РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.05.2019Справа № 910/17270/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. за участю секретаря судового засідання Письменної О.М., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідністю "Перша газопромислова компанія"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія"АХА Страхування"

про стягнення 616628,21 грн.

за участю представників:

від позивача: Березка Р.М.

від відповідача: Шишлов О.Є.,

вільний слухач: ОСОБА_1

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідністю "Перша газопромислова компанія" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія"АХА Страхування" про стягнення страхового відшкодування у розмірі 585000,00 грн., пені у розмірі 6786,00 грн., 3% річних у розмірі 7837,00 грн. та інфляційного нарахування у розмірі 17005,21 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на безпідставність відмови ПрАТ "Страхова компанія"АХА Страхування" у виплаті позивачу страхового відшкодування у зв`язку із настанням страхового випадку згідно договору добровільного страхування наземного транспорту від 20.02.2018.

Разом з позовною заявою Товариством з обмеженою відповідністю "Перша газопромислова компанія" подано заяву про забезпечення позову, в якій заявник просить суд застосувати заходи забезпечення позову у вигляді арешту грошових коштів у сумі 616628,21 грн., що належить АТ "Страхова компанія "АХА Страхування" та знаходяться на рахунку НОМЕР_4 в АКІБ "УкрСиббанк", МФО 351005, .

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2018 заяву ТОВ "Перша газопромислова компанія" про забезпечення позову повернуто заявнику.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.12.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/17270/18, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 24.01.2019.

17.01.2019 через відділ діловодства суду відповідачем подано клопотання про зловживання позивачем процесуальними правами, клопотання про зупинення провадження у справі та відзив на позовну заяву. У відзиві на позов відповідач проти позову заперечив, посилаючись на те, що рішення АТ "Страхова компанія "АХА Страхування" про відмову у виплаті страхового відшкодування щодо заявленого Товариством з обмеженою відповідністю "Перша газопромислова компанія" випадку є законним, обґрунтованим та прийнятим в порядку та у відповідності до вимог договору страхування та норм чинного законодавства, у зв`язку з чим, підстави для задоволення позову відсутні. В обґрунтування своїх заперечень відповідач вказує, що заявлений позивачем випадок у відповідності до договору страхування є нестраховим випадком; позивачем допущено порушення обов`язку щодо строків письмового повідомлення про подію страховика, передбаченого п.п. 27.1.3., 28.1.1.5. договору страхування. Також, відповідач заперечив вимоги про стягнення пені, 3% річних та інфляційних нарахувань.

24.01.2019 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про продовження строку підготовчого засідання.

В судовому засіданні 24.01.2019 оголошено перерву в підготовчому засіданні до 21.02.2019.

19.02.2019 через відділ діловодства суду від позивача надійшли запитання до відповідача, відповіді на запитання відповідача та відповідь на відзив.

В судовому засіданні 21.02.2019 суд, розглянувши клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, відмовив в його задоволенні, з огляду на наступне.

Так, у своєму клопотанні відповідач просить суд зупинити провадження у справі №910/17270/18 до набрання законної сили рішенням по кримінальному провадженні №0006876.

У відповідності до приписів п. 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Однак, враховуючи те, що на даний час кримінальне провадження №0006876 до суду не передано та здійснюється лише досудове розслідування, підстави для зупинення провадження у справі №910/17270/18 згідно п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України відсутні, у зв`язку із чим, суд відмовляє у клопотанні відповідача про зупинення провадження у даній справі.

В судовому засіданні 21.02.2019 судом розглянуто клопотання відповідача про зловживання процесуальними правами, в якому відповідач просить суд визнати повторне подання позовної заяви до позивача після залишення її без розгляду зловживанням позивачем своїми процесуальними правами та у зв`язку із чим просить повернути позов без розгляду та стягнути з позивача штраф у розмірі 9605,00 грн.

Однією з засад господарського судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами (п. 11 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно із п. 5 ч. 5 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їх обов`язків.

За приписами статті 43 Господарського процесуального кодексу України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема: подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

За приписами частини 2 статті 43 Господарського процесуального кодексу України, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства. До таких дій, зокрема, віднесено подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

Критеріями завідомо безпідставного позову є його очевидна неправомірність, про що може свідчити подання позову всупереч наявних правових висновків у спірних правовідносинах, установлених суспільних і судових поглядах на них, тощо.

Для застосування п. 3. ч. 2 ст. 43 ГПК України важливе практичне значення також має вказівка положень закону на "завідомість" подання безпідставного позову, яка свідчить про умисний (цілеспрямований) характер дій позивача та дає змогу відрізнити зловживання процесуальними правами від реалізації права особи на звернення до суду за судовим захистом.

Як встановлено судом, ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.11.2018 по справі №910/11852/18, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 226 ГПК України, залишено без розгляду позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша газопромислова компанія" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" про стягнення 587836,50 грн. на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту "Все включено" № bm44936а8к5 від 20.02.2018, з яких: 585000,00 грн. страхового відшкодування; 1345,50 грн. пені, 1491,00 грн. 3% річних.

Однак, у розумінні приписів статті 226 ГПК України повторне подання позивачем до суду позову до відповідача не є підставою для визнання даного позову зловживанням позивачем процесуальними правами.

Більш того у відповідності до ч. 4 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення обставин, що були підставою для залишення позову без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

За таких обставин, суд вважає необґрунтованим клопотання відповідача та відсутність підстав для повернення позивачу позову, у зв`язку із чим, у відповідному клопотанні судом було відмовлено.

В судовому засіданні 21.02.2019 судом продовжено строк підготовчого провадження у справі №910/17270/18, про що постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання та оголошено перерву в підготовчому засіданні до 12.03.2019.

12.03.2019 через відділ діловодства суду від відповідач надійшли заперечення на відповідь на відзив та клопотання про зловживання позивачем процесуальними правами та обов`язками щодо строків подання питань та відповідей на питання у порядку ст. 90 ГПК України, у зв`язку із чим просить суд стягнути з позивача штраф у розмірі 9605,00 грн.

Проте, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили про зловживання позивачем своїми процесуальними правами та обов`язками, суд залишив вище вказане клопотання відповідача без задоволення.

В судовому засіданні 12.03.2019 представник позивача надав суду письмову згоду ОСОБА_2 про допит у якості свідка.

В судовому засіданні 12.03.2019 оголошено перерву в підготовчому засіданні до 26.03.2019.

21.03.2019 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи заяви свідка ОСОБА_3 та від відповідача надійшли документи по справі.

В судовому засіданні 21.03.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 18.04.2019.

18.04.2019 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення щодо приєднання до матеріалів справи заяви свідка ОСОБА_3 та клопотання про долучення до матеріалів справи довідки Дніпровського УП ГУ Національної поліції в м. Києві від 17.04.2019 №м-1837/125/50-2019.

В судовому засіданні 18.04.2019 судом розпочато розгляд справи по суті. Судом було заслухано вступні слова позивача та відповідача, з`ясовано обставини справи та досліджено докази.

Судом враховано, що положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

При цьому, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс Проти Греції" від 05.02.2004)

Враховуючи наведене, приймаючи до уваги положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в судовому засіданні 18.04.2019 судом оголошено перерву з розгляду справи суті до 07.05.2019.

В судовому засіданні 07.05.2019 судом продовжено розгляд справи по суті зі стадії судових дебатів.

Представник позивача у судовому засіданні 07.05.2019 підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, просив суд відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні 07.05.2019 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

20.02.2018 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Перша газопромислова компанія" укладений договір добровільного страхування наземного транспорту "Все включено" №bm44936а8к5, відповідно до якого застраховано майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом Porsche Cayenne, реєстраційний номер НОМЕР_1 (надалі - договір страхування).

Позивачем зазначено, що 24.04.2018 сталася крадіжка транспортного засобу Porsche Cayenne, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Перша газопромислова компанія" із підземного паркінгу за адресою: м. Київ, вул. Микільсько-Слобідська, 1-А.

Пунктом 9 договору страхування передбачено перелік застрахованих ризиків, а саме: "Викрадення"; "Збитки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди"; "Збитки внаслідок інших подій".

24.04.2018 шляхом телефонного звернення до контакт-центру страховика надійшло повідомлення керівника ТОВ "Перша газопромислова компанія", Старих О.А., про настання події, а саме: незаконне заволодіння застрахованим за договором страхування транспортним засобом Porsche Cayenne, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яке було вчинено в період часу з 20.04.2018 по 24.04.2018 за адресою: м. Київ, вул. Микільсько-Слобідська, 1-А.

По факту незаконного заволодіння транспортним засобом Porsche Cayenne, реєстраційний номер НОМЕР_1 , СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві, 24.04.2018 було внесено відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР за №0004060, з попередньою кваліфікацією за ч. 3 ст. 289 КК України.

04.05.2018 ТОВ "Перша газопромислова компанія" подано до AT "Страхова компанія "АХА Страхування" письмову заяву про незаконне заволодіння транспортним засобом за договором добровільного страхування транспортного засобу щодо незаконного заволодіння ТЗ Porsche Cayenne, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яке було вчинено в період часу з 20.04.2018 по 24.04.2018 за адресою: м. Київ, вул. Микільсько-Слобідська, 1-А.

Також, 04.05.2019 на виконання вимог пункту 27.1.12 договору страхування, відповідачу було передано оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , про що складено Акт прийому-передачі від 04.05.2018.

12.06.2018 та 18.06.2018 на адресу AT "Страхова компанія "АХА Страхування" було надіслано запит про надання інформації щодо страхового випадку.

Листом вих. № 5366/12ЦВ від 19.06.2018 AT "Страхова компанія "АХА Страхування" повідомлено про необхідність надання письмових пояснень щодо обставин заявленої події.

У відповідь на вказаний вище лист позивачем повідомлено (вих. № 1/0907-18 від 09.07.2018), що попереднім керівником ТОВ "Перша газопромислова компанія", ОСОБА_3 , були надані письмові пояснення щодо страхового випадку.

Листом вих. №5673/1248 від 27.06.2018 відповідачем повідомлено про необхідність надання додаткових пояснень та документів.

Листом вих. 1/020718 від 02.07.2018 позивачем надані документи на вимогу страховика.

Листом вих. №6005/12ЦВ від 12.07.2018 AT "Страхова компанія "АХА Страхування" повідомлено про відстрочення, у відповідності до п. 29.2 договору, складання страхового акту на строк до шести місяців з моменту початку кримінального провадження, та з метою перевірки достовірності повідомленої інформації страховиком були направлені запити до компетентних органів.

Листом вих. №6369/12 від 26.07.2018 AT "Страхова компанія "АХА Страхування" звернулась до позивача із вимогою забезпечити явку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до офісу страхової компанії для надання пояснень.

У відповідь на вказаний лист позивач повідомив (лист вих. №7/3007-18 від 30.07.2018), що оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не працюють у позивача, останній не може забезпечити явку вказаних осіб до офісу страхової компанії.

Позивач звернувся до відповідача із запитом вих. №2/2208-18 від 22.08.2018 щодо причин невиплати страхового відшкодування.

Листом вих. №8130/18ЦВ від 27.09.2018 позивача було повідомлено, що страховою компанією здійснюється самостійне з`ясування обставин страхового випадку.

Листом вих. №8834/18ЦВ від 24.10.2018 AT "Страхова компанія "АХА Страхування", керуючись п. п. 9, 25.2, 30.5. договору, повідомлено позивачу про відмову у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на відсутність правових підстав для визнання заявленого випадку страховим та здійснення виплати страхового відшкодування. Мотивуючи відмову у виплаті страхового відшкодування, відповідачем зазначено, що 19.07.2018 Дніпровським УП ГУ Національної поліції в м. Києві порушено кримінальне провадження № 0006876 по факту вчинення шахрайських дій, направлених на інсценування незаконного заволодіння автомобілем Porsche Cayenne реєстраційний номер НОМЕР_3 , з метою отримання страхової виплати в розмірі 650 000,00 грн. з правовою кваліфікацією за ст. 190 ч. 4 Кримінального кодексу України. Також, відмова у виплаті страхового відшкодування обґрунтована порушенням позивачем обов`язків визначених п. 27.1.3, п. 28.1.1.5., 27.1.12. договору страхування.

Не погоджуючись із відмовою відповідача у виплаті страхового відшкодування позивач звернувся до суду із даним позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія"АХА Страхування" страхового відшкодування у розмірі 585000,00 грн., а також нарахованих у зв`язку із простроченням виплати страхового відшкодування пені у розмірі 6786,00 грн., 3% річних у розмірі 7837,00 грн. та інфляційного нарахування у розмірі 17005,21 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Як встановлено судом вище, між ТОВ "Перша газопромислова компанія" як страхувальником та ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" як страховиком було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту "Все включено" №bm44936а8к5, предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом Porsche Cayenne, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Отже, між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 67 Цивільного кодексу України та Закону України "Про страхування".

Статтею 979 Цивільного кодексу України, за договором срахування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування; пункт 2 частини першої статті 980 ЦК України).

Згідно із ст. 1 Закону України "Про страхування" № 85/96-ВР від 07.03.1996, страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 8 Закону України "Про страхування" визначено, що страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Як встановлено судом вище , 24.04.2018 шляхом телефонного звернення до контакт-центру страховика надійшло повідомлення керівника ТОВ "Перша газопромислова компанія", Старих О.А., про настання події, а саме: незаконне заволодіння застрахованим за договором страхування транспортного засобу Porsche Cayenne, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яке було вчинено в період часу з 20.04.2018 по 24.04.2018 за адресою: м. Київ, вул. Микільсько-Слобідська, 1-А.

Згодом, 04.05.2018 ТОВ "Перша газопромислова компанія" подано до AT "Страхова компанія "АХА Страхування" письмову заяву про незаконне заволодіння транспортним засобом за договором добровільного страхування транспортного засобу щодо незаконного заволодіння ТЗ Porsche Cayenne, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яке було вчинено в період часу з 20.04.2018 по 24.04.2018 за адресою: м. Київ, вул. Микільсько-Слобідська, 1-А.

Пунктом 9 договору страхування передбачено перелік застрахованих ризиків, а саме: "Викрадення"; "Збитки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди"; "Збитки внаслідок інших подій".

Відповідно до п. 25.2. договору страхування до страхових ризиків належать: п. 25.2.1. "Викрадення" - незаконне заволодіння транспортним засобом під час його знаходження в будь-якому місці в будь-який час, з урахуванням умов, вказаних в розділі 17 цього договору, шляхом:

п. 25.2.1.1. Грабежу - відкритого викрадення транспортного засобу;

п. 25.2.1.2. Крадіжки - таємного викрадення транспортного засобу;

п. 25.2.1.3. Розбою - нападу з метою заволодіння транспортного засобу, поєднаного з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу або погрозою застосування такого насильства.

За приписами статті 989 ЦК України та статті 21 Закону України "Про страхування" страхувальник зобов`язаний, зокрема, вживати заходів щодо запобігання збиткам, завданим настанням страхового випадку, та їх зменшенню; повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором. Договором страхування можуть бути встановлені також інші обов`язки страхувальника.

Підстави для відмови страховика у здійсненні страхової виплати або страхового відшкодування встановленні статтею 991 ЦК України та статтею 26 Закону України "Про страхування", згідно з якими страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов`язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 991 ЦК України та ч. 2 ст. 26 Закону України "Про страхування" договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону.

Рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови (ч. 3 ст. 991 ЦК України).

Відповідно до п. 30.5. договору страхування передбачено право страховика відмовити у виплаті страхового відшкодування, якщо:

п. 30.5.3. Страхувальник надав Страховику неправдиву інформацію про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку та/або у разі надання Страхувальником на запит Страховика відомостей, які не відповідають дійсності по фактах, що стосуються страхового випадку і його обставин;

п. 30.5.4. Страхувальник не дотримав строків надання повідомлення про подію згідно з п. 27.1.3. договору та/або письмового повідомлення про подію згідно з п. 28.1.1.5. договору без поважних на це причин або створював Страховикові перешкоди у визначенні обставин страхового випадку та розміру збитків (своєчасно не надав пошкоджений транспортного засобу для огляду, не повідомив дійсні обставини страхового випадку та ін.);

п. 30.5.6. Страхувальник (його представник) не виконав обов`язків, передбачених умовами договору, окрім п. 27.1.11. договору, в т.ч. не виконав вимоги Страховика щодо надання всіх необхідних документів та/або інформації стосовно події, що має ознаки страхового випадку;

п. 30.5.25. Під час досудового розслідування встановлено обставини, що унеможливлюють визнання події страховим випадком.

Відповідно до п. 30.2.23 договору страхування не є страховим випадком незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене способом іншим, ніж крадіжка, грабіж чи розбій (наприклад, внаслідок шахрайських дій третіх осіб) та/або вчинене під час подій, зазначених в п. 30.2.15 цього договору).

Як підтверджено матеріалами справи, по факту незаконного заволодіння транспортним засобом Porsche Cayenne, реєстраційний номер НОМЕР_1 , СВ Дніпровським УП ГУНП у м. Києві, 24.04.2018 було внесено відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР за №0004060, з попередньою кваліфікацією за ч. 3 ст. 289 КК України.

При цьому, у витязі з ЄРДР за №0004060 відсутні відомості щодо способу вчинення заволодіння транспортним засобом. Будь-яких доказів в підтвердження того, що незаконне заволодіння транспортним засобом було одним із способів: крадіжка, грабіж чи розбій, матеріали справи не містять та позивачем суду не надано.

Водночас, 19.07.2018 Дніпровським УП ГУ Національної поліції в м. Києві порушено кримінальне провадження № 0006876 по факту вчинення шахрайських дій, направлених на інсценування незаконного заволодіння автомобілем Porsche Cayenne, реєстраційний номер НОМЕР_3 , з метою отримання страхової виплати в розмірі 650 000,00 грн. з правовою кваліфікацією за ст. 190 ч. 4 Кримінального кодексу України (витяг з ЄРДР за №0006876 СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві, довідка Дніпровського УП ГУНП в м. Києві від 20.07.2018 за №8017СВ/125/50-2018).

При цьому, порушення вказаного кримінального провадження за заявою Адвокатського об`єднання "Мельник, Малазов і партнери" з яким відповідачем було укладено договір про надання правової допомоги не суперечить умовам договору страхування та нормами законодавства.

Окрім того, умовами договору страхування передбачено право страховика перевіряти достовірність повідомленої страхувальником інформації та наданих документів, а також виконання страхувальником умов Договору та Правил (п. 26.3.1); робити запити про відомості, пов`язані зі страховим випадком та належним виконанням страхувальником умов договору та правил, до правоохоронних органів, банків, медичних закладів та інших підприємств, установ та організацій, що володіють інформацією про обставини страхового випадку, а також самостійно з`ясовувати причини та обставини страхового випадку (п. 26.3.3).

Доводи позивача про те, що кримінальне провадження №0006876 відсутнє спростовуються витягом з ЄРДР за №0006876 СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві.

З урахуванням наведеного, з огляду на встановлені під час досудового розслідування обставини, оскільки матеріалами справи не підтверджено, що незаконне заволодіння транспортним засобом Porsche Cayenne, реєстраційний номер НОМЕР_3 було вчинене одним із визначених у договорі способів, а саме: крадіжка, грабіж, розбій, суд прийшов до висновку про обґрунтованість доводів відповідача щодо відсутності підстав визнати заявлену позивачем подію як страховий випадок.

Також, судом враховано, що у довідці Дніпровського УП ГУНП у м. Києві № 538/125/20 від 08.11.2018 щодо досудового розслідування кримінального провадження №0006876 від 19.07.2018р. за ст. 190 ч. 4 Кримінального кодексу України було вказано, що зібраними в процесі досудового розслідування доказами спростовується версія про незаконне заволодіння транспортним засобом марки Porsche Cayenne 2007 р.в., д.н.з. НОМЕР_3 шляхом крадіжки, грабежу, розбою, проте не виключається можливість незаконного заволодіння зазначеним автомобілем способом, зокрема шляхом шахрайства.

У довідці Дніпровського УП ГУНП у м. Києві № 48/св501 від 22.11.2018 по кримінальному провадженню №0004060 від 24.04.2018 за ч. 3 ст. 289 КК України зазначено, що зібраними в процесі досудового розслідування доказами не підтверджується, що автомобіль Porsche Cayenne, р.н. НОМЕР_3 , та ключі до нього вибули з володіння власника даного автомобіля поза його волі, що спростовує версію використання не оригінальних (не заводських) ключів до замку запалювання автомобіля Porsche Cayenne, р.н. НОМЕР_3 та свідчить про те, що автомобіль Porsche Cayenne, р.н. НОМЕР_3 та ключі до нього на добровільних засадах були передані невстановленій слідством особі, яка зафіксована на камерах відеонагляду. Таким чином, зібраними в процесі досудового розслідування доказами спростовується версія про незаконне заволодіння автомобілем Porsche Cayenne, р.н. НОМЕР_3 , шляхом крадіжки, грабежу, розбою, проте не виключається можливість незаконного заволодіння зазначеним автомобілем іншим способом, зокрема шляхом шахрайства.

Вказані вище обставини також були зазначені у довідках Дніпровського управління поліції ГУНП у м. Києві № 48/СВ73 від 17.01.2019, №м-1837/125/50-2019 від 17.04.2019.

Отже, вказаними вище довідками також підтверджено, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні за №0004060 встановлено обставини, що унеможливлюють визнання події страховим випадком.

Також, з матеріалів справи вбачається, що позивач, всупереч договірним зобов`язанням за договором добровільного страхування наземного транспорту не здійснив заходів належного повідомлення відповідача про настання страхового випадку та не здійснив своєчасних заходів, спрямованих на розшук зниклого транспортного засобу, з огляду на наступне.

Згідно із п. 29.2 договору страхування, страхове відшкодування сплачується страхувальнику тільки після того, як повністю будуть встановлені причини та розмір збитку. Страхувальник зобов`язаний надати страховику усі необхідні документи та/або інформацію, що підтверджують причини та розмір збитку, перелік яких наведено в розділі 28 договору. Ненадання вказаних документів та/або інформації дає страховику право відмовити у виплаті відшкодування як в цілому, так і в частині збитку, не підтвердженій такими документами та/або інформацією.

Відповідно до пункту 28.1.1.5 договору у випадку викрадення автомобіля позивач зобов`язаний надати письмове повідомлення про подію за формою, визначеною страховиком, протягом 3 (трьох) робочих днів (незалежно від фіксації повідомлення через контакт-центр страховика у телефонному режимі).

Згідно із п. 27.1. договору в разі настання передбаченої у п. 25.2. договору страхування події страхувальник зобов`язаний:

- протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту настання події сповістити про це Страховика шляхом надання Повідомлення про настання події, що має ознаки страхового випадку (повідомлення про подію - п. 28.1.1. договору). У випадку, коли виконання вказаних вимог було неможливим, страхувальник повинен довести це документально (п. 27.1.3. договору страхування);

надати страховику можливість провести розслідування обставин страхової події, надати йому докладну та достовірну інформацію (в. т.ч. таку, яка являє собою комерційну таємницю), що стосується цього питання (п. 27.1.10. договору);

у випадку викрадення транспортного засобу в день подання страховику письмового повідомлення про подію, передати представнику страховика основний та додатковий комплекти ключів до замку запалювання транспортного засобу, ключі механічного пристрою для запобігання викраденню, пристрої дистанційного управління системою для запобігання викраденню, а також документи, які надають право на управління застрахованим транспортним засобом (в тому числі, але не виключно: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, довіреність (у випадку її наявності), тимчасовий реєстраційний талон, подорожній лист службового автомобіля), або довідку про їх вилучення органами МВС (п. 27.1.12.).

Обов`язки страхувальника, вказані у п. 26.2., п. 27.1 цього договору, за виключенням п. 26.2.1. Договору, в однаковій мірі розповсюджуються на осіб, що вказані в розділі 8 Договору як особи, допущені до керування застрахованим транспортного засобу. Порушення вказаними особами цих вимог тягне за собою ті ж наслідки, що і невиконання їх Страхувальником (п. 27.2. договору).

З письмовим повідомленням про подію (заява про незаконне заволодіння транспортного засобу) позивач звернувся до Відповідача лише 04.05.2018 р., тобто на шостий робочий день після події (24.04.2018 виявленого зникнення застрахованого транспортного засобу), що є порушенням обов`язку щодо строків письмового повідомлення про подію страховика, передбаченого п.п. 27.1.3., 28.1.1.5. договору.

Свідоцтво про реєстрацію застрахованого транспортного засобу також було передано відповідачу 04.05.2018, тобто з порушенням, строків, передбачених п. 27.1.12. договору страхування.

Посилання позивача на те, що несвоєчасне повідомлення було зумовлене тим, що працівниками страховика було повідомлено, що письмову заяву можна буде подати після отримання довідки з поліції, не підтверджені жодними доказами та визнаються судом необґрунтованими.

Окрім того, як зазначено відповідачем, у процесі врегулювання заявленого випадку з метою встановлення дійсних обставин використання транспортного засобу Porsche Cayenne, реєстраційний номер НОМЕР_3 та усунення розбіжностей між інформацією отриманою від ТОВ "Перша газопромислова компанія" встановленою страховиком щодо використання вказаного автомобіля, страховиком листами від 26.06.2018 вих. № 6367/12ЦВ, № 6368/12ЦВ, № 6369/12ЦВ було запропоновано ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та керівнику ТОВ "Перша газопромислова компанія" з`явитись в офіс страхової компанії для надання письмових пояснень.

Проте, вимоги, викладені у листах від 26.06.2018 вих. № 6367/12ЦВ, вих. №6368/12ЦВ, вих. № 6369/12ЦВ залишені без задоволення, у зв`язку із чим суд вважає обґрунтованими доводи відповідача, що відсутність пояснень вище вказаних осіб позбавило страховика можливості встановити дійсні обставини справи, що є порушенням обов`язку, передбаченого п. 27.1.10. договору страхування.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

З огляду на встановлені судом обставини, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку, що відповідач правомірно відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, у зв`язку з чим позовна вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування в розмірі грн. є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню 585000,00 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені у розмірі 6786,00 грн., 3% річних у розмірі 7837,00 грн. та інфляційного нарахування у розмірі 17005,21 грн., суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

За приписами ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст. 992 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування" у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

У відповідності з ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки, вимоги про стягнення пені, 3% річних та інфляційних є похідними від основної вимоги позивача, в якій судом відмовлено, то вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 6786,00 грн., 3% річних у розмірі 7837,00 грн. та інфляційного нарахування у розмірі 17005,21 грн. є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідністю "Перша газопромислова компанія" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія"АХА Страхування" про стягнення 616628,21 грн.

Судові витрати за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 17.05.2019.

Суддя О.В. Гулевець