ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21 травня 2019 р. Справа №903/217/19

за позовом: Приватного акціонерного товариства Волиньобленерго в особі Луцької міської філії

до відповідача: Квартирно-експлуатаційного відділу міста Володимир-Волинський

про стягнення 128066 грн.

Суддя Шум М.С.

секретар с/з Кобись Є.О.

Представники сторін:

від позивача: н/з

від відповідача: ОСОБА_1 Р.А.

Суть спору: Приватне акціонерне товариство Волиньобленерго в особі Луцької міської філії просить стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Володимир-Волинський 128066 грн., з них 92872,81 грн. заборгованості за активну електроенергію, 31497,62 грн. - пені, 1022,22 грн. - інфляційних та 2673,35 грн. - 3% річних.

Розгляд справи по суті призначено на 21.05.2019р.

16.05.2019р. від позивача надійшли пояснення щодо прохання відповідача про зменшення пені, 3% річних та інфляційних втрат, в яких вважають його безпідставним, тому просять в задоволенні останнього відмовити. Окремо просять розгляд справи проводити за відсутності їх представника.

Представник відповідача повідомив, що КЕВ м.Володимир-Волинський визнає суму основної заборгованості, в частині стягнення інших нарахувань підтримав клопотання про зменшення останніх.

Беручи до уваги приписи ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, господарський суд заслухавши пояснення представника відповідача, -

встановив:

01.12.2005р. між Приватним акціонерним товариством Волиньобленерго в особі Луцької міської філії (Постачальник) та Квартирно-експлуатаційним відділом міста Володимир-Волинський (Споживач) був укладений договір №529-1627000 про постачання електричної енергії, відповідно до умов якого позивач зобов`язався постачати електроенергію, як різновид товару, а відповідач здійснювати оплату електричної енергії.

Відповідно до п.2.2.2. 2.2.4 договору Споживач зобов`язався дотримуватись режиму споживання електричної енергії; оплачувати вартість електричної енергії згідно з умовами додатків № 2 «Порядок розрахунків» та № 3 «Порядок зняття показів засобів обліку електричної енергії»; здійснювати оплату за послуги з компенсації перетікання реактивної електричну енергії між електромережею Постачальника електричної енергії та електроустановками Споживача згідно з додатком № 5 «Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії».

Згідно п.8.1 договору, оплата електричної енергії та інших платежів здійснюється Споживачем самостійно шляхом перерахування коштів на відповідні розрахункові рахунки Постачальника електричної енергії в терміни визначені додатком № 2 «Порядок розрахунків».

Пунктом 2 Додатку №2 Порядок розрахунків» до договору сторони погодили, що рахунок на оплату електричної енергії має бути оплачений протягом 3 операційних днів від дня отримання Споживачем рахунку.

Згідно з п.10.5 даного договору, останній набирає чинності з дня його підписання і укладається на термін до 31.12.2006 року. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. Договір може бути розірвано і в інший термін за ініціативою будь-якої із сторін у порядку, визначеному законодавством України.

Доказів на підтвердження надіслання повідомлення про припинення договору сторони не подали. За таких обставин договір №529-1627000 від 01.12.2005р. є діючим та на підставі ст.11 ЦК України є підставою виникнення обов`язків сплачувати за надані позивачем послуги з постачання електричної енергії.

Позивач взяті на себе зобов`язання за договором виконав належним чином та здійснив постачання електроенергії в період з 01.03.2018р. по 31.12.2018р. за тарифами, встановленими Національною комісією з питань регулювання електроенергетики, що стверджується відповідними рахунками наявними в матеріалах справи(а.с.23-32).

Однак, відповідач в повній мірі не оплатив спожиту за цей період електричну енергію, чим порушив умови договору та приписи чинного законодавства України, у зв`язку позивач просить стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Володимир-Волинський основну заборгованість за активну електричну енергію в сумі 92872,81 грн..

Між сторонами виникли цивільні права та обов`язки на підставі договору про постачання електричної енергії №529-1627000 від 01.12.2005р..

Відповідно до ст.144 Господарського кодексу України, ст.11 Цивільного кодексу України обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, непередбачених законом, але таких які йому не суперечать.

Статтею ст.275 Господарського кодексу України встановлено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

За загальними нормами ст.193 ГК України, ст.526 ЦК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших актів, договору ,а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 546, 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, якщо це встановлено договором або законом.

З огляду на викладене, враховуючи відпуск позивачем відповідачу електроенергії, отримання її відповідачем та не проведення при цьому всіх належних розрахунків і платежів, визнання позову відповідачем в частині стягнення основної заборгованості, суд прийшов до висновку про підставність пред`явленого позову в частині стягнення суми основної заборгованості в розмірі 92872,81 грн..

Щодо стягнення з відповідача пені, суд зазначає таке.

Пунктом 4.2.1 договору, сторони погодили застосування штрафних санкцій за порушення виконання зобов`язання Споживачем щодо оплати використаної електричної енергії. При цьому споживач зобов`язувався сплачувати Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Згідно з п.3 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з приписами ст. 216-218 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.1, 3 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Оскільки, відповідач порушив строки оплати, як це було визначено договором, позивач правомірно нарахував пеню на підставі п.4.2.1. договору в сумі 31497,62 грн..

Перевірка розрахунку нарахування пені здійснена судом за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ".

Разом з тим, у відзиві відповідач просить суд на підставі ст.233 ГК України зменшити розмір пені на 40%. При цьому посилається на скрутне фінансове становище.

Суд відхиляє дане клопотання відповідача з огляду на таке.

Відповідно до ст.233 ГК України, суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

При вирішенні питання щодо зменшення стягнення пені, суд виходить з того, що приймаючи рішення, суд має право зменшити розмір санкцій, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст.3 ЦК України).

Згідно зі статтями 73, 74, 77, 79 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд відзначає, що відповідачем не подано жодних належних та допустимих доказів, які б дали змогу встановити перебування Квартирно-експлуатаційного відділу міста Володимир-Волинськи у скрутному фінансовому становищі, як одну із умов для зменшення розміру штрафної санкції(пені). Також судом враховано ступінь виконання зобов`язання боржником(основна заборгованість наявна) та позицію позивача щодо зменшення розміру штрафної санкції(пені).

Щодо вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат в розмірі 1022,22 грн. та 2673,35 грн. 3% річних, суд зазначає таке.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказана норма є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності за прострочення грошового зобов`язання. Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, розглянувши позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних, вважає що останні підставні та підлягають до задоволення.

Суд відхиляє клопотання відповідача про зменшення розміру нарахованих останнім інфляційних втрат та 3% річних, як безпідставне та необґрунтоване, оскільки чинним законодавством України не передбачено можливості(права/обов`язку) в суду зменшувати нарахованих на підставі ст.625 ЦК України - інфляційні втрати та 3% річних.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У зв`язку з тим, що спір до розгляду судом доведено з вини відповідача, відповідно до ст.ст.129 ГПК України, на нього слід покласти судові витрати по справі.

Керуючись ст.73-79, 86, 129, 130, 185, 232, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Володимир-Волинський (44700, Волинська обл., місто Володимир-Волинський, ВУЛИЦЯ АКАДЕМІКА ГЛУШКОВА, будинок 1, ) на користь Приватного акціонерного товариства Волиньобленерго в особі Луцької міської філії (43021, м. Луцьк, вул.Залізнична, 1, ) 128066 грн., з них 92872,81 грн. заборгованості за активну електроенергію, 31497,62 грн. - пені, 1022,22 грн. - інфляційних та 2673,35 грн. - 3% річних та 1921 грн. сплаченого позивачем судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено

22.05.2019

Суддя М. С. Шум