ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2019 р. Справа№ 910/3733/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Чорної Л.В.

секретар судового засідання Мельничук О.С.,

представники сторін:

від позивача - Сєров Є.І.;

від відповідача 1 - Сабаш О.І.;

від відповідача 2 - не з`явився;

від третьої особи - не з`явився;

розглядає апеляційну скаргу

Публічного акціонерного товариства "Укpнaфта"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.03.2019 (повний текст рішення складено 25.03.2019)

про відмову у відкритті провадження

За позовом Публічного акціонерного товариства "Укpнaфта"

до: 1. Міністерства юстиції України в особі Відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України

2. Головного управління Державної казначейської служби України у м.Києві

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача-1 - Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтербізнесконсалт"

про стягнення 1 777 866,85 грн, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року Публічне акціонерне товариство "Укpнaфта" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Міністерства юстиції України в особі Відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України та Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про стягнення 1 777 866, 85 грн. завданої шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок незаконних дій державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України під час примусового виконання судового рішення по справі № 910/13862/15 щодо списання з рахунку позивача на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтербізнесконсалт" суми заборгованості в повному обсязі в розмірі 14 183 629,97 грн., незважаючи на часткове припинення зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 1 777 866, 85 грн., Публічному акціонерному товариству "Укpнaфта" було завдано шкоду, яка підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.03.2019 року у справі №910/3733/19 Публічному акціонерному товариству "Укpнaфта" відмовлено у відкритті провадження.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що існування такого, що набрало законної сили, рішення суду по справі № 910/22297/17 між тими ж сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав, що викладені і у даному позові Публічного акціонерного товариства "Укpнaфта", який поданий до суду у березні 2019 року свідчить про вчинення Публічним акціонерним товариством "Укpнaфта" дій з метою переоцінки доказів та обставин, встановлених судовим рішенням в межах іншої справи.

Не погодившись із прийнятою ухвалою, Публічне акціонерне товариство "Укpнaфта" подало до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.03.2019 року та постановити нову ухвалу, якою направити справу для продовження розгляду до Господарського суду міста Києва.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що ухвала суду першої інстанції винесена з порушенням норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали. Зокрема на думку позивача місцевий господарський суд дійшов передчасного висновку про те, що позов ПАТ «Укрнафта» у цій справі заявлений до тих же сторін, про той самий предмет та з тих самих підстав, що й у справі №910/22297/17, оскільки позов ПАТ «Укранафта» у справі №910/3733/19 заявлений з інших підстав (позови не збігаються повністю, не є тотожними). Також на думку скаржника обмеження права ПАТ «Укранфта» на звернення до суду в порядку ст. 56 Конституції України встановленням «неможливості стягнення (повернення)» на користь ПАТ «Укрнафти» спірної суми у виконавчому провадження №53966628, робить права позивача, передбачені статтями 56 і 8 Конституції України неефективними, що прямо суперечить вимогам ст.ст. 6 і 13 Конвенції.

Крім того, позивач звертає увагу, що відсутність майна та коштів на рахунках ТОВ «Інтербізнесконсалт» встановлено судовим рішенням у справі №910/15376/15, яке набрало законної сили а також те, що ухвала Господарського суду міста Києва від 13.04.2017 року у справі №910/13862/15 і відкрите на її виконання виконавче провадження №53966629 не усунули і не виправили порушення права власності ПАТ «Укрнафта» на 1 777 866, 85 грн. незаконно стягнених державним виконавцем О.В. Медведєвим у виконавчому провадженні №50366945, що говорить про те, що ПАТ «Укрнафта» досі позбавлене права «мирно володіти своїм майном» в порушення ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.04.2019 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Чорна Л.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.04.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Укpнaфта" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.03.2019 року у справі №910/3733/19 та призначено розгляд справи на 16.05.2019 року.

22.04.2019 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшло клопотання про долучення документів.

26.04.2019 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від відповідача 1 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

В судовому засіданні 16.05.2019 року представник позивача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу. Представник відповідача 1 надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Представники відповідача 2 та третьої особи в судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином.

Згідно з п. 11, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представників відповідача 2 та третьої особи.

Відповідно до ч. 1, ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Статтями 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як підтверджується матеріалами справи та встановлено судом апеляційної інстанції, Публічне акціонерне товариство "Укpнaфта" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Міністерства юстиції України в особі Відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України та Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про стягнення 1 777 866, 85 грн. завданої шкоди.

При дослідженні матеріалів позовної заяви, місцевим господарським судом було встановлено, що у провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа №910/22297/17 за позовом Публічного акціонерного товариства "Укpнaфта" до Міністерства юстиції України та Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, третя особа Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення 1 777 866, 85 грн.

За наслідками розгляду даного спору Господарським судом міста Києва було ухвалено рішення від 10.05.2018 року по справі № 910/22297/17 про задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Укpнaфта" в повному обсязі.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.08.2018 року рішення Господарського суду міста Києва від 10.05.2018 року по справі № 910/22297/17 скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 14.11.2018 року постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.08.2018 року у справі № 910/22297/17 залишено без змін.

Суд першої інстанції встановив, що предметом спору у справі №910/22297/17 було питання щодо відшкодування шкоди, завданої незаконним стягненням у виконавчому провадженні №50366945 з Позивача коштів, безпідставно одержаних за наказом Господарського суду міста Києва №910/13862/15 від 25.02.2016 року.

Відповідно суд першої інстанції відмовив у відкритті провадження посилаючись на п. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду з огляду на наступне.

У відповідності до п.п. 1, 3 частини 2 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Виходячи із принципу гарантування Конституцією України судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ.

Частинами 1-2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України зазначено про те, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно зі ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Колегією суддів встановлено, що Публічне акціонерне товариство "Укpнaфта" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Міністерства юстиції України та Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, третя особа Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення 1 777 866, 85 грн.

У справі №910/22297/17 предметом розгляду була вимога Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" заявлена до Міністерства юстиції України, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві на користь позивача грошових коштів в розмірі 1 777 866,85 грн. в рахунок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями головного державного виконавця відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у виконавчому провадженні № 50366945 на підставі статей 1166, 1174 Цивільного кодексу України, тобто питання щодо відшкодування шкоди, завданої незаконним стягненням у виконавчому провадженні №50366945 з Позивача коштів, безпідставно одержаних за наказом Господарського суду міста Києва №910/13862/15 від 25.02.2016 року.

Відмовляючи у задоволенні позову по справі №910/22297/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначив, що вину державного виконавця, яка полягає у стягненні з Позивача у виконавчому провадженні №50366945 коштів в сумі 1 777 866, 85 грн. встановлено ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.04.2017 у справі №910/13862/15, однак, оскільки Позивачем не зазначено і не надано доказів неможливості повернення стягнутої з нього спірної суми і судами не встановлено таку неможливість повернути дані кошти в рамках виконавчого провадження №5366628, позов про стягнення з Державного бюджету України через Відповідача-2 на користь Позивача шкоди, завданої незаконними діями головного державного виконавця Третьої особи-1 у виконавчому провадженні №50366945 заявлено передчасно і в його задоволенні обґрунтовано відмовлено апеляційним господарським судом.

Отже з урахуванням приписів норм закону, позивач скористався правом на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку.

В той же час, колегіє суддів встановлено, що у даній справі позивач звернувся з позовом до Міністерства юстиції України в особі Відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України та Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача-1 - Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтербізнесконсалт" про стягнення 1 777 866, 85 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок незаконних дій державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України під час примусового виконання судового рішення по справі № 910/13862/15 щодо списання з рахунку позивача на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтербізнесконсалт" суми заборгованості в повному обсязі в розмірі 14 183 629,97 грн., незважаючи на часткове припинення зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 1 777 866, 85 грн., Публічному акціонерному товариству "Укpнaфта" було завдано шкоду, яка підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України.

Тобто, позивачем у даній справі заявлена вимога про стягнення 1 777 866, 85 грн. з тих же підстав, які були у справі №910/22297/17, а також з того самого відповідача.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Отже, з вказаної вище норми вбачається, що суд наділений правом відмовити у відкритті провадження у справі, коли встановить, що такий спір вирішується або вже вирішений.

Колегія суддів також звертає увагу, що позивачем на надано доказів того, що наказ Господарського суду міста Києва від 14.04.2017 року по справі №910/13862/15 про стягнення з ТОВ «Інтербізнесконсалт» на користь ПАТ «Укрнафта» 1 777 866, 85 грн. коштів безпідставно одержаних за наказом Господарського суду міста Києва №910/13862/15 від 25.02.2016 року визнано таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно місцевий господарський суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі належним чином дослідив предмет та склад учасників даного спору, а також предмет та склад учасників справи №910/22297/17.

Колегія суддів також зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 -IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на справедливий розгляд судом, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинне тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільної спадщини Договірних Держав.

Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної (правової) визначеності, який, серед іншого, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів («Brumarescu проти Румунії», № 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі.

Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності»). Цей принцип має різні прояви. Зокрема, він є одним з визначальних принципів «доброго врядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури і її дотримання), частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до «якості» закону). Наприклад, у справі «Олександр Волков проти України» (OleksandrVolkov v. Ukraine) від 09.01.2013, заява №21722/11, порушення принципу юридичної визначеності було констатоване Європейським судом з прав людини з огляду на відсутність у законодавстві України положень щодо строків давності притягнення судді до відповідальності за порушення присяги, в контексті дотримання вимог «якості закону» при перевірці виправданості втручання у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, що повторне звернення позивача до суду з аналогічним позовом свідчить про вчинення Публічним акціонерним товариством "Укpнaфта" дій з метою переоцінки доказів та обставин, встановлених судовим рішенням в межах іншої справи.

Згідно із ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Положеннями ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

За змістом ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваної у даній справі судової ухвали відсутні.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано позивачу вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укpнaфта" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.03.2019 року у справі №910/3733/19 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.03.2019 року у справі №910/3733/19 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/3733/19.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 16.05.2019 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

Л.В. Чорна