СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2019 р. Справа № 905/2060/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Бородіна Л.І., суддя Плахов О.В.,

за участю секретаря судового засідання Бєлкіної О.М.,

представників сторін:

позивача - Шатілов В.В. на підставі ордеру серія ДН №048508 від 08.04.2019, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ДН №5135 від 29.08.2018,

відповідача - Бойко М.Ю. на підставі довіреності від 15.01.2019,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" (вх.№843Д/2) на рішення Господарського суду Донецької області від 18.02.2019, ухвалене у приміщенні Господарського суду Донецької області суддею Левшина Г.В., час проголошення рішення - не зазначено, дата складання повного тексту рішення - 18.02.2019, у справі №905/2060/18

за позовом Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго", м. Краматорськ, в особі структурного підрозділу Виробничої одиниці Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" "Слов`янськтепломережа", м. Слов`янськ,

до Малого підприємства у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "ЛІЯ", м. Покровськ,

про стягнення 28 181, 39грн

ВСТАНОВИЛА:

Обласне комунальне підприємство Донецьктеплокомуненерго в особі структурного підрозділу Виробничої одиниці Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" "Слов`янськтепломережа" звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Малого підприємства у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма"Лія" про стягнення:

- заборгованості в сумі 28 181, 39грн, з яких 23 677, 58грн основного боргу, 887, 42грн пені, 202, 14грн 3 % річних, які заявлені до стягнення внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором №478 від 01.09.2014 про постачання теплової енергії за період з жовтня 2017 року по квітень 2018 року,

- а також 2 537, 00грн інфляційних та 877, 25грн 3% річних за невиконання рішення Господарського суду Донецької області від 17.07.2017 у справі №905/1236/17, яким було стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг в сумі 23 102, 28грн, 174, 46грн 3% річних, 850, 85грн інфляційних та 796, 40грн пені за неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором №478 від 01.09.2014 про постачання теплової енергії за період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 18.02.2019 позовні вимоги задоволені частково; стягнуто з Малого підприємства у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма ЛІЯ на користь Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" в особі структурного підрозділу Виробничої одиниці обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" "Слов`янськтепломережа" 2 537, 00грн інфляційних, 877, 25грн 3% річних внаслідок невиконання рішення Господарського суду Донецької області від 17.07.2017 у справі №905/1236/17, а також 213, 38грн витрат зі сплати судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що судове рішення у справі №905/1236/17 відповідачем не виконано, що надає позивачу право на нарахування відповідачу інфляційних та 3% річних за період з 28.07.2017 по 01.11.2018.

Поряд з цим, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем вартості наданих послуг за договором від 01.09.2014 №478 на суму 23 677, 58грн за період з жовтня 2017 року по квітень 2018 року, а також недоведеність факту порушення відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати цих послуг, що стало підставою для відмови у задоволенні цих позовних вимог; за відсутністю доказів невиконання або неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором в частині основного боргу, судом також зазначено про відсутність підстав для стягнення пені і 3% річних.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Обласне комунальне підприємство Донецьктеплокомуненерго звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить оскаржуване рішення в частині відмови позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення 23 677, 58грн основного боргу, 887, 42грн пені та 202, 14грн 3% річних скасувати і прийняти в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом застосовані норми матеріального права, які не підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, а саме, Правила, затверджені Постановою КМУ від 21.07.2005 №630, та не застосовано норми права, які необхідно було застосувати, а саме, Правила користування тепловою енергією №1198 від 03.10.2007, статті 509, 714 Цивільного кодексу України та положення Господарського кодексу України.

На думку апелянта, порядок нарахування вартості теплової енергії у спірних правовідносинах позивачем не порушено, оскільки позивачем були надіслані на адресу споживача, яка зазначена у договорі, рахунки; докази надсилання є в матеріалах справи. Натомість, споживач не сповістив теплопостачальну організацію про зміну місцезнаходження, в результаті чого, рахунки надсилались на стару адресу; після того, як позивач довідався про зміну місцезнаходження споживача, рахунки та акти виконаних робіт за весь період були надіслані на нову адресу споживача.

Як вказує апелянт, в рахунках вказано обсяг поставленої теплової енергії, а саме кількість витрачених відповідачем Гкал, яка визначається відповідно до показань приладу комерційного обліку шляхом розрахунку пропорційно займаної відповідачем площі, що узгоджується з умовами договору.

До апеляційної скарги апелянтом в обґрунтування доводів апеляційної скарги додані відомості розподілу показників лічильника на житловий фонд і приміщення, що орендуються за спірний період.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що за змістом статті 80 Господарського процесуального кодексу України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до положень статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України, докази подаються саме сторонами та іншими учасниками справи; суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Проте, позивачем таких доказів до позовної заяви надано не було.

Відповідно до положень частини 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, додаткові докази, які не були подані суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

В апеляційній скарзі апелянт не надає суду жодних обґрунтувань неможливості подання таких доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, а із матеріалів справи таких причин не вбачається.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції не приймає надані апелянтом додаткові докази - відомості розподілу показників лічильника на житловий фонд і приміщення, що орендуються за спірний період.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.03.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" на рішення Господарського суду Донецької області від 18.02.2019 у справі №905/2060/18; встановлено відповідачу строк до 01.04.2019 для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання відзиву апелянту; призначено справу до розгляду на 09.04.2019 о 12:10год.

02.04.2019 (29.03.2019 подано до підприємства поштового зв`язку) до Східного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.3305), зазначає, що магазин відповідача не працює з липня 2016 року, опалювальна система прийшла в непридатність. Як вказує відповідач, він не заперечує проти сплати позивачу за спожиту теплову енергію, але вважає, що позивач повинен розрахувати витрати теплової енергії на технологічні втрати при її транспортуванні, які враховуються при затвердженні тарифу.

Відповідач також зазначає, що в частині стягнення з відповідача на користь позивача 2 537, 00грн інфляційних та 877, 25грн 3% річних допущена помилка, оскільки судове рішення від 17.07.2017 у справі №905/1236/17, яке набрало законної сили 20.07.2017, було виконано відповідачем, про що додано до відзиву на апеляційну скаргу копії платіжних доручень.

За таких обставин, відповідач просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду в частині стягнення основного боргу в сумі 23 677, 58грн, 887, 42грн пені, 202, 14грн 3% річних, які заявлені до стягнення внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором за період з жовтня 2017 року по квітень 2018 року без змін; а в частині стягнення 2 537, 00грн інфляційних та 877, 25грн 3% річних, які заявлені до стягнення внаслідок неналежного виконання відповідачем судового рішення скасувати.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 09.04.2019 представник апелянта оголосив доводи апеляційної скарги.

Представники відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечували.

Після заслуховування учасників судового процесу, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про неможливість закінчення розгляду справи, у зв`язку з чим, було оголошено протокольну ухвалу про перерву у судовому засіданні до 10:30год. 14.05.2019.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.05.2019, у зв`язку з відпусткою судді Лакізи В.В., для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Бородіна Л.І., суддя Плахов О.В.

О 10:43год. 14.05.2019, у зв`язку зі зміною складу колегії суддів, розгляд апеляційної скарги розпочато спочатку; після перерви представник апелянта оголосив доводи апеляційної скарги, просить її задовольнити.

Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечує, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду апеляційної скарги, учасники судового процесу висловили свої доводи і вимоги щодо апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів зазначає, що апелянт оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення 23 677, 58грн основного боргу, 887, 42грн пені та 202, 14грн 3% річних.

В іншій частині рішення суду першої інстанції апелянтом не оскаржується, відповідно, в частині стягнення з відповідача на користь позивача 2 537, 00грн інфляційних та 877, 25грн 3% річних внаслідок невиконання рішення Господарського суду Донецької області від 17.07.2017 у справі №905/1236/17, рішення місцевого господарського суду апеляційним господарським судом не переглядається.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач посилається, що в частині стягнення з відповідача на користь позивача 2 537, 00грн інфляційних та 877, 25грн 3% річних судом першої інстанції була допущена помилка, оскільки судове рішення від 17.07.2017 у справі №905/1236/17, яке набрало законної сили 20.07.2017, було виконано відповідачем, про що додано до відзиву на апеляційну скаргу копії платіжних доручень. На думку відповідача, зазначене може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині.

Однак, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до статті 263 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження. Відзив на апеляційну скаргу має містити, зокрема обґрунтування заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія не приймає надані відповідачем копії платіжних доручень на підтвердження виконання рішення суду у справі №905/1236/17 і не розглядає доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу щодо виконання судового рішення у справі №905/1236/17, оскільки, по-перше, як зазначено вище, оскаржуване рішення місцевого господарського суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача 2 537, 00грн інфляційних та 877, 25грн 3% річних апеляційним господарським судом не переглядається; по-друге, у відзиві на апеляційну скаргу відповідач може викладати обґрунтування лише щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відповідно, у даному випадку лише щодо доводів і вимог апеляційної скарги в частині відмови позивачу у задоволенні позовних вимоги про стягнення 23 677, 58грн основного боргу, 887, 42грн пені та 202, 14грн 3% річних, і, по-третє, у суді апеляційної інстанції відповідно до положень частини 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, додаткові докази, які не були подані суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Копії платіжних доручень не були подані відповідачем до суду першої інстанції; в місцевому господарському суді відповідач не зазначав, що судове рішення у справі №905/1236/17 було виконано.

У даному випадку відповідач взагалі не надає суду апеляційної інстанції обґрунтувань щодо неподання цих платіжних доручень суду першої інстанції; у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 14.05.2019 представник відповідача на запитання головуючого судді не надала суду жодних пояснень щодо неподання копій платіжних доручень суду першої інстанції.

При цьому, судова колегія звертає увагу відповідача, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта і заперечення відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, заслухавши у судовому засіданні представників апелянта і відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з такого.

Як встановлено місцевим господарським судом, 01.09.2014 між сторонами у справі був укладений договір №478 про постачання теплової енергії, згідно з умовами якого позивач прийняв на себе зобов`язання постачати відповідачу теплову енергію, а відповідач - оплачувати поставлену теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені договором.

Теплова енергія постачається відповідачу в обсягах згідно з додатком №1 до цього договору на такі потреби опалення в період опалювального сезону (пункт 2.1 договору).

Згідно з пунктом 5.1 договору №478 від 01.09.2014, облік споживання теплової енергії проводиться за приладами обліку/згідно норми споживання теплової енергії на централізоване опалення 1кв.м площі, встановленої розпорядженням голови Донецької облдержадміністрації від 01.09.2011 №317.

Розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться на підставі пред`явлених рахунків, відповідно до встановлених тарифів, надісланих рекомендованим листом або врученням під особистий підпис представниками споживача з обов`язковим поверненням другого примірника рахунку з підписом та печаткою підприємства / ФОП в строк 5-10 днів після його отримання (пункт 6.1 договору).

Відповідно до пункту 6.2 договору, розрахунки за теплову енергію, що споживаються, проводяться виключно в грошовій формі відповідно до тарифів, встановлених постановою НКРРКУ №506 від 16.05.2014 р. та складають: теплова енергія 1 Гкал 1 085, 46грн (без ПДВ).

У залежності від цін на енергоносії, встановлених Кабінетом Міністрів України, іншими органами влади, постачальниками енергоносіїв тариф може змінюватися без узгодження зі споживачем але у відповідності до законодавства.

Загальна сума складається з сум вартості місячних поставок теплової енергії за весь строк дії договору.

Розрахунковим періодом є календарний місяць (пункт 6.3 договору).

Споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує теплопостачальній організації вартість зазначеної в договорі кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок місяця (пункт 6.4 договору).

Згідно з пунктом 6.5 договору, якщо споживач розраховується за показниками приладів обліку: при перевищенні фактичного використання теплової енергії понад заявленого та сплаченого до початку розрахункового періоду, це перевищення окремо сплачується споживачем не пізніше 31-го числа поточного місяця; у випадку, коли фактичне використання теплової енергії нижче від заявленого та сплаченого до початку розрахункового періоду залишок (сальдо) розрахунків визначається за фактичними показниками приладів обліку.

Відповідно до пункту 6.6 договору, кінцеві розрахунки за фактично спожиту теплову енергію споживач зобов`язаний сплачувати не пізніше 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим.

Цей договір набуває чинності з дня фактичного надання послуг, який підтверджується актом між представниками теплопостачальної організації та балансоутримувачем будівлі, в якому розташований споживач з 01.09.2014 та діє до 31.12.2017 (пункт 10.1 договору).

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії про його припинення не буде письмово заявлене однією зі сторін (пункт 10.4 договору).

Згідно додатку №4 до договору сторонами узгоджено адресу споживача та опалювальну площу приміщення м. Слов`янськ, вул. Ком`яхова, буд. 51 з опалювальною прощею 117, 50м2.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 17.07.2017 у справі №905/1236/17 стягнуто з Малого підприємства у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма ЛІЯ на користь Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" в особі структурного підрозділу Виробничої одиниці обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" "Слов`янськтепломережа" 23 102, 28грн основного боргу за невиконання відповідачем умов договору №478 за період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року, 174, 46грн 3% річних, 850, 85грн інфляційних та 796, 40грн пені.

Місцевим господарським судом встановлено, що згідно з наявним в матеріалах справи актом Виробничої одиниці "Слов`янськтепломережа" Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" від №28/1 від 16.10.2017 проведено підключення об`єкта, зокрема, буд. 51 по вул. Ком`яхова, до централізованої системи опалення.

Відповідно до акту від 09.04.2018 проведено відключення вищезазначеного об`єкта від системи централізованого опалення.

Як встановлено місцевим господарським судом, фактичне постачання та отримання відповідачем теплової енергії за договором №478 від 01.09.2014 здійснено згідно виставлених рахунків НОМЕР_1 за період з 16.10.2017 по 31.10.2017 на суму 1 080, 12грн, №1117_478 за період з 31.10.2017 по 28.11.2017 на суму 3 176, 82грн, №1217/748 за період з 29.11.2017 по 31.12.2017 на суму 2 596, 57грн, №118/478 за період з 29.12.2017 по 30.01.2018 на суму 4 442, 69грн, №218/478 за період з 31.10.2018 по 28.02.2018 на суму 3 857, 34грн, №3118/478 за період з 01.03.2018 по 30.03.2018 на суму 3 707, 25грн, №418/478 за період з 31.03.2018 по 10.04.2018 на суму 870, 53грн, всього на суму 23 677, 58грн.

Рахунки містять відомості про нарахування вартості теплової енергії згідно наданого обсягу на підставі показників теплолічильника, а також тариф, що застосовується у відповідному за місяці.

Позивач в якості доказів надання відповідачу послуг за теплопостачання за період з жовтня 2017 по квітень 2018 також надав рішення виконавчого комітету Слов`янської міської ради від 20.09.2017 №632 про початок опалювального сезону та від 04.04.2018 №227 про закінчення опалювального сезону.

В обґрунтування розміру тарифу, за яким було розраховано вартість спожитої теплоенергії, позивач посилається на постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 01.02.2017 №151, №1391 від 07.11.2017, якими було внесено зміни до деяких постанов НКРЕКП.

Суд першої інстанції надані позивачем докази визнав такими, що не є достатніми для підтвердження факту та розміру наданих послуг, оскільки матеріали справи не містять документів з даними зняття показань приладів обліку по будинку вул. Ком`яхова, буд. 51, що надало суду підстави дійти висновку про те, що позивачем не доведено належним чином факт поставки теплової енергії відповідачу в певних обсягах.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що укладений між сторонами договір на поставку теплової енергії №478 від 01.09.2014 не припинено і не розірвано; матеріали справи не містять доказів припинення його дії за письмовою заявою однією зі сторін або з інших передбачених у договорі (пункт 10.2) підстав.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 14.05.2019 представник відповідача підтвердила, що відповідач не спростовує, що договір не припинено, він діє.

Відповідач також не спростовує факт отримання теплової енергії по договору у спірний період, однак, на думку відповідача, фактично спожитий обсяг теплової енергії є меншим, відтак, заборгованість за поставлену теплову енергію підлягає перерахуванню.

Відповідно до підпункту 3.2.2. договору, споживач теплової енергії зобов`язується додержуватися кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначені у додатку №1, не допускаючи їх перевищення або зменшення (кількості діб опалювального періоду).

За умовами пункту 3.2.18 договору, споживач не має права проводити реконструкцію, демонтаж та відключати систему теплоспоживання без дозволу енергопостачальної організації та власника будівлі.

Згідно пункту 3.2.20 споживач зобов`язаний забезпечити збереження і належний технічний стан власного теплового обладнання та власних приладів обліку теплової енергії, ремонтувати, налагоджувати їх, в установлені терміни проводити державний метрологічний контроль та щороку отримувати акт про готовність своїх приладів до опалювального сезону теплопостачальної організації.

Відповідно до пункту 5.4. споживач, що має прилади обліку щомісячно подає до теплопостачальної організації звіт про фактичне споживання теплової енергії в терміни, передбачені в додатку 1 до договору.

А пунктом 5.7. договору встановлено, що у випадку, коли комерційний прилад обліку враховує витрати теплової енергії декількох споживачів, витрати розподіляються між споживачами пропорційно до їхньої долі опалювальної площі.

Згідно підпунктів 7.2.3, 7.2.4 договору, споживач несе відповідальність за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки від суми простроченого платежу за кожен день прострочення; споживач, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням, зокрема 3% річних від суми боргу.

Додатком №1 до договору визначено планові обсяги постачання теплової енергії на потреби опалення споживачу. Встановлено, що теплопостачальна організація постачає споживачу теплову енергію в межах Q рік = 18, 85053 Гкал/рік, що розподілена по місяцях з урахуванням опалювальної площі - 117, 5кв.м.

Цим додатком також встановлено, що датою зняття споживачем показань приладів обліку - 29-30 числа поточного місяця; подання звіту теплопостачальній організації - не пізніше 30-31 числа.

У наявних у матеріалах справи рахунках зазначено обсяги постачання теплової енергії за кожний конкретний період, які не перевищують встановлених у додатку №1 до договору обсягів.

Як зазначає апелянт, в рахунках вказано обсяг поставленої теплової енергії, а саме кількість наданих відповідачу Гкал, яка визначається відповідно до показань приладу комерційного обліку шляхом розрахунку пропорційно займаної відповідачем площі.

Зазначене узгоджується з положеннями пунктів 5.1., 5.7. договору.

Поряд з цим, як вірно зазначено апелянтом, надсилання відповідачу актів зняття показань приладів обліку не передбачено умовами договору, що, однак, не позбавляє споживача права самостійно вчинити дії щодо отримання відомостей стосовно показань приладів обліку, чого відповідачем здійснено не було.

Згідно наданих представником відповідача пояснень у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 14.05.2019, після часткового демонтування ним системи опалення, відповідач вважав, що відключився від централізованої системи опалення і не мав сплачувати за теплопостачання.

Поряд з цим, апеляційним господарським судом встановлено, що 25.07.2016 комісією у складі працівників ЖЕКу та представника відповідача складено акт про те, що радіатори опалення у магазині, що розташований за адресою: вул. Ком`яхова, буд. 51, відсутні; замість радіаторів встановлені перемички.

У серпні 2016 року відповідач звернувся до позивача з листом, в якому просив позивача рахунки не виставляти, а дію договору призупинити (що, однак, не передбачено умовами договору) у зв`язку із тим, що магазин відключений від системи централізованого опалення.

На що у матеріалах справи містяться листи позивача від 25.08.2016, 10.11.2016, в яких зазначено, що відключення можливо лише у випадку відключення житлового будинку в цілому, на що має бути наданий відповідний дозвіл комісії органу місцевого самоврядування; згідно пункту 1.1. додатку №3 до договору, відмова від послуги можлива лише за наявності технічної можливості, яка відсутня для приміщень, вбудованих у житловий будинок, а самовільне відключення радіаторів у нежитловому приміщенні не є підставою для зменшення оплати за надані послуги. На підставі зазначеного, відповідачу необхідно поновити діючу систему опалення приміщення магазину.

Відтак, позиція відповідача, що він вважав, що відключився від централізованої системи опалення і не мав сплачувати за теплопостачання, є безпідставною і спростовується матеріалами справи.

Як зазначив представник відповідача у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 14.05.2019, рахунки на оплату відповідач не отримував, оскільки перереєстрував своє місце знаходження.

Відповідач не заперечує, що не повідомляв позивача про зміну місця знаходження, що, однак, не відповідає пункту 3.2.6 договору, яким передбачено, що споживач зобов`язаний письмово сповіщати теплопостачальну організацію про зміну, зокрема місцезнаходження.

А тому саме по собі неотримання рахунків на оплату за теплову енергію не є підставою для їх несплати.

Згідно матеріалів справи, 20.09.2018 (після того, як позивач встановив місцезнаходження відповідача), рахунки за спірний період були надіслані позивачу, що підтверджується реєстром поштових відправлень із зазначенням документів, що були надіслані на адресу відповідача, з відбитком штампу підприємства поштового зв`язку і поштовим чеком.

Отримання рахунків відповідачем не спростовується.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори.

Положеннями статті 626 Цивільного кодексу України закріплено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для викання сторонами; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Статтею 714 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Згідно зі статтею 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Статтею 1 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що споживач теплової енергії - це фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Відповідно до пункту 4 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 №1198, користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів, форми яких затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Пунктом 23 Правил №1198 передбачено, що розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності) відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку.

В обґрунтування розміру тарифу, за яким було розраховано вартість спожитої теплової енергії позивач надав суду постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 01.02.2017 №151, від 07.11.2017 №1391, якими було внесено зміни до деяких постанов НКРЕКП.

В рахунках вказано обсяг поставленої теплової енергії, а саме кількість витрачених відповідачем Гкал, яка визначається відповідно до показань приладу комерційного обліку шляхом розрахунку пропорційно займаної відповідачем площі.

Зазначене відповідає положенням пунктів 5.1., 5.7 договору.

У той час, як пунктом 6.1. договору передбачено, що розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться на підставі пред`явлених рахунків, відповідно до встановлених тарифів, надісланих рекомендованим листом або врученням під особистий підпис представниками споживача з обов`язковим поверненням другого примірника рахунку з підписом та печаткою підприємства / ФОП в строк 5-10 днів після його отримання.

У разі не повернення другого екземпляра рахунка (акта виконаних робіт) в адресу теплопостачальної організації в установлений строк, автоматично вважається, що споживач послуги по теплопостачанню отримав (пункт 6.1.2 договору).

Згідно матеріалів справи і відповідачем зазначене не спростовується, послуги з теплопостачання відповідачу були надані, рахунки, на підставі яких здійснюється оплата за надані послуги, відповідачем отримані.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком місцевого господарського суду, що будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження пред`явлення рахунків відповідачу згідно умов пункту 6.1. договору позивачем не надано, оскільки, як вбачається із матеріалів справи і апелянтом цього не спростовується, рахунки на оплату відповідач не отримував, оскільки перереєстрував своє місцезнаходження і не повідомив позивача про зміну місця знаходження, що прямо суперечить пункту 3.2.6 договору, яким передбачено, що споживач зобов`язаний письмово сповіщати теплопостачальну організацію про зміну, зокрема місцезнаходження.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду доходить висновку, що саме внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору, рахунки своєчасно ним отримані не були.

Місцевим господарським судом зазначені обставини враховані не були, внаслідок чого суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про те, що рахунки були надіслані відповідачу лише 20.09.2018.

При цьому, судова колегія зазначає, що будучи суб`єктом господарювання, відповідач, проявивши розумну обізнаність, не міг не розуміти щодо можливих наслідків неповідомлення позивачу про зміну свого місцязнаходження, враховуючи, що такий обов`язок споживача прямо передабчений пунктом 3.2.6 договору.

Відтак, посилання апелянта на положення пункту 6.1.2. договору, яким передбачено, що у разі не повернення другого екземпляра рахунка (акта виконаних робіт) на адресу теплопостачальної організації в установлений строк, автоматично вважається, що споживач послуги по теплопостачанню отримав, є цілком доречними і обґрунтованими.

Більше того, саме на споживача за умовами договору покладено обов`язок надання теплопостачальній організації звіту про фактичне споживання теплової енергії. За умови належного виконання умов договору і своєчасного отримання рахунків відповідач не був позбавлений права і можливості вчинити відповідних необхідних дій для корегування спожитої теплової енергії, якщо вважає, що підстави для цього є.

Згідно з частиною 1 статті 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 14.05.2019 представник відповідача підтвердила, що відповідач як у спірний період, так і на даний час є власником приміщень по АДРЕСА_1 буд АДРЕСА_2 51 у м. Слов`янськ.

Згідно з пунктами 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Частиною 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за отриману теплову енергію.

Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку (пункт 2.1 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06.11.2007 №169 "Про затвердження змін до Наказу Мінбуду України від 22.11.2005 № 4).

При цьому, обов`язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання.

Пунктом 26 Правил № 630 передбачено, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Згідно з пунктами 2.6, 2.7 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 №4, по закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

Згідно з пунктом 22 Правил № 630, точками розподілу у багатоквартирному будинку, в яких здійснюється передача послуги централізованого опалення від виконавця споживачеві, є відгалуження від стояків у межах квартири.

Отже, підведення централізованого опалення до стояка в межах приміщення споживача свідчить про виконання теплопостачальною організацією свого зобов`язання щодо надання послуг централізованого опалення, а споживач, незалежно від споживання цієї послуги або відмови від її споживання, зобов`язаний оплатити надані послуги. У разі наміру споживача не отримувати відповідні послуги він не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення приміщення від мережі теплопостачання. Отже, самовільне відключення від вказаної мережі не є підставою для звільнення від оплати за послуги з теплопостачання.

Єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води.

Інших підстав чинне законодавство не передбачає.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.07.2018 у справі №562/1029/17.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального права при застосуванні Правил №630, оскільки ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Отже, Правила №630 підлягають застосуванню у спірних правовідносинах.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 року №630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (пункт 18 Правил).

Враховуючи вищевикладене, судова колегія доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 23 677, 58грн основного боргу за надані послуги по теплопостачанню.

Пунктом 1 частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами договору, розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться на підставі пред`явлених рахунків в строк 5-10 днів після його отримання.

Проте, згідно матеріалів справи, відповідачем у встановлений договором строк рахунки за теплову енергію не оплачені.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

За умовами договору, а саме, підпунктів 7.2.3, 7.2.4 договору, споживач несе відповідальність за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки від суми простроченого платежу за кожен день прострочення; споживач, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням, зокрема 3% річних від суми боргу.

Колегія суддів зазначає, що за приписами частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити, зокрема три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, законом і договором передбачено обов`язок споживача у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання, до повного виконання грошового зобов`язання, а також пеню у розмірі подвійної облікової ставки від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Дослідивши розрахунок позивача про нарахування 3% річних (позивачем у розрахунку нараховано 73, 95грн 3% річних, а у прохальній частині позовної заяви позивач просить стягнути 202, 14грн 3% річних) і 887, 42грн пені колегія суддів апеляційного господарського суду доходить висновку про часткову його обґрунтованість, виходячи з такого.

Апеляційним господарським судом встановлено, що позивачем при розрахунку пені та 3% річних було не вірно визначено кількість днів прострочення, а саме здійснено нарахування з 25.09.2018, тоді, як за умовами договору розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться на підставі пред`явлених рахунків в строк 5-10 днів після його отримання.

Відтак, нарахування має здійснюватись з 01.10.2018 по 01.11.2018 (кінцева дата визначена позивачем), за таких обставин, здійснивши власний розрахунок пені та 3%, судовою колегією встановлено, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 747, 30грн пені та 62, 28грн 3% річних.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду доходить висновку про обґрунтованість вимог апеляційної скарги, оскільки матеріалами справи підтверджується, що місцевий господарський суд не забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх обставин, що мають значення для розгляду справи, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення місцевого господарського суду слід скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог і в цій частині слід ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 23 677, 58грн основного боргу, 747, 30грн пені та 62, 28грн 3% річних, в решті позовних вимог щодо стягнення 140, 12грн пені та 139, 86 3% річних слід відмовити у зв`язку із необґрунтованістю цих нарахувань.

В іншій частині рішення Господарського суду Донецької області від 18.02.2019 у справі слід залишити без змін.

Щодо розподілу судових витрат колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно підпункту 1 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (у редакції, що діяла станом на дату подання позовної заяви) за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1, 5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем у відповідності до вимог чинного законодавства сплачено судовий збір за подання до господарського суду позовної заяви у розмірі 1 762, 00грн (1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що був встановлений станом на дату звернення з позовною заявою).

Згідно оскаржуваного рішення, місцевим господарським судом було частково задоволені позовні вимоги (в такій частині рішення апеляційним господарським судом не переглядається) і стягнуто 213, 38грн судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги, часткове її задоволення і часткове скасування рішення місцевого господарського суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, судові витрати позивача зі сплати судового збору за подання позовної заяви і апеляційної скарги підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог і вже стягнутих місцевим господарським судом 213, 38грн судового збору.

Керуючись ст.ст. 129, 255, 269-270, п. 2 ч. 1 ст. 275, п. 1 ч. 1 ст. 277, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Донецької області від 18.02.2019 у справі №905/2060/18 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 23 677, 58грн основного боргу, 887, 42грн пені та 202, 14грн 3% річних скасувати частково і ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.

Стягнути з Малого підприємства у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "ЛІЯ" (85300, Донецька обл., місто Покровськ, площа Базарна, ) на користь Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" (84307 Донецька область, м. Краматорськ, пров. Земляний, 2, ) в особі структурного підрозділу Виробничої одиниці обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" "Слов`янськтепломережа" (84112 Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Шовковична, 5, ) 23 677, 58грн основного боргу, 747, 30грн пені, 62, 28грн 3% річних, 1 531, 00грн судового збору за подання позовної заяви і 2 616, 57грн за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Донецької області видати відповідний наказ.

В решті цих позовних вимог відмовити.

В іншій частині рішення Господарського суду Донецької області від 18.02.2019 у справі №905/2060/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і не підлягає оскарженню.

Повний текст постанови складено 17.05.2019.

Головуючий суддя Л.М. Здоровко

Суддя Л.І. Бородіна

Суддя О.В. Плахов