СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2019 р. справа №913/17/19

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Попков Д.О.
суддів Пушай В.І., Барбашова С.В.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ
на рішення господарського суду Луганської області
ухваленого 05.03.2019р. (повний текст підписано 05.03.2019р.) у м. Харкові
у справі №913/17/19 (суддя Шеліхіна Р.М.)
за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промтекс», м. Лисичанськ Луганської області
про стягнення 14606,12грн.

В С Т А Н О В И В:

І. Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції:

1. Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ (далі Позивач) звернулось до Господарського суду Луганської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промтекс», м. Лисичанськ Луганської області (далі Відповідач) з вимогами про стягнення 14606,12грн., у тому числі:

- 13840,38грн. пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань січня-квітня, жовтня-грудня 2015р. з оплати вартості поставленого природного газу за договором купівлі-продажу природного газу №2103/15-БО-20 від 27.11.2014р.;

- 765,74грн. - 3% річних за прострочення виконання грошових зобов`язань січня-квітня, жовтня-грудня 2015р. за договором купівлі-продажу природного газу №2103/15-БО-20 від 27.11.2014р.;

2. Ухвалою Господарського суду Луганської області від 04.01.2019р. було відкрито провадження у справі №913/17/19 та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику сторін.

3. Рішенням Господарського суду Луганської області від 05.03.2019р. (повний текст підписано 05.03.2019р.) у справі №913/17/19 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» були задоволені частково стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Промтекс» на користь Позивача 765,74грн. 3% річних за прострочення виконання грошових зобов`язань січня-квітня, жовтня-грудня 2015р. з оплати вартості поставленого природного газу за договором купівлі-продажу природного газу №2103/15-БО-20 від 27.11.2014р.

4. Означене рішення суду обґрунтоване доведеністю матеріалами справи факту прострочення виконання зобов`язання Відповідачем з оплати вартості поставленого Позивачем природного газу протягом січня-квітня, жовтня-грудня 2015р. за договором купівлі-продажу природного газу №2103/15-БО-20 від 27.11.2014р. Своєю чергою, відмова у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені була зумовлена розповсюдженням на спірні правовідносини приписів ч.2 ст.2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» №85-VІІІ від 13.01.2015р., які встановлюють мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції, враховуючи, що Відповідач є виконавцем (виробником) житлово-комунальних послуг, діяльність та потужності якого спрямовані на надання (вироблення) відповідних послуг на території проведення антитерористичної операції, а Позивач є постачальником енергоресурсу.

ІІ. Короткий зміст вимог та узагальнених доводів апеляційної скарги:

5. Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», не погодившись з прийнятим рішенням суду, звернулось з апеляційною скаргою до Східного апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду Луганської області від 05.03.2019р. у справі №913/17/19 скасувати в частині відмови у стягненні пені в сумі 13840,38грн. та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити. Судові витрати просить покласти на Відповідача.

6. Підставами для задоволення апеляційних вимог Скаржник зазначає:

- неправильне застосування судом ст.2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» через безпідставне наділення Позивача статусом «енергопостачальної компанії», що не відповідає змісту Закону України «Про електроенергетику» та ст.275 Цивільного кодексу України. До того ж, Позивач зазначає, що природний газ не є предметом договору постачання енергоресурсів, а відноситься до «інших ресурсів» в контексті ст.714 Цивільного кодексу України, що також свідчить про те, що Позивач не є енергопостачальною організацією у розумінні Закону України №85-VІІІ від 13.01.2015р.. Відтак, підміна юридичних понять «енергопостачання» та «газопостачання», допущена судом першої інстанції, та неправильне застосування ст.2 наведеного вище Закону України №85-VIII від 13.01.2015р. призвело до неправильної оцінки фактичних обставин справи та безпідставній відмові у стягненні пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань січня-квітня, жовтня-грудня 2015р.

- порушення судом першої інстанції ст.ст.73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язковості встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору.

ІІІ. Узагальнені доводи та заперечення Відповідача:

7. Товариством з обмеженою відповідальністю «Промтекс», в межах визначеного апеляційним судом строку, надано відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого останнє проти її задоволення заперечує, наголошуючи на законності і обґрунтованості оскаржуваного рішення суду, зазначає, що:

- згідно з п.2 ч.1 постанови Кабінету Міністрів України №705 від 25.07.2012р. «Про визначення гарантованих постачальників природного газу» Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» є гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, а враховуючи, що у розумінні п.1.5 ст.1 Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу» природний газ є енергетичним ресурсом, висновок суду першої інстанції в частині визначення статусу Позивача, як енергопостачальної компанії, є цілком обґрунтованим;

- основним видом діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Промтекс» є, зокрема, постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря, а отже останній є виконавцем (виробником) житлово-комунальних послуг у розумінні Закону України №85-VIII від 13.01.2015р. Водночас, підприємство здійснює свою господарську діяльність у містах Лисичанськ та Сєвєродонецьк Луганської області, які входять до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України №1275-р від 02.12.2015р.

Окрім того, до відзиву на апеляційну скаргу були надані копії документів, які, на думку Відповідача, підтверджують його статус як виконавця (виробника) житлово-комунальних послуг, а саме:

- копія ліцензії серії АЕ №288086 від 22.12.2014р. на виробництво теплової енергії, транспортування її магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії;

- копія договору №16.15 про закупівлю послуг з постачання пари та гарячої води (постачання теплової енергії для потреб навчально-виховних закладів, підпорядкованих відділу освіти) від 03.02.2015р. з додатками;

- копії актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) та копії актів приймання-передачі теплової енергії за спірний період,

Відповідач зазначив, що означені документи не могли бути надані до суду першої інстанції оскільки він не отримував повідомлень про дату і час розгляду справи, а тому не брав у ній участь.

IV. Щодо процедури апеляційного провадження:

8. У відповідності до вимог ст.32 та ч.1 ст.260 Господарського процесуального кодексу України за протоколом автоматизованого розподілу від 03.04.2019р. для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: Попков Д.О. (головуючий, суддя-доповідач), Пушай В.І. і Барбашова С.В.

9. Ухвалою від 05.04.2019р. вказана судова колегія відкрила апеляційне провадження у справі №913/17/19, а ухвалою від 25.04.2019р., після проведення підготовчих дій, призначила розгляд апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» в порядку письмового провадження в світлі приписів ч.10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України, оскільки ціна позову в означеній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тоді як судова колегія не вбачає необхідності розгляду означеної апеляційної скарги з повідомленням учасників справи. Учасники справи були повідомлені про розгляд означеної апеляційної скарги в порядку письмового провадження належним чином.

10. Враховуючи викладене в п.п.8,9 цієї постанови, та відсутність визначених ст.ст.38, 39 Господарського процесуального кодексу України підстав для відводу/самовідводу члені судової колегії, сформована судова колегія Східного апеляційного господарського суду у складі Попков Д.О. (головуючий, суддя-доповідач), Пушай В.І., Барбашова С.В. відповідає вимогам «суду, створеним відповідно до закону» у розумінні п.1 ст.6 ратифікованої Україною Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950р.

11. Відтак, згідно із вимогами ст.269 Господарського процесуального кодексу України справа переглядається за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, якщо під час розгляду не буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

12. Своєю чергою, надані Відповідачем до відзиву на апеляційну скаргу додаткові документи залишаються судом апеляційної інстанції без розгляду, з огляду на наступне:

Відповідно до приписів ч.ч.1, 3 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Своєю чергою, наведені Відповідачем причини не подання таких документів до суду першої інстанції спростовуються наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.56), відповідно до якого ухвала місцевого суду від 04.01.2019р., якою було відкрито провадження у справі, призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику сторін, та якою було встановлено строк Відповідачу для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня її вручення, була отримана представником Відповідача 11.01.2019р. Отже, останній мав достатньо часу для своєчасної реалізації своїх процесуальних прав та подання до суду першої інстанції заперечення на позовну заяву разом з усіма необхідними документами, зокрема, доданими до відзиву на апеляційну скаргу, проте означеним правом не скористався. До того ж, надані Відповідачем документи на підтвердження його статусу як виконавця (виробника) житлово-комунальних послуг безпосередньо не стосуються змісту апеляційного оскарження, яке полягає в безпідставному наділенні судом першої інстанції саме Позивача статусом «енергопостачальної компанії».

V. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини:

13. Як встановлено місцевим судом та вбачається з наявних матеріалів справи, 27.11.2014р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Промтекс» (Споживач) було укладено договір купівлі-продажу природного газу №2103/15-БО-20 (договір а.с.а.с.16-21), відповідно до п.1.1 якого, Продавець зобов`язується передати у власність Покупцю у 2015р. природний газ, ввезений на митну територію України Продавцем за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору..

Газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями (п.1.2 договору).

14. Як було визначено у п.2.1 договору, Продавець передає Покупцеві з 01.01.2015р. по 31.12.2015р. газ обсягом до 465тис.куб.м., у тому числі по місяцях кварталів (тис.куб.м.): січень - 100, лютий - 110, березень - 60, квітень - 20, травень 0, червень 0, липень 0, серпень 0, вересень 0, жовтень - 35, листопад - 60, грудень - 80.

При цьому, відповідно до п.п.2.1.1, 2.1.2 договору сторони домовились про можливу зміну планового обсягу передачі газу протягом місяця продажу відповідно до встановленого порядку, а також дозволене відхилення місячного обсягу переданого газу в розмірі +-5% від узгодженого планованого обсягу продажу газу без коригування планованого обсягу

15. Згідно з п.3.3 договору приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу Покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу Покупця.

У п.3.4 договору сторони домовились, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобов`язується надати Продавцеві підписані та скріплені печатками Покупця та газотранспортного підприємства три примірники акту приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов`язується повернути Покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

16. Відповідно до п.п.5.1, 5.2 договору сторони погодили ціну за 1000куб.м. природного газу та інші тарифи, які неодноразово змінювались протягом спірного періоду відповідними додатковими угодами (а.с.а.с.22-34).

Згідно з п.5.5 договору загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

17. Сторонами у п.6.1 договору також було погоджено, що оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

18. Відповідно до п.7.2 договору, у разі невиконання Покупцем п.6.1 цього договору Продавець має право не здійснювати поставку газу Покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання Покупцем умов п.6.1. цього договору він зобов`язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

19. У розділі 11 договору сторони дійшли згоди, що він набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015р., а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

20. Окрім того, згідно з п.9.3 договору, строк у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п`ять) років.

21. Місцевим судом встановлено, що на виконання умов договору Позивач поставив Відповідачу природний газ в наступних обсягах:

-у січні 2015р. - 40,388тис.куб.м на суму 309438,32грн.;

- у лютому 2015р. 32,641тис.куб.м на суму 242093,06грн.;

- у березні 2015р. 23,700тис.куб.м на суму 268607,27грн.;

- у квітні 2015р. - 4,596тис.куб.м на суму 44122,70грн.;

- у жовтні 2015р. 70,332тис.куб.м на суму 626328,96грн.;

- у листопаді 2015р. - 89,534тис.куб.м на суму 729981,37грн.;

- у грудні 2015р. - 86,473тис.куб.м на суму 690158,31грн.

Означений факт підтверджується складеними та підписаними обома сторонами актами приймання-передачі природного газу (а.с.а.с.35-41), що сторонами не заперечується.

Так, Відповідачем отримано природний газ за період січня-квітня, жовтня-грудня 2015р. на загальну суму 2910729,99грн.

22. З наданого Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог сальдо та виписки за операціями (а.с.а.с.42, 43) вбачається, що Відповідач за зобов`язаннями січня-квітня, жовтня-грудня 2015р. здійснив оплату в повному обсязі, але з порушенням встановлених договором строків, а саме: 30.12.2014р. в сумі 159959,22грн, 27.03.2015р. в сумі 331318,26грн, 10.04.2015р. в сумі 225431,53грн, 15.04.2015р. в сумі 9693,35грн, 16.04.2015р. в сумі 70563,98грн, 17.04.2015р. в сумі 80257,83грн., 28.04.2015р. в сумі 282798,45грн., 18.05.2015р. в сумі 205571,52грн., 30.10.2015р. в сумі 733000,00грн. та 27.11.2015р. в сумі 800000,00грн.

23. Вказані в п.п.13-22 цієї постанови обставини підтверджуються матеріалами справи та сторонами не оспорюються.

24. Відносно означених обставин спірні правовідносини були розглянуті місцевим судом в контексті приписів норм Цивільного та Господарського кодексів України, які регламентують відповідальність за прострочення грошових зобов`язань та, зокрема, Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси».

VІ. Оцінка апеляційного суду:

25. За змістом ст.ст.4, 5 Господарського процесуального кодексу України, ст.15 Цивільного кодексу України та ст.20 Господарського кодексу України можливість задоволення позовних вимог вимагає наявності та доведеності наступної сукупності елементів: наявність у Позивача захищуваного суб`єктивного права/охоронюваного законом інтересу, порушення (невизнання або оспорювання) такого права/інтересу з боку визначеного Відповідача та належність (адекватність характеру порушення та відповідність вимогам діючого законодавства) обраного способу судового захисту. Відсутність або недоведеність будь-якого із вказаних елементів, що становлять предмет доказування для Позивача, унеможливлює задоволення позову.

26. Сутність розглянутого місцевим судлом спору полягає у примусовому стягненні з Відповідача нарахованих відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України на суму несвоєчасно виконаних грошових зобов`язань з оплати природного газу у січні-квітні, жовтні-грудні 2015р. 3% річних та пені, передбаченої п.7.2 договору купівлі-продажу природного газу №2103/15-БО-20 від 27.11.2014р.

27. Суб`єктивне право вимоги на застосуванні наслідків прострочення виконання спірного грошового зобов`язання, на захист якого спрямовано заявлений позов, ґрунтується на договорі купівлі-продажу природного газу №2103/15-БО-20 від 27.11.2014р. Враховуючи встановлену ст.204 Цивільного кодексу України та не спростовану в межах цієї справи та в порядку ст.215 цього Кодексу презумпцію правомірності означеного договору, апеляційний суд вважає його належною у розумінні ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України та ст.ст.173, 174 Господарського кодексу України підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором кореспондуючих прав і обов`язків сторін.

28. Так, беручи до уваги правову природу укладеного договору купівлі-продажу природного газу №2103/15-БО-20 від 27.11.2014р., кореспондуючі права та обов`язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог мала здійснюватися судом за нормами Цивільного та Господарського Кодексів України, які регламентують правовідносини з розрахунків в межах купівлі-продажу, а також інших відповідних нормативно-правових актів, які регулюють відносини в сфері постачання природного газу.

Викладене зумовлює погодження із доводами місцевого суду щодо визначення норм матеріального права, у світлі яких вирішувалось питання відносно розглядуваного спору.

29. Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України та ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ч.7 ст.193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ст.202 Господарського кодексу України та ст.598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

30. Своєю чергою, як встановлено місцевим судом та сторонами в межах апеляційного провадження не оскаржується, Відповідач несвоєчасно (в поручення строків встановлених п.6.1 договору) розрахувався за отриманий природний газ за договором купівлі-продажу природного газу №2103/15-БО-20 від 27.11.2014р., що свідчить про неналежне (із допущеним простроченням) виконання ним такого грошового зобов`язання у розумінні ст.610 Цивільного кодексу України, а сам Відповідач вважає таким, що прострочив виконання такого грошового зобов`язання у розумінні ч.1 ст.612 цього Кодексу.

31. За змістом ст.ст.549, 611, 625 Цивільного кодексу України та ст.ст.216-218 Господарського кодексу України наслідком прострочення виконання грошового зобов`язання є право кредитора вимагати, зокрема, сплати 3% річних та пені, нарахування якої в розглядуваному випадку передбачено п.7.2. договору купівлі-продажу природного газу №2103/15-БО-20 від 27.11.2014р.

32. Своєю чергою, доводи і вимоги апеляційної скарги зводяться до необґрунтованого застосування судом до спірних правовідносин ч.2 ст.2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» №85-VІІІ від 13.01.2015р. та відмови у задоволенні заявленої Позивачем пені. Колегія суддів апеляційного суду з цього приводу зазначає наступне.

33. Стаття 2 Закону України №85-VІІІ від 13.01.2015р. встановлено мораторій на час, визначений у ст.1 цього Закону на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції. Вказана норма щодо мораторію на нарахування пені є спеціальною та підлягає переважному застосуванню за наявністю відповідних підстав по відношенню та загальних положень, які регламентують право на стягнення такої пені (приведені в п.31 цієї постанови).

34. Посилаючись в апеляційній скарзі на невірне застосування місцевим судом норм Закону України №85-VІІІ від 13.01.2015р. внаслідок безпідставного наділення Позивача статусом «енергопостачальної компанії», Скаржник на власний розсуд тлумачить та визначає коло господарюючих суб`єктів, на яких розповсюджується дія ст.2 цього Закону через визначення терміна «енергопостачальна компанія» в розумінні, зокрема, визначень, наведених в Законі України «Про електроенергетику» та ст.275 Господарського кодексу України.

35. Апеляційний суд звертає увагу, що Закон України «Про електроенергетику» взагалі не підлягає застосуванню до розглядуваних спірних правовідносин, пов`язаних з поставкою природного газу, а ст.2 Закону України №85-VІІІ від 13.01.2015р. як спеціальна норма стосовно встановленого мораторію, містить в собі автономну категорію «енергопостачальна компанія» по відношенню до загальної ст.275 Господарського кодексу України.

35.1. Так, віднесення суб`єкта до «енергопостачальної компанії» в розумінні ст.2 Закону України №85-VІІІ від 13.01.2015р., для цілей визначення можливості застосування мораторію, обумовлено виключно ознаками, наведеними в цій статті та не залежить від необхідної відповідності такого визначення «енергопостачальника», наведеного в ст.275 Господарського кодексу України.

35.2. Такими спеціальними нормативними ознаками енергопостачальної компанії, визначеними у ст.2 Закону України №85-VІІІ від 13.01.2015р., є:

- здійснення поставок енергоресурсів;

- споживання цих енергоресурсів виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг;

- надання виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, обумовлених споживанням енергоресурсів, цих послуг в районі проведення антитерористичної операції.

36. Апеляційний суд вважає, що наведене ним тлумачення змісту ст.2 Закону України №85-VІІІ від 13.01.2015р. є таким, що відповідають меті її запровадження, враховуючи, що встановлений законодавцем мораторій на вимоги Позивача до Відповідача щодо спірної суми пені за своєю сутністю є компенсаційним засобом держави для виробників/виконавців житлово-комунальних послуг, так само як і ст.8 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» запроваджено мораторій на вимоги щодо нарахування та стягнення пені з споживачів за прострочення платежів за житлово-комунальні послуги (у тому числі з газопостачання).

Дійсно, тією мірою, якою виконавці/виробники житлово-комунальних послуг обмежені законодавчо у нарахуванні пені по відношенню до споживачів таких послуг, які знаходяться на території проведення антитерористичної операції, держава пропорційно та з урахуванням забезпечення суспільного інтересу відносно обставин, які в силу ст.ст.2, 17 Конституції України відносяться до виключної сфери компетенції/відповідальності держави (проведення антитерористичної операції), Позивач, який перебуває під державним управлінням, також обмежений в цьому праві відносно виробників/виконавців житлово-комунальних послуг на території проведення антитерористичної операції (зокрема Відповідача), що в повній мірі відповідає критеріям правомірного втручання в право мирного володіння у розумінні ст.1 Першого протоколу ратифікованої Україною Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950р.

37. Суд апеляційної інстанції зазначає, що факт поставки природного газу Позивачем Відповідачу в межах договору купівлі-продажу природного газу №2103/15-БО-20 від 27.11.2014р., заборгованість з оплати якого є підставою та базою для нарахування стягуваної пені, Відповідачем визнається та не заперечується. У той час, передбачене п.1.2 договору купівлі-продажу природного газу №2103/15-БО-20 від 27.11.2014р. використання такого природного газу кінцевими споживачами та спосіб поставки, що передбачає використання газотранспортних та газорозподільних мереж, дозволяє в контексті цієї ознаки, наведеної в ст.714 Цивільного кодексу України, однозначно кваліфікувати природний газ як енергоресурс.

38. Заперечення Скаржника відносно застосування приписів ст.714 Цивільного кодексу України в силу загального характеру по відношенні до ст.275 Господарського кодексу України колегією суддів також відхиляються, оскільки їх предмети регулювання відносно категорії «енергоресурси» взагалі не перетинаються зі ст.275 Господарського кодексу України, яка передбачає поставку енергії, а не енергоресурсів, і підстав для ототожнення означених понять Скаржником не наведено, а судом з матеріалів справи не вбачається.

39. У цьому зв`язку міркування Позивача на користь своєї версії тлумачення змісту ст.2 Закону України №85-VІІІ від 13.01.2015р. відносно прикладів спалювання вугілля, мазуту, дров судом відхиляються як некоректні, оскільки хоча вказані види палива поряд з природним газом і охоплюються категорією «паливно-енергетичні ресурси» в розумінні абз.5 преамбули Закону України «Про енергозбереження», але на відміну від природного газу як об`єкту за договором на купівлю-продаж природного газу №16-155-РО від 30.12.2015р., не поставляються через певний спосіб доставки (приєднану мережу), передбачений для енергоресурсів ч.1 ст.714 Цивільного кодексу України.

Наявність двох інших критеріїв застосування ст.2 Закону України №85-VІІІ від 13.01.2015р. - статусу Відповідача як виконавця житлово-комунальних послуг (газопостачання віднесено до виду житлово-комунальних послуг на підставі п.1 ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги, що також підтверджується видом діяльності Відповідача згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань) та надання послуг з газопостачання на території проведення антитерористичної операції (м. Лисичанськ Луганської області відносилось до таких територій на підставі Розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015р. №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» за спірний період) місцевим судом було встановлено, а Скаржником не спростовано та не оскаржується.

40. В контексті викладеного в цій постанові тлумачення змісту ст.2 Закону України №85-VІІІ від 13.01.2015р. посилання Скаржника на висновок Верховного суду про передчасність кваліфікації ПАТ «НАК «Нафтогаз» як енергопостачальної компанії у правовідносинах, які були предметом розгляду в межах справи №913/65/18 (постанова від 16.10.2018), судом до уваги не приймається через нерелевантність до розглядуваного випадку, адже вирішення цієї справи з урахуванням такого висновку було б несумісним із завданням господарського судочинства, визначеним ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України.

41. Відтак, оскільки доводи і вимоги апеляційної скарги не підтверджують ухвалення переглядуваного рішення із порушеннями, які ст.277 Господарського процесуального кодексу України визначені у якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог в порядку ч.4 ст.269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» залишається без задоволення, а переглядуване рішення без змін.

42. Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України такий результат апеляційного перегляду має наслідком віднесення на рахунок Скаржника витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.74, 76, 78, 129, 269, 270, 273, 275-277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ на рішення Господарського суду Луганської області від 05.03.2019р. (повний текст підписано 05.03.2019р.) у справі №913/17/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Луганської області від 05.03.2019р. (повний текст підписано 05.03.2019р.) у справі №913/17/19 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести на рахунок Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ.

4. Постанова набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту, з урахуванням порядку подання касаційної скарги, передбаченого п.17.5. Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 17.05.2019р.

Головуючий, суддя-доповідач Д.О. Попков

Суддя В.І. Пушай

Суддя С.В. Барбашова

Надіслано судом до ЄДРСР 17.05.2019р.