ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2019 р.

м. Київ

Справа № 911/475/19

Суддя Черногуз А.Ф., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами

позов Фізичної особи-підприємця Кушнірчука Віталія Зіновійовича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 )

до Дочірнього підприємства "Рітейл Іст" (08205, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Лісова, будинок 6-Г, )

про стягнення боргу,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява вх. №499/19 від 19.02.2019 Фізичної особи-підприємця Кушнірчука Віталія Зіновійовича до Дочірнього підприємства "Рітейл Іст" про стягнення 61145,40 грн боргу.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.02.2019 вказану позовну заяву залишено без руху.

11.03.2019 через канцелярію Господарського суду Київської області позивачем подано заяву б/н від 05.03.2019 про усунення недоліків. Суд, перевіривши подані документи, встановив, що позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 18.03.2019 відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено строки для подання: відповідачу - відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали; позивачу - відповіді на відзив до 10.04.2019; відповідачу - заперечень до 17.04.2019.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним:

- 30.01.2017 між Дочірнім підприємством "Рітейл Іст" (покупець) та Фізичною особою-підприємцем Кушнірчуком Віталієм Зіновійовичем (постачальник) укладено договір поставки № РІ035298;

- позивач відповідно до вказаного договору поставив відповідачу товар загальною вартістю 61145,40 грн, що не був оплачений відповідачем, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

08.05.2019 через канцелярію Господарського суду Київської області надійшов відзив відповідача на позов, в якому відповідач просив поновити останньому строк на його подання.

Ухвалою від 17.05.2019 в задоволенні заяви відповідача про поновлення строку на подання відзиву відмовлено. Відзив фізично не повертався відповідачу, позаяк відзив та заява про поновлення строку на подання відзиву викладені у формі єдиного документа. Водночас, у зв`язку з відмовою у поновленні строку на подання відзиву, останній при прийнятті рішення судом не враховується.

Судом перевірено та встановлено, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи судом.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Вказаний факт підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень вх. № 8489/19 від 11.03.2019, вх. № 11500/19 від 01.04.2019.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Реалізація норми ст. 81 Господарського процесуального кодексу України щодо витребування господарським судом документів і матеріалів, необхідних для вирішення спору, безпосередньо залежить від суб`єктивної реалізації сторонами їх диспозитивного права витребовувати через суд докази.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що положеннями п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства визначено змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом, в межах наданих повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

30.01.2017 між Дочірнім підприємством "Рітейл Іст" (покупець) та Фізичною особою-підприємцем Кушнірчуком Віталієм Зіновійовичем (постачальник) укладено договір № РІ035298, відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, та у відповідності з замовленням покупця, поставити товар, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти товар і оплатити його вартість за цінами, зазначеними в накладній, та які не можуть перевищувати цін, узгоджених в специфікації. Поставка товару постачальником здійснюється з метою його оптово/роздрібної реалізації покупцем через мережу магазинів «Фуршет». Товар поставляється постачальником у відповідності з замовленням покупця по асортименту, кількості та цінам в строк, зазначений в замовленні. Пунктом поставки товару за цим договором є склад покупця, адреса якого вказана в замовленні. Поставка товару до місця передачі здійснюється транспортом постачальника. Витрати з транспортування товару до пункту поставки несе постачальник. Датою поставки є дата отримання покупцем товару на складі покупця (п.п. 3.1., 3.4. договору).

Перехід права власності на товар від постачальника до покупця здійснюється в момент приймання-передачі товару на складі покупця (п. 5.1. договору).

Покупець оплачує товар, що поставляється, за цінами, погодженими сторонами в специфікації та підтвердженими у накладних. Ціна на товар в специфікації вказується в гривнях. Ціна повинна відповідати законодавству України та включати не більше 2-х знаків після коми (Ціна без ПДВ та з ПДВ) (п. 7.1. договору).

Крім того, сторонами підписано специфікацію від 30.01.2017 до вказаного договору, в якій останні погодили вартість товару.

Укладений сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, а відтак відносини, що з нього виникають, регулюються відповідними положеннями Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Однією з підстав виникнення господарського зобов`язання згідно ст. 174 Господарського кодексу України, є господарський договір.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

За змістом положень ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Дана норма кореспондується зі ст. 712 Цивільного кодексу України, відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст.ст. 251, 252 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що всі господарські операції між позивачем та відповідачем оформлені видатковими накладними та товарно-транспортними накладними (ТТН).

Сторонами підписано наступні документи: № РН-0000508 від 06.04.2017, № РН-0001012 від 13.06.2017, № РН-0001100 від 30.06.2017, № РН-0000680 від 17.04.2018, № РН-0000798 від 26.04.2018, № РН-0000802 від 28.04.2018, № РН-0000821 від 30.04.2018, ТТН № від 30.04.2018, № РН-0000809 від 04.05.2018 (ТТН від 04.05.2018), № РН-0001441 від 08.08.2018 на загальну суму 61204,20 грн. Вказані накладні підписані уповноваженими особами відповідача та містять штамп останнього (накладна № РН-0000809 від 04.05.2018 не мітить штампу відповідача, проте останній міститься на ТТН від 04.05.2018, що в сукупності дає підстави вважати вказану поставку здійсненою).

Крім того, в матеріалах справи містяться копії акту розбіжностей від 14.04.2018 щодо товару на суму 10,02 грн, акту претензій від 28.04.2018 щодо товару на суму 48,78 грн.

Отже, всього позивачем поставлено відповідачу товар на зальну суму 61145,40 грн.

Оплата за товар здійснюється в українській національній валюті в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника щосереди кожні 40 днів після реалізації товару. У випадку, якщо день оплати (середа) випадає на вихідний або святковий день, то оплати здійснюються найближчої середи, яка є робочим днем. При цьому сторони домовились про те, що покупець здійснює оплату поставленого товару тільки у випадку, якщо сума за розрахунковий період буде складати не менше, ніж 500 грн з кожного магазину (п. 7.9. договору).

Абзацом 2 ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено можливість визначити строк виконання зобовязання шляхом визначення вказівки на подію, яка неминуче має настати.

Однак, реалізація товару, придбаного у позивача, кінцевому споживачу, не є подією, що неминуче має настати. Товар може не бути реалізовано до завершення терміну придатності, або взагалі не бути реалізовано, і зазначене не залежить від волі сторін договору поставки.

Пунктом 3.7 договору сторонами передбачено механізм повернення товару.

09.11.2018 позивач звертався до відповідача з вимогою, в якій просив здійснити оплату товару, провести звірку по залишкам товару та по реалізованому товару (докази надсилання вказаної вимоги містяться в матеріалах справи).

Оскільки товар не був повернутий після пред`явлення вимоги про його оплату, а відповідач не надав доказів того, що товар досі не реалізований, суд вважає, що строк оплати відповідного товару настав і відповідач мав здійснити оплату протягом 7 днів з дня такої вимоги відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України.

З банківської виписки з рахунку позивача за період з 31.01.2017 по 26.02.2019, наданої АТ «Райффайзен Банк Аваль», вбачається, що прийнятий товар відповідачем не оплачено, а відтак у нього утворилась заборгованість перед позивачем у сумі 61145,40 грн.

Доказів повернення товару або доказів його оплати відповідачем не надано.

Виходячи з наведено, суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача 61145,40 грн боргу обґрунтованою, документально підтвердженою, відповідачем не спростованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відтак, сторони, звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 81 ГПК України сторонами доказів.

Судові витрати, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Дочірнього підприємства "Рітейл Іст" (08205, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Лісова, будинок 6-Г, ) на користь Фізичної особи-підприємця Кушнірчука Віталія Зіновійовича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) 61145,40 грн боргу, а також 1921,00 грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.Рішення господарського суду підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України. Повний текст рішення складено та підписано 17.05.2019.

Суддя А.Ф. Черногуз