, які поставлялись разом з товаром, як те передбачене ст. 666 ЦК України, що вказує на повне виконання умов договору позивачем щодо поставки товару за договором від 19.01.2018.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обгрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст. 11 ГПК України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Враховуючи вищевикладене, в процесі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку щодо задоволення заявлених ТОВ "Медичний центр "М.Т.К." позовних вимог, як таких, що доведені матеріалами справи та не спростованих відповідачем під час розгляду даного спору.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 61, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 123, 126, 129, 165, 232, 233, 236, 238, 240, 241, 242, 247, 252, 256 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Родій Фарм" (62472, Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Дніпропетровська, 223, кімната 8-7, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Медичний центр "М.Т.К." (03110, м. Київ, вул. М. Амосова, 10, ) заборгованість в розмірі 66750,06 грн., судові витрати в розмірі 1921,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 ГПК України та з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Медичний центр "М.Т.К." (03110, м. Київ, вул. М. Амосова, 10, );

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Родій Фарм" (62472, Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Дніпропетровська, 223, кімната 8-7, ).

Повне рішення складено 22.05.2019

Суддя Р.М. Аюпова

справа № 922/731/19