ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

"20" травня 2019 р. Справа № 922/1331/18

Вх. номер 10516

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання Горбачовій О.В.

розглянувши заяву боржника (вх.№10516 від 26.04.2019) про відстрочку виконання рішення по справі

за позовом: Міністерства оборони України, (03168, м.Київ, просп.Повітрофлотський, 6, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄФГ Трейдинг", (63503, Харківська область, м.Чугуїв, вул.Жадановського, буд.7; )

про стягнення 4 454 844,90 грн.

за участю представників:

стягувача - Полторака С.Т.

боржника - ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

В провадженні господарського суду Харківської області знаходилась справа №922/1331/18 за позовом Міністерства оборони України, м.Київ до ТОВ "ЄФГ Трейдинг", м. Чугуїв про стягнення коштів.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 02.10.2018 р. по справі №922/1331/18 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄФГ Трейдинг" (боржника) на користь Міністерства оборони України (стягувача) 4 454 844,90 грн. пені за порушення умов Договору № 286/1/17/11 від 15.05.2017р. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 66 822,67 грн.

26.04.2019 р. до суду надійшла заява боржника (вх.№10516) про відстрочку виконання вищезазначеного рішення.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 26.04.2019 р., у зв`язку з відпусткою судді Рильової В.В., для розгляду вищезазначеної заяви визначено суддю Аріт К.В.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 26.04.2019 р. було відкладено вирішення питання про прийняття до розгляду заяви про відстрочку виконання рішення Господарського суду Харківської області від 02.10.2018 р. по справі №922/1331/18 до повернення справи №922/1331/18 з Касаційного Господарського суду до господарського суду Харківської області.

11.05.2019 р. справа №922/1331/18 повернулась до господарського суду Харківської області.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 13.05.2019 р. заяву про відстрочку виконання рішення прийнято до розгляду та призначено судове засідання на 20.05.2019р.

У судовому засіданні представник заявника (боржника) Нестеренко С.О. (ордер ХВ№1894 від 19.03.19р., адвокат) заяву про відстрочку виконання рішення підтримував, просив її задовольнити.

У судовому засіданні представник стягувача Вельма І.О. (довіреність №220/534/Д від 03.12.18р.) заперечував проти задоволення заяви про відстрочку виконання рішення, вважає її необґрунтованою.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Боржник в обґрунтування заяви про надання відстрочки зазначає, що спір виник перш за все з вини стягувача за наступних обставин.

27.02.2017 р. Міністерством оборони України в електронній системі закупівель Prozorro га сайті https://prozorro.gov.ua/ було розміщено оголошення про проведення відбору учасників на закупівлю нафти і дистилятів: «Нафта і дистиляти (09130000-9) (бензин, авіаційний газ) Petroleum and distillbtes (09130000-9) (Petrol, Aviation kerosene)» номер UA НОМЕР_1 -а.

15.05.2017 р. між Міністерством оборони України, як замовником, та ТОВ «ЄФГ Трейдинг», як постачальником, укладено договір №286/1/17/11 (далі-Договір) на постачання для державних потреб нафти та дистилятів (авіаційний газ), для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) у кількості 6100,00 тон на загальну вартість 121995120,00 грн. Строк постачання за умовами Договору встановлено до 31.05.2017 р. включно.

Боржник зазначає, що беручи зобов`язання (подаючи заявку на участь у державних закупівлях) ТОВ «ЄФГ Трейдинг» за лотом №2 щодо закупівлі нафти і дистилятів виходило із правомірного розрахунку того, що відповідно до ст.7 Закону України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони», договір державних закупівель буде укладено у строк не раніше ніж через чотири робочі дні та не пізніше ніж через 10 робочих днів з дня оприлюднення на веб-порталі Уповноваженого органу про намір укласти договір про закупівлю - тобто 06.04.2017 р. і на виконання зобов`язань у постачальника буде не менше 55 календарних днів.

Проте, договір був укладений лише 15.05.2017 р., що призвело до неможливості виконати його умови у строк.

Стягувачем порушено умови Договору в частині розрахунків, а саме, проведено розрахунки з порушенням п.4.1 Договору та замість розрахунків в межах 30 днів з моменту отримання товару він розрахувався з прострочкою 118 днів, чим сприяв неможливості виконати договір в повному обсязі.

У зв`язку з чим Боржник зазначає, що має право на отримання від стягувача по Договору 5774360,92 грн., з яких 4590340,48 грн. інфляційних, 1184020,44 грн. 3% річних за прострочення виконання зобов`язань.

Крім того, ТОВ «ЄФГ Трейдинг» при укладенні договору в порядку забезпечення своїх зобов`язань по Договору надало Гарантію ПАТ «Український будівельно-інвестиційний банк» від 15.03.2017 р. Відповідно до даної гарантії ПАТ «Український будівельно-інвестиційний банк» виступив гарантом належного виконання договору боржником. 23.04.2018 р. Гарант за кошти боржника сплатив на користь стягувача суму гарантії в розмірі 609975600 грн. «за неналежне виконання умов договору», в розмірі, що значно перевищує розмір нарахованої пені.

Тобто, понесені витрати, а саме, сплата банківської гарантії на рахунок стягувача в розмірі 6099756 грн., отримані, але не відшкодовані збитки з боку позивача (стягувача) на користь відповідача в розмірі 5774360,92 грн. вже поставили відповідача (боржника) у скрутне становище, а подальша виплата боргу за рішенням по справі №922/1331/18 призведе до банкрутства підприємства боржника.

Боржник просить суд надати відстрочку виконання рішення на підставі наступних обставин:

1.Боржник вже сплатив штрафні санкції стягувачу в розмірі значно більшому ніж передбачено судовим рішенням, тобто інтереси стягувача не порушуються.

2.Боржник також має зустрічні грошові вимоги за даним Договором, а саме, 5774360,92 грн., з яких 4590340,48 грн. інфляційних, 1184020,44 грн. 3% річних за прострочення виконання зобов`язань стягувачем. Свої інтереси боржник захищає, подавши позов до стягувача до Господарського суду м.Києва, справа №910/1279/19.

3.Сплата боржником на рахунок стягувача 6099756 грн. значно погіршило фінансовий стан боржника та поставило його на межу банкрутства.

4. Ступінь вини відповідача у виникненні спору є незначною, оскільки боржник законно передбачав наявність у нього 55 днів на виконання договору, забезпечив виконання та відшкодування збитків позивача банківською гарантією, розраховував на своєчасне виконання умов договору з боку позивача, який на значний строк затримав розрахунки за Договором.

5.Відсутність значних інфляційних процесів у економіці держави при умові наявності обґрунтованої фінансової допомоги до позивача та грошових зобов`язань у позивача, інтереси стягувача не будуть порушені, однак наданням відстрочки боржнику зможе вберегти боржника від банкрутства.

6. Блокування рахунків ДВС та стягнення сум за судовим наказом на даний час позбавляє можливості боржника на проведення своєї господарської діяльності, сплати податків, заробітної плати, судових зборів та судових витрат, призводить до неможливості доведення судової справи №910/4926/19 про стягнення 5774360,92 грн., з яких 4590340,48 грн. інфляційних, 1184020,44 грн. 3% річних за прострочення виконання зобов`язань стягувачем, що позбавляє боржника можливості виконати судове рішення.

Надання відстрочки надасть можливість боржнику стягнути дебіторську заборгованість в судовому порядку та провести розрахунки за судовим рішенням (виконати судове рішення).

Вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події, тощо.

В основу судового рішення про надання відстрочки виконання рішення суду має бути покладено обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим його виконання. При цьому господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника у разі виконання рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, а також такі ж наслідки і для стягувача у випадку затримки виконання рішення.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні від 29.06.2004р. Європейський суд з прав людини у справі "Півень проти України" дійшов висновку, що державний орган або інша юридична особа не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням. У такому випадку не можна прийняти аргумент Уряду, що визначає таку відсутність як "виняткові обставини".

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005р. у справі "Чижов проти України" (заява №6962/02) зазначено, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Таким чином, питання про надання відстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку відстрочки.

Разом з тим, необхідно враховувати, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012р. № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012р. №11-рп/2012); відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п.40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 ст.6 Конвенції права (рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", № 22774/93, п.74, ECHR 1999-V).

Враховуючи те, що існування заборгованості, підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008р.), то з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як "потерпілої сторони"; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Тобто, у цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення.

Водночас, оскільки п.1 ст.6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення ЄСПЛ у справі "Горнсбі проти Греції", у справі "Бурдов проти Росії", у справі "Ясюнієне проти Литви").

Вказані заявником обставини свідчать про неможливість своєчасного та повного виконання ним своїх зобов`язань. Тому надання відстрочки підприємству, яке здійснює господарську діяльність у вищевказаних умовах, строком меншим ніж 1 рік є вкрай необхідним заходом.

Відстрочка виконання судового рішення в розумінні ч.3 ст.331 Господарського процесуального кодексу України може бути встановлена судом лише за умов наявності виключних обставин, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ч.4 ст.331 Господарського процесуального кодексу України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

З наявних в матеріалах справи документів вбачається незначна ступінь вини відповідача у виникненні спору, та те, що додатковий фінансовий тягар у вигляді примусового стягнення може призвести до банкрутства підприємства відповідача і поставить під загрозу можливість відновлення становища, та як наслідок подальшої реалізації продукції установам і організаціям, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів.

Враховуючи викладене, суд вважає, що обставини, наведені боржником в підтвердження свого скрутного становища, є винятковими і ускладнюють виконання рішення.

Аналіз у сукупності представлених боржником доказів відносно свого фінансового становища, розмір спірних нарахувань поряд із сумою основного боргу, враховуючи фактичний строк прострочення грошових зобов`язань з боку позивача, ступінь його вини у виникненні цього спору, зважаючи на встановлений договором порядок розрахунків, зумовлює висновок про те, що надання відстрочення виконання рішення не призведе до істотного порушення гарантованих ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950р. прав стягувача на отримання коштів, і тим самим, захисту майнового права та його інтересу.

Одночасно, приймаючи до уваги викладене, фінансове становище позивача та його матеріальні інтереси, суд врахував сплату відповідачем гарантії, загальний період прострочення, зважаючи на вид господарської діяльності, який здійснює відповідач, а також з урахуванням часу розгляду даної справи, дійшов висновку про доцільність відстрочення виконання рішення по даній справі на строк до 25.02.2020р.

Згідно з ч.1 ст.9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов`язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Пункт 1 ст. 6 §1 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 року по справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст.6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду".

У зв`язку з тим, що відстрочка та розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача, при їх наданні, суди в цілях вирішення питання про можливість їх надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду, повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно з якою "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути оправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі оправданої затримки виконання рішення суду залежить зокрема від складності виконавчого провадження, суми та характеру спору, що визначено судом.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки та розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки та розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005р. у справі "Чижов проти України" (заява №6962/02) зазначено, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені у Параграфі 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

За таких обставин, вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, суд враховує матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду від 25.07.2018 р. по справі №905/2303/17.

Відповідно до ч.5 ст.331 Господарського процесуального кодексу України розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

З огляду на вказане, суд надає боржнику відстрочку виконання рішення суду строком менше одного року з дня ухвалення даної ухвали суду.

Враховуючи викладене, а також неналежне виконання умов Договору з боку стягувача, винятковість обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, суд задовольняє заяву боржника та надає боржнику відстрочку виконання судового рішення строком до 25.02.2020 року.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 2, 42, 232, 234, 235, 243, 255, 256, 257, 331 ГПК України, суд,

УХВАЛИВ:

1. Заяву ТОВ "ЄФГ Трейдинг" (вх.№10516 від 26.04.2019р.) про відстрочку виконання рішення Господарського суду Харківської області від 02.10.2018 р. по справі №922/1331/18 задовольнити.

2. Відстрочити виконання рішення господарського суду Харківської області по справі №922/1331/18 від 02.10.2018р. строком до 25.02.2020 року.

Ухвала набирає законної сили після її оголошення, та відповідно до ст.ст.256-257 ГПК України та з урахуванням пп.17.5 п.17 розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення ухвали.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі з сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Ухвалу складено та підписано 23.05.2019р.

Суддя Аріт К.В.

Справа №922/1331/18