ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16.05.2019 м.Харків Справа № 905/607/19

Господарський суд Донецької області у складі судді Лейби М.О., при секретарі судового засідання Григор`євій М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства Укртелеком, м.Київ, в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком, м.Дніпро

до відповідача: Управління поліції охорони в Донецькій області, м.Маріуполь, Донецька область

про стягнення 6452,05грн.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

Суть справи:

Позивач, Публічне акціонерне товариство Укртелеком, м.Київ, в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком м.Дніпро, звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Управління поліції охорони в Донецькій області, м.Маріуполь, Донецька область про стягнення 6452,05грн., з яких: 4847,39грн. інфляція; 1604,66грн. 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем своїх грошових зобов`язань по сплаті заборгованості по договору №71 від 26.11.2010р. про надання телекомунікаційних послуг та рішення господарського суду Донецької області від 15.08.2018р. у справі №905/464/18.

В якості правових підстав подання позову позивач зазначив положення статей 266, 509, 524, 526, 527, 530, 533-535, 612, 625 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України.

Автоматичним розподілом автоматизованої системи документообігу господарського суду Донецької області сформовано судову справу, якій присвоєно єдиний унікальний номер судової справи №905/607/19.

Ухвалою суду від 03.04.19р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №905/607/19; дану справу визначено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження та судове засідання призначено на 23.04.19р.

У зв`язку із відрядженням судді та неможливістю проведення судового засідання 23.04.19р., ухвалою суду від 15.04.19р. судове засідання призначено на 26.04.2019р. о 10:40год.

Ухвалою суду від 26.04.19р. відкладено судове засідання на 16.05.19р.

11.05.19р від позивача надійшло клопотання про розгляд справи №905/607/19 без участі представника позивача.

У судове засідання 16.05.19р. представник позивача не з`явився, про місце, час та дату судового засідання був повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судове засідання 16.05.19р. не з`явився, відзив суду не надав, про місце, час та дату судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Стаття 42 ГПК України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи, що сторони були повідомлені належним чином про місце, час та дату судового засідання, суд вважає за необхідне розглянути спір по суті за наявними матеріалами.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи суд

встановив:

Рішенням господарського суду Донецької області №905/464/18 від 15.08.2018р. позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Укртелеком, м.Київ в особі Дніпропетровської філії ПАТ Укртелеком, м.Дніпро до Управління поліції охорони в Донецькій області, м.Маріуполь за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Донецькій області, м.Краматорськ, про стягнення заборгованості в сумі 69887,38 грн., у тому числі основний борг в сумі 51886,14 грн., інфляція в сумі 14776,83 грн. та три проценти річних в сумі 3224,41 грн., задоволено частково, та стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг в сумі 49551,58 грн., три проценти річних в сумі 3079,33 грн. та інфляцію в сумі 14111,96 грн., всього заборгованість в сумі 66742,87 грн., судовий збір в сумі 1682,72 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 22.11.2018р. у справі №905/464/18 рішення господарського суду Донецької області від 15.08.2018р. (повний текст складено 15.08.2018р.) залишено без змін.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.01.2019р. у справі №905/464/18 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Управління поліції охорони в Донецькій області на постанову Східного апеляційного господарського суду від 22.11.2018р. та рішення господарського суду Донецької області від 15.08.2018р. у справі № 905/464/18.

За змістом рішення суду від 15.08.2018р. по справі №905/464/18 судом було встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем за договором №71 від 26.11.2010р. за період з лютого 2015р. по грудень 2015р. становила 49551,58 грн.

Проте, згідно з висновками суду, свої зобов`язання щодо своєчасної та повної сплати позивачу грошових коштів за надані послуг в сумі 49551,58 грн. відповідач не виконав, внаслідок чого вищевказаним рішенням суду стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг в розмірі 49551,58 грн., а також нараховані позивачем інфляційні витрати в сумі 14111,96 грн. за період з лютого 2016р. по січень 2018р. та три проценти річних в сумі 3079,33 грн. за період з 01.02.2016р. по 26.02.2018р.

Виходячи з того, що рішення суду по справі №905/464/18 на теперішній час не виконано, позивач, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань, звернувся до суду із даним позовом про стягнення на підставі ст.625 Цивільного кодексу України інфляційних втрат та 3% річних.

Надаючи правову кваліфікацію вказаним обставинам суд виходить з наступного:

Згідно з ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутність таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання перестає діяти в разі його припинення на підставах, передбачених договором або законом (ч.1 ст.598 Цивільного кодексу України).

Також підстави припинення зобов`язання визначені статтями 599, 600, 601, 604-609 Цивільного кодексу України.

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснене, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України.

Крім того, за змістом ст.625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.

Індекс інфляції та 3% річних від простроченої суми підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідача існує прострочене зобов`язання перед позивачем в частині погашення основного зобов`язання у загальній сумі 49551,58 грн., що стало підставою для звернення позивача до суду з вимогою про стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Рішенням суду від 15.08.2018р. у справі №905/464/18, залишеного без змін апеляційною інстанцією, стягнуто з відповідача на користь позивача, зокрема, заборгованість у сумі 49551,58 грн.

Відповідно до ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

За відомостями позивача, що не спростовані відповідачем, за зобов`язаннями лютого 2015р. - грудня 2015р. за договором №71 від 26.11.2010р. борг в сумі 49551,58 грн. на теперішній час рахується у повному обсязі, так як відсутні оплати.

Відтак, з огляду на таке неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань щодо сплати заборгованості у сумі 49551,58 грн., позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України, донараховано та пред`явлено до стягнення, у межах провадження по даній справі, за зобов`язаннями лютого 2015р. - грудня 2015р. інфляційні витрати у сумі 4847,39 грн. за період з лютого 2018р. по лютий 2019р., 3% річних у розмірі 1604,66 грн. за період з 27.02.2018р. по 27.03.2019р.

У постанові Верховного Суду України від 26.04.2017р. у справі №918/329/16, прийнятій у зв`язку з неоднаковим застосування судами ст.625 Цивільного кодексу України, викладено правову позицію щодо правової природи нарахувань, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України та обчислення перебігу строку позовної давності в спорах про стягнення 3% річних та інфляційних витрат, зазначено, що правовий аналіз положень ст.ст.526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України дає підстави вважати, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст.625 цього Кодексу, за час прострочення.

Вказане також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.01.2018р. у справі №906/1283/16.

Судами встановлено, що інфляційні та річні не є додатковими вимогами в розумінні ст.266 ЦК України, внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 Цивільного кодексу України, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням і право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Перевіривши наведений вище розрахунок, суд дійшов висновку, що позивачем вірно визначений період нарахування 3% річних, та наданий розрахунок є арифметично вірним.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 1604,66 грн., підлягають задоволенню.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.01.18р. у справу №910/24266/16 вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений відповідною Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з викладеного слідує, базою для нарахування є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями та яка є існуючою на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні є прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція, дефляція.

Здійснивши перерахунок інфляційних нарахувань, суд дійшов висновку, що позивачем вірно визначений період нарахування інфляційних витрат, та наданий розрахунок є арифметично вірним.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних витрат у розмірі 4847,39 грн., підлягають задоволенню.

Перевірка розрахунку 3% річних та інфляційних витрат здійснена судом за допомогою програми Ліга Закон.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.12, 13, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 91, 129, 236-238, 240, 241, 247, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Укртелеком в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком, м.Дніпро, до Управління поліції охорони в Донецькій області, м.Маріуполь, Донецька область про стягнення 6452,05грн., з яких: 4847,39грн. інфляція; 1604,66грн. 3% річних, задовольнити повністю.

Стягнути з Управління поліції охорони в Донецькій області (вул. Італійська, буд. 84, м.Маріуполь, Донецька обл., 87515, ) на користь Публічного акціонерного товариства Укртелеком (бул.Тараса Шевченка, буд.18, м.Київ, 01601; ) в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком (вул.Херсонська, буд.26, м.Дніпро, Дніпропетровська область, 49600, ) 3% річних в розмірі 1604,66 грн., інфляційні нарахування у розмірі 4847,39 грн., судовий збір в розмірі 1921,00грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області.

Рішення складено та підписано 16.05.2019р.

Суддя М.О. Лейба