СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2019 р. Справа № 905/2012/18

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Геза Т.Д., суддя Плахов О.В.

за участю секретаря судового засідання Голозубової О.І.

Судове засідання проводиться в режимі відеоконференції. Суд відповідальний в режимі відеоконференції : Донецький апеляційний суду та Дніпровський районний суд м. Києва

та за участю:

до приміщення Донецького апеляційного суду у м. Маріуполь прибув представник ПрАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" - Краснопьоров О.С. (довіреність № 30 від 02.01.2019);

з Дніпровським районним судом міста Києва зв`язок встановлено не було, що підтверджується актом № 399 від 13.05.2019 складеним відповідальними особами Східного апеляційного господарського суду,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (вх. №944 Д/2) на рішення ухвалене Господарським судом Донецької області о 14 годині 35 хвилин 14.02.2019 (дата складення повного тексту 22.02.2019) у приміщенні Господарського суду Донецької області суддею Г.Є. Курило у справі № 905/2012/18

за позовом АТ "Українська залізниця" в особі філії "Дарницький вагоноремонтний завод", вул. Алмаатинська,буд. 74, м. Київ, 02092

до Приватне АТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" вул. Левченка, буд. 1, м. Маріуполь,87504

про стягнення 941937,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Дарницький вагоноремонтний завод", м. Київ звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" про відшкодування шкоди в розмірі 941 937,00 грн.

В обґрунтування заявленого позову вказує, що внаслідок порушення відповідачем Правил маневрової роботи на ст. Рудна було пошкоджено напіввагон №60491255, який є власністю позивача. За твердженням позивача, пошкоджений вагон підлягає виключенню із інвентарного парку через неможливість його подальшої експлуатації. Із посиланням на Правила користування вагонами і контейнерами позивач просить зобов`язати Приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" відшкодувати вартість пошкодженого вагону, визначену згідно експертного висновку.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 14.02.2019 позов задоволено повністю. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Дарницький вагоноремонтний завод" майнову шкоду у розмірі 941937,00грн., судовий збір в розмірі 14129,06грн.

Відповідач не погодився з прийнятим у справі рішенням та звернувся з апеляційною скаргою. У скарзі посилається на неповне дослідження обставин справи місцевим господарським судом та невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.

Вказує на те, що в акті пошкодження вагону не зазначено в чому саме полягає порушення з боку відповідача, відсутні посилання на конкретний пункт правил маневрової роботи. Також вказує на те, що місцевим господарським судом не надано оцінки тому факту, що з акту про порушення не вбачається посад та прізвищ осіб, які підписали акт. Наявні фотохарактеристики пошкоджень вагону не доводять, що сфотографований саме спірний вагон.

Просить скасувати оскаржуване рішення повністю та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Автоматизованою системою розподілу справ (скарг) між суддями визначено склад колегії суддів для розгляду даної справи : головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Геза Т.Д., суддя Плахов О.В. (витяг з протоколу розподілу від 25.03.2019).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.04.2019 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні 13.05.2019. Визнано не обов`язковою явку до судового засідання представників сторін.

За клопотанням сторін ухвалено про участь в судовому засіданні представників позивача та відповідача в режимі відеоконференції. Відповідальними судами за проведення відеоконференції визначено: Дніпровський районний суд міста Києва та Донецький апеляційний суд.

Від позивача надійшов відзив (вх. 4301 від 26.04.2019) на апеляційну скаргу, в якому наводить заперечення щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі. Наводить обґрунтування своєї позиції у справі та просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення Господарського суду Донецької області залишити без змін.

Крім того, від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції. У клопотанні просить суд долучити до матеріалів справи додаткові фотозображення спірного напіввагону № 60491255. Вказує на те, що до суду першої інстанції зазначені докази не були долучені через те, що саме в апеляційній скарзі відповідач висловив сумніви стосовно оцінки спірного вагону через те, що з доданих до оцінки вагону фото не можливо ідентифікувати, що на фото саме спірний вагон. Однак, під час розгляду справи в суді першої інстанції таких заперечень висловлено не було, тому позивач не вважав за необхідне надавати зазначені додаткові докази.

В судове засідання Східного апеляційного господарського суду представники сторін не прибули.

До Донецького апеляційного суду прибув представник апелянта відповідно до ухвали Східного апеляційного господарського суду про участь представника в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Дніпровський районний суд міста Києва на зв`язок зі Східним апеляційним господарським судом не вийшов, що підтверджується актом № 399 від 13.05.2019 складеним відповідальними особами Східного апеляційного господарського суду.

До Східного апеляційного господарського суду надійшло клопотання філії "Дарницький вагоноремонтний завод" АТ "Українська залізниця" (вх. 4706 від 13.05.2019), яке направлено засобами поштового зв`язку 10.05.2019. У клопотанні зазначає про те, що про час місце та дату судового засідання він повідомлений належним чином, доводи та заперечення, які викладені у відзиві на апеляційну скаргу, підтримує в повному обсязі та наполягає на відмові Приватному акціонерному товариству "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" у задоволенні вимог апеляційної скарги в повному обсязі та залишенні в силі рішення Господарського суду Донецької області від 14.02.2019. Вказує на зайнятість представників АТ "Укрзалізниця" при розгляді інших справ та відсутність можливості забезпечити участь представника в судовому засіданні.

Зважаючи на те, що явка представників сторін до судового засідання не визнавалась судом обов`язковою апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутністю представника позивача.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Розглянувши клопотання позивача про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, які не були подані до суду першої інстанції, суд зазначає про наступне.

Статтею 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 80 ГПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подавати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Згідно статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 статті 269 ГПК України закріплено суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частина 3 статті 269 ГПК України передбачає, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин , що об`єктивно не залежали від нього.

Позивач не навів обставин, які заважали чи унеможливлювали йому подавати такі докази до суду першої інстанції під час розгляду справи. Посилання позивача на те, що апелянт звернув увагу на недоліки у звіті про оцінку спірного вагону щодо неякісних фотознімків у звіті не доводять неможливості подання якісних знімків до суду першої інстанції.

Зважаючи на викладене, апеляційний господарський суд долучив додатково подані докази до матеріалів справи, однак не приймає зазначені докази до уваги під час розгляду апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, напіввагон № 60491255 належить на праві власності Акціонерному товариству "Українська залізниця" та обліковується на балансі філії "Дарницький вагоноремонтний завод" згідно акту приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів.

12.02.2016 на СП 90 СП 94 ст. Рудна ПрАТ "ММК ім. Ілліча" сталося пошкодження напіввагону № 60491255, про що складений акт загальної форми ФГУ-23 та акт №016 про пошкодження вагона форми ВУ-25М. В акті встановлено, що винною стороною в скоєному пошкодженні вагону є ПрАТ "ММК імені Ілліча".

Акт загальної форми ФГУ-23 від 12.02.2016 підписаний двома робітниками залізниці, акт № 016 форми ВУ-25М від 12.02.2016 підписано представником структурного підрозділу, начальником структурного підрозділу Волноваського вагонного депо, а також представником підприємства, винного у пошкодженні вагона ПрАТ "ММК імені Ілліча".

В акті №016 від 12.02.2016 зазначено, що пошкодження вагону сталося внаслідок порушення Правил маневрової роботи з вини ПрАТ "ММК імені Ілліча", вартість збитку від пошкодження вагону буде визначено власником. Згідно даних цього ж акту в результаті пошкодження напіввагон підлягає виключенню із інвентарного парку. Відомості про направлення напіввагону на ремонт в акті відсутні.

25.02.2016 ПАТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" структурний підрозділ "Волноваське вагонне депо" направило на адресу ПрАТ "ММК ім. Ілліча" лист № 07/229 із вимогою надати вагон аналогічного типу замість того, що був пошкоджений, а у разі неможливості відшкодувати його вартість. У відповідь на цей лист відповідач своїм листом від 14.04.2016 № 94/176 повідомив, що підприємство не має технічної можливості надати вагон аналогічного типу та для прийняття рішення про врегулювання спору просило надати інформацію про залишкову вартість вагону.

У подальшому позивач направив лист від 21.10.2016 № 3177 на адресу відповідача із вимогою відшкодувати вартість напіввагону в сумі 636624,00 грн. без ПДВ (763948,80грн. з ПДВ), а також послуги незалежної оцінки. До листа був наданий звіт про оцінку вартості вантажного напіввагону. Докази отримання відповідачем листа 01.11.2016 наявні в матеріалах справи.

Матеріали справи містять лист ПрАТ "ММК ім. Ілліча" від 26.05.2017 №94/522, адресований начальнику філії "ДВРЗ" ПАТ "Укрзалізниця", у якому відповідач визнає, що дійсно у лютому 2016 року на під`їзному шляху ПрАТ "ММК ім. Ілліча" в результаті порушення Правил маневрових робіт було пошкоджено вагон № 60491255. Крім того, відповідач повідомляє, що визнає свою вину у пошкодженні вагону, однак не має можливості надати відповідний вагон замість пошкодженого. З метою узгодження суми до відшкодування відповідач пропонує провести зустріч уповноважених представників.

Листом від 01.12.2017 №4661 позивач знов звернувся до відповідача з вимогою відшкодувати вартість напіввагону № 60491255 в розмірі 682000,00грн. з ПДВ, а також послуги незалежної оцінки, відповідач 05.12.2017 отримав лист від 01.12.2017 №4661 зі звітом з незалежної оцінки майна від 07.11.2017, однак відповіді на зазначений лист до позивача не надходило.

На підтвердження розміру заподіяної шкоди позивач надав звіт про оцінку майна № 18/06/27 від 12.07.2018, підготовлений Українською універсальною біржею "Капітал", згідно якого вартість на піввагону №60491255 складає 941937,00грн. з ПДВ.

Зважаючи на те, що ПрАТ "ММК ім. Ілліча" не відшкодувало в добровільному порядку вартість пошкодженого напіввагону, АТ "Українська залізниця" в особі філії "Дарницький вагоноремонтний завод" звернулось до суду з позовом, в якому просило зобов`язати Приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча".

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд дійшов висновку про їх доведеність, обґрунтованість та відсутність доказів, які б підтверджували, що винна сторона відшкодувала позивачеві вартість пошкодженого напіввагону.

Доводами апеляційної скарги є:

- з акту про пошкодження вагону не вбачається в чому саме полягає порушення з боку відповідача (який конкретно пункт Правил маневрової роботи порушений з боку відповідача) та якими доказами це підтверджується.

Апелянт вважає, що без зазначення конкретного пункту та суті порушення з боку відповідача не можна вважати доведеним факт здійснення відповідачем порушення цих Правил.

- з акту про пошкодження неможливо встановити посади осіб, чиї підписи містяться в акті, також не зазначені ініціали осіб, які цей акт склали та підписали;

- з наявної в звіті про оцінку майна фотохарактеристики спірного напіввагону не можливо встановити, що на фото є саме спірний напіввагон;

- оцінка спірного напіввагону здійснена позивачем станом на 27.06.2018, тоді як з позовом позивач звернувся до суду лише 25.10.2018, тобто після спливу 4 місяців з дати оцінки, що на думку апелянта, не відповідає вимогам, встановленим ч. 3 статті 255 ГК України;

- вартість пошкодженого напіввагону заявлена позивачем до стягнення з урахуванням ПДВ, що, як вважає апелянт, є порушенням норм чинного законодавства, оскільки нормами закону не передбачено, що до складу збитків входить податкове навантаження.

Розглянувши вказані вище доводи апелянта, Східний апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусила зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2)доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відповідно до ч. 2 ст. 224 ГК України, під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

З огляду на специфіку регулювання правовідносин, пов`язаних із експлуатацією залізничного транспорту, до спірних правовідносин підлягають застосуванню: Статут залізниць України (затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998), Правила користування вагонами і контейнерами (зареєстровані в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за N 165/3458) та Правила складання актів (зареєстровані в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за N 567/6855).

Відповідно до положень статті 124 Статуту залізниць України за пошкодження і втрату вагонів, контейнерів на залізничних під`їзних коліях, у порту, на залізничній лінії, яка будується, під час навантаження або вивантаження засобами відправника або одержувача на станції, за пошкодження чи втрату знімних перевізних пристосувань (піддонів, строп, щитів, печей тощо), що належать залізниці, відправник, одержувач, порт, підприємство (організація) несуть матеріальну відповідальність перед залізницею у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Вантажовідправник, вантажоодержувач, порт, підприємство (організація) зобов`язані також відшкодувати залізниці збитки, завдані внаслідок пошкодження рухомого складу, перевантаження, неправильного навантаження, застосування неякісної упаковки або неправильного кріплення вантажу.

Тобто, спеціальна норма встановлює матеріальну відповідальність у випадках пошкодження вагонів, у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Відповідно до п. 20 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334, акт про пошкодження вагона (контейнера) складається у разі пошкодження вагона (контейнера) під час перевезення, навантаження, вивантаження вантажу, виконання маневрових робіт, а також в інших випадках для засвідчення обставин і розмірів пошкодження і є підставою для матеріальної відповідальності винних у пошкодженні згідно із статтею 124 Статуту залізниць України.

В п. 3 Правил складання актів зазначено, що акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності. Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами.

Згідно п. 19 Правил користування вагонами і контейнерами підставою для пред`явлення вантажовідправникам, вантажоодержувачам, власникам під`їзних колій, портам, підприємствам і організаціям, винним у пошкодженні вантажних вагонів (далі - винна сторона), претензій щодо відшкодування збитків є акт про пошкодження вагона форми ВУ-25 або ВУ-25М і акт загальної форми ГУ-23, які складаються відповідно до Правил складання актів.

Отже, підставою для відшкодування збитків, спричинених внаслідок пошкодження вагону, є наявність акту форми ВУ-25М і акт загальної форми ГУ-23, які складені відповідно до вимог Правил складання актів.

Східний апеляційний господарський суд вважає обґрунтованим та відповідним наведеним вище вимогам законодавства висновок місцевого господарського суду про те, що Правила складання актів та форма акту ВУ-25М не передбачають обов`язку щодо заповнення конкретних правил порушення маневрової роботи.

Отже, твердження апелянта щодо з акту про пошкодження вагону не вбачається в чому саме полягає порушення з боку відповідача (який конкретно пункт Правил маневрової роботи порушений з боку відповідача) є таким, що не ґрунтується на вимогах закону. Апелянт не наводить жодного положення та конкретної норми закону, які б передбачали, що акт повинен містити такі відомості.

Відповідно до акту №016 про пошкодження вагона форми ВУ-25М від 12.02.2016 саме відповідач є винним у пошкодженні вагона, що підтверджується підписом представника відповідача в акті, а також змістом листів відповідача від 14.04.2016 №94/176 та від 26.05.2017 №94/522. В листі від 26.05.2017 чітко зазначено: "ЧАО "ММК им. Ильича" признает свою вину в повреждении вагона № 60491255". Лист виконано на фірмовому бланку відповідача, підписано директором по транспорту та логістики Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" ОСОБА_1 .А та скріплено печаткою товариства (а.с. 36 т.1).

Крім того, Східний апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що відповідач, будучи обізнаний про наявність зазначеного акту, жодних заперечень щодо обставин, викладених в акті не висловлював та не надсилав їх позивачеві. Натомість, під час листування протягом тривалого часу (на протязі двох років) підтверджував факт вчинення його підприємством пошкоджень та висловлював намір щодо відшкодування їх вартості.

З урахуванням наведеного, Східний апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що факт наявності винної поведінки відповідача у спричиненні пошкоджень вагону є доведеними. Натомість посилання апелянта про недоведеність вини відповідача спростовується наявними в матеріалах справи доказами в тому числі листом відповідача від 26.05.2017.

Таким чином, апеляційний господарський суд вважає доведеним факт наявності всіх елементів правопорушення: протиправна поведінка (порушення правил маневрової роботи, не відшкодування в добровільному порядку вартості пошкодженого напіввагону); шкоди (факт пошкодження напіввагону, який є власністю АТ "Укрзалізниця" до стану виключення з інвентарного парку); причинний зв`язок (внаслідок дій працівників відповідача було здійснено пошкодження напіввагону); вина заподіювача шкоди (засвідчена актом та визнана відповідачем в листі) .

Відповідно до приписів ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

На підтвердження розміру заявлених вимог, позивач надав звіт про оцінку майна №18/06/27 Української універсальної біржі "Капітал" (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №73/17 від 06.02.2017, виданий Фондом державного майна України). Звіт підготовлений оцінювачем Котовим І.Б. (свідоцтво про включення інформації про оцінювача до Державного реєстру оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності №10678 від 17.09.2013, видане Фондом державного майна України).

Пунктом 105 Методики оцінки майна, затвердженої Постановою КМ України № 1891 від 10.12.2003, визначено, що дата оцінки визначається з урахуванням положень частини третьої статті 225 Господарського кодексу України, відповідно до якої під час визначення розміру збитків враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов`язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі коли вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків.

Згідно п. 107 Методики незалежна оцінка збитків проводиться із застосуванням оціночних процедур будь-якого з методичних підходів та їх поєднання, які найбільш повно відповідають меті оцінки, з урахуванням вимог статті 22 ЦК України. Обґрунтування застосування методичних підходів та окремих оціночних процедур у процесі оцінки зазначається у звіті про оцінку збитків.

Відповідно до п. 108 Методики оцінки майна у разі неможливості фізичного відновлення пошкодженого майна або коли вартість його відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу його складових, які зазнали пошкодження, та знос, що не підлягає усуненню під час ремонту, в сумі не меншій за ринкову вартість такого майна до завдання майнової шкоди, розмір реальних збитків дорівнює ринковій вартості неспеціалізованого майна, визначеній із застосуванням порівняльного та (або) дохідного підходів, або залишковій вартості відтворення (заміщення) спеціалізованого майна, визначеній із застосуванням витратного підходу, виходячи з його стану до розкрадання, нестачі, знищення, псування. За умови повернення пошкодженого майна особі, якій завдано збитків, розмір реальних збитків дорівнює вартості такого майна, визначеній на дату оцінки з урахуванням його стану до розкрадання, нестачі, знищення, псування, зменшеній на вартість пошкодженого майна, визначену з урахуванням його стану після розкрадання, нестачі, знищення, псування.

У звіті про оцінку майна №18/06/27 від 12.07.2018 оцінювач зазначив, що витратний підхід не в повній мірі відповідає меті оцінки (не врахований вплив капітальних ремонтів на первісну вартість, попит та пропозиція на подібні об`єкти), в той час як порівняльний підхід відображує тенденції на ринку подібного майна, при цьому враховані витрати на митні процедури, курс валют на дату оцінки, тому заперечення відповідача стосовно того, що оцінювачем не обґрунтовано надання переваги порівняльного методу перед витратним є помилковим.

З урахуванням того, що доказів повернення напіввагону позивачу відповідачем не надано, що не заперечується останнім, отже, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підстав для зменшення вартості розміру збитків на вартість деталей та складових частин не має.

Згідно таблиці розрахунку вірогідної вартості напіввагону №60491255 до пошкодження порівнянням з подібними об`єктами використовувались об`єкти 2008 року та 2018 року побудови. Відповідачем не доведено наявності у відкритих джерелах пропозицій щодо продажу об`єктів із технічними характеристиками більш схожими до об`єкту оцінки, ніж ті, що були обрані оцінювачем.

Відповідно до розділу третього звіту "Дата оцінки та термін використання звіту з оцінки майна" термін використання звіту - 12 місяців. Дата оцінки 27.06.2018. Отже термін використання звіту 27.06.2019. З позовом до суду позивач звернувся у жовтні 2018 року, тобто термін використання звіту на момент звернення з позовом та прийняття оскаржуваного рішення місцевим господарським судом ще не сплинув.

З огляду на зазначене, апеляційний господарський суд вважає безпідставним посилання апелянта на те, що термін дії оцінки на момент звернення з позовом сплив.

Апеляційний господарський суд вважає, що посилання апелянта на неякісні фотознімки пошкодженого напіввагона додані до звіту є необґрунтованим та таким, що не доводять неналежність наданого звіту про оцінку з урахуванням наступного.

У відповідності до ст. 13 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності.

Відповідач рецензування звіту про оцінку майна №18/06/27 Української універсальної біржі "Капітал" не замовляв, не заявляв клопотання про призначення судової експертизи для визначення ринкової вартості напіввагону, не надав іншу оцінку майна, яка би спростувала висновки Української універсальної біржі "Капітал".

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд вважає безпідставними посилання апелянта на невідповідність та недоведеність висновків щодо вартості пошкодженого напіввагону, викладених у звіті про оцінку, дійсним обставинам.

Необґрунтованим та невідповідним положенням чинного законодавства та обставинам справи апеляційний господарський суд вважає посилання апелянта на безпідставність включення до складу вартості пошкодженого напіввагону податку на додану вартість з огляду на таке.

У відповідності до п. 10 Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 р. N 116 із сум, стягнутих відповідно до цього Порядку, здійснюється відшкодування збитків, завданих підприємству, установі і організації з урахуванням фактичних витрат підприємства на відновлення пошкоджених або придбання нових матеріальних цінностей та вартості робіт з їх відновлення.

Відповідно до статті 22 ЦК України збитками є, в тому числі, витрати, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права, а тому вартість напіввагону з урахуванням ПДВ є розміром саме тих витрат, які потерпіла особа повинна понести з метою придбання нового вагону

Листом 30.12.2016 № 28710/6/99-99-15-03-02-15 Державна фіскальна служба України за результатами аналізу статей 185, 187,188,189, 225,226 Податкового кодексу України зазначила, що грошові кошти, що надходять платнику ПДВ на його банківський рахунок як відшкодування збитків за пошкоджене або знищене майно (без урахування штрафних санкцій і пені), розцінюються як компенсація вартості такого майна та відповідно включається до бази оподаткування ПДВ.

З урахуванням викладеного, покладення чинним законодавством України на позивача сплати ПДВ за отримання грошових коштів на відшкодування збитків, завданих відповідачем, зумовлює необхідність стягнення на користь позивача відповідного розміру ПДВ.

Вказані обставини належним чином досліджені місцевим господарським судом та об`єктивно оцінені.

Зважаючи на наведене, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що оскаржуване рішення Господарського суду Донецької області законне, обґрунтоване, ухвалене при належному, повному та об`єктивному дослідженні обставин справи та вірному застосуванні норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження в матеріалах справи, тому її вимоги залишаються без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - без змін.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги витрати апелянта у вигляді сплаченого судового збору за звернення з апеляційною скаргою покладаються на апелянта відповідно до положень статті 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281, 282 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 14.02.2019 у справі № 905/2012/18 залишити без змін.

Порядок та строки оскарження постанови Східного апеляційного господарського суду встановлені статтями 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 15.05.2019

Головуючий суддя І.А. Шутенко

Суддя Т.Д. Геза

Суддя О.В. Плахов