ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2019 Справа № 917/1586/18

м. Полтава

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Авента Петроліум", вул. Амосова, 13, м. Харків, 61171

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Кременчукнафтопродуктсервіс", вул. Халаменюка, 8, офіс 540, м. Кременчук, Полтавська область, 39600

про стягнення 189 414,44грн

Суддя Паламарчук В.В.

Секретар судового засідання Рожко О.П.

Представники сторін:

від позивача: адвокат Шумська І.Г.

від відповідача: не з`явився

Обставини справи: розглядається позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Авента Петроліум" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Кременчукнафтопродуктсервіс" переплати в розмірі 189 414,44 грн. згідно Договору №67 від 01.07.2014 р. на підставі ст. 1212 ЦК України.

Ухвалою суду від 22.12.2018 р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи призначено на 12.02.2019 р.

У зв`язку з лікарняними судді Паламарчука В.В., розгляд справи 12.02.2019 р., 28.03.2019 р. не відбувся.

Ухвалою суду від 16.04.2019 р. суд відклав розгляд справи.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву (вхід. №4724 від 08.05.2019 р.) та клопотання про поновлення пропущеного строку для подання відзиву (вхід. №4745 від 10.05.2019 р.). Суд вказане клопотання задовольнив, а відзив прийняв до розгляду.

Представник відповідача у судовому засіданні 10.05.2019 р. проти позову заперечує, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, зокрема зазначає, що оскільки договір №67 про перевезення вантажів автомобільним транспортом від 01.07.2014 р. є дійсним, то відповідач набув кошти у сумі 189414,44 грн. за належної правової підстави та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

01.07.2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Авента Петроліум" (далі- позивач, замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Кременчукнафтопродуктсервіс" (відповідач, перевізник) було укладено Договір перевезення вантажів автомобільним транспортом №67 (далі - Договір), згідно п. 1.1, якого перевізник зобов`язується доставляти ввірений йому для перевезення вантаж (нафтопродукти, вода для калібрування резервуарів АЗС) до пункту призначення та видавати його особі, яка має право на отримання вантажу, а також здійснювати відкачування й зливання нафтопродуктів, а Замовник зобов`язується оплатити послуги перевезення та відкачування і/або зливання в повному обсязі та в порядку, який передбачений цим Договором.

Відповідно до п. 3.4 Договору, оплата за надані послуги справляється в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на рахунок перевізника після підписання Акту виконаних послуг та виставлених рахунків.

В пункті 6.1 Договору сторони визначили, що Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2014 р., а в частині розрахунків - до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань. Договір вважається пролонгованим на новий період і на тих же умовах, якщо жодна із сторін не заявить про намір його розірвати за місяць до закінчення терміну дії даного Договору (п. 6.2 Договору).

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що згідно виставлених відповідачем рахунків, ним була здійснена попередня оплата за надання послуг по перевезенню відповідачем нафтопродуктів двома платежами 05.03.2015 р.: 181508,54 грн. та 7905,90 грн., а всього на суму 189414,44 грн. Відповідач вказаний факт у відзиві на позовну заяву визнає.

Позивач вказує, що відповідачем не було надано позивачу послуги перевезення на вказану суму, в зв`язку з цим виникла переплата за договором перевезення вантажів автомобільним транспортом №67 від 01.07.2014 р. на суму 189414,44 грн.

Для врегулювання в досудовому порядку питання погашення заборгованості 15.11.2018 р. відповідачу позивачем було направлено Претензію №3 про сплату боргу в сумі 189414,44 грн. від 15.11.2018 р. вих. №15-11/3.

Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача 189414,44 грн. переплати, оскільки вважає, що вказане зобов`язання, є виконаним зобов`язанням позивача згідно Договору, а кошти отримані відповідачем безпідставно і підлягають поверненню позивачу на підставі ст. 1212 ЦК України.

Аналізуючи обставини справи, суд врахував такі положення чинного законодавства. Так, статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового оборогу, вимог розумності та справедливості.

Положеннями ст.11, 629 ЦК України встановлено, що договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Приписами ст.174 Господарського кодексу України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати з поміж іншого внаслідок заподіяння шкоди суб`єкту або суб`єктом господарювання, придбання або збереження майна суб`єкта або суб`єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Отже, системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 4 травня 2018 року №910/13013/17 від 18.04.2018 року, а також у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 р. у справі № 910/9072/17.

Позивач зазначає, що перераховані в якості передоплати кошти в розмірі 189414,44 грн. є виконаним зобов`язанням позивача згідно Договору. Однак суд звертає увагу позивача, що, припинення зобов`язання однієї із сторін не має наслідком припинення договору в цілому.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2014 р., а в частині розрахунків - до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань (п. 6.1 Договору).

При цьому, договір вважається пролонгованим на новий період і на тих же умовах, якщо жодна із сторін не заявить про намір його розірвати за місяць до закінчення терміну дії даного Договору (п. 6.2 Договору).

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що договір №67 про перевезення вантажів автомобільним транспортом від 01.07.2014 р. є дійсним, на даний час жодна із сторін не зверталася із заявою про його розірвання. Доказів на спростування викладеного, позивачем не надано.

Отже, договір станом на дату розгляду даної справи є таким, що пролонгований (тобто, діє).

Таким чином, стягнення з відповідача на даний час спірної суми коштів на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України є неправомірним, оскільки відповідачем було набуто кошти у розмірі 189414,44 грн. в якості передоплати за надання послуг по перевезенню відповідачем нафтопродуктів за діючим на даний час договором. Позивач не надав доказів, що підстави набуття коштів за договором відпали, зокрема, доказів розірвання договору чи припинення його дії.

Враховуючи, що суд не знаходить підстав для задоволення позову щодо стягнення коштів в сумі 189414,44 грн. на підставі ст. 1212 ЦК, які були перераховані у якості передоплати за договором, який є дійсним на час розгляду справи, відтак у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судовий збір відповідно до ст. 129 ГПК України, покладається судом на позивача.

Керуючись статтями 73, 86, 129, 219, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256, 257 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 17.05.2019р.

Суддя В.В. Паламарчук

.