СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2019 р. Справа № 913/653/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Терещенко О.І. , суддя Сіверін В.І.

за участю секретаря судового засідання Мальченко О.О.

за участю представників сторін:

позивача адвокат Верхацький І.В.

відповідача - не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу ПАТ НАК Нафтогаз України, м. Київ (вх.№1139Л/1) на рішення господарського суду Луганської області від 19.03.2019 у справі № 913/653/18 (повний текст якого складено та підписано 26.03.2019 суддею В.В. Корнієнко у приміщенні зазначеного суду),

за позовом ПАТ НАК Нафтогаз України, м. Київ;

до комунального спеціалізованого теплозабезпечуючого підприємства Рубіжнетеплокомуненерго Рубіжанської міської ради, м. Рубіжне,

про стягнення 3 782 192,10 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 1.652.746,67 грн, інфляційних втрат в сумі 1.671.633,82 грн та трьох процентів річних в сумі 457811,61 грн за прострочення платежів з оплати вартості природного газу, поставленого позивачем відповідачу за договором купівлі-продажу природного газу від 21.10.2016 № 1783/1617-ТЕ-20.

Позивач обґрунтовує свої вимоги несвоєчасним виконанням відповідачем своїх грошових зобовязань за договором купівлі-продажу природного газу від 21.10.2016 № 1783/1617-ТЕ-20.

На підставі п. 7.2. договору та ст. 625 ЦК України, за прострочення платежів відповідачу нараховані вищевказані пеня (у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу), а також інфляційні втрати та три проценти річних.

Рішенням господарського суду Луганської області від 19.03.2019 у справі № 913/653/18 позов задоволено частково.

Стягнуто з комунального спеціалізованого теплозабезпечуючого підприємства Рубіжнетеплокомуненерго Рубіжанської міської ради, 93000, Луганська область, м. Рубіжне, вул. Іванова, буд. 157, ідентифікаційний код 33515421, на користь публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, 01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний код 20077720, інфляційні втрати в сумі 1.671.633,82 грн, три проценти річних в сумі 457811,61 грн, витрати на судовий збір в сумі 31940,62 грн..

В решті позову (про стягнення пені в сумі 1.652.746,67 грн.) відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача пені, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що її нарахування за період з 26.11.2016 по 25.10.2017 суперечить вимогам ч.2 ст.2 Закону України Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси.

ПАТ НАК Нафтогаз України із вказаним рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить відкрити апеляційне провадження у справі № 913/653/18 за даною апеляційною скаргою, скасувати рішення господарського суду Луганської області від 19.03.2019 у справі № 913/653/18 в частині відмови у стягненні пені в сумі 1 652 746,67 грн. та прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги ПАТ НАК Нафтогаз України щодо стягнення пені в сумі 1 652 746,67 грн. задовольнити, відшкодувати за рахунок відповідача понесені позивачем судові витрати за подання апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що місцевий господарський суд безпідставно застосував до спірних правовідносин положення Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси", оскільки позивач не є енергопостачальною компанією в розумінні норм вказаного Закону.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.04.2019 відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою. Призначено справу до розгляду на 15.05.2019.

Відповідач надав за вх. № 4731 відзив на апеляційну скаргу, в якому проти апеляційної скарги позивача заперечує, просить її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені усі фактичні обставини справи, яким надана належна правова оцінка.

В судове засідання, призначене на 15.05.2019 представник відповідача не з`явився, причину неявки не повідомив, хоча у відповідності до вимог чинного законодавства про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, будь-яких письмових клопотань (в т.ч. і про відкладення розгляду справи) не заявляв.

Враховуючи належне повідомлення відповідача про час та місце засідання суду, відсутність будь-яких клопотань, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу позивача за відсутності представника відповідача, за наявними у матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.10.2016 між позивачем та відповідачем укладено договір № 1783/1617-ТЕ-20 про постачання природного газу.

На підставі зазначеного договору позивач у періоди: жовтень листопад 2016 р., лютий березень 2017 р. поставив відповідачу природний газ на суму 36.931.376,22 грн.

Відповідно до п. 6.1. договору остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем (відповідачем) до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як вказує позивач, в порушення умов договору відповідач своєчасно, у встановлений договором строк, вартість одержаного газу позивачу не сплатив, оплата за газ здійснювалась відповідачем несвоєчасно.

Вказані факти підтверджується поданими позивачем письмовими доказами (завіреними копіями документів): договором від 21.10.2016 № 1783/1617-ТЕ-20 з додатковими угодами № 1 та № 2 (а.с. 13-25); актами прийняття-передачі природного газу (а.с. 43-46; довідкою по операціях за договором купівлі-продажу природного газу від 21.10.2016 № 1783/1617-ТЕ-20 (а.с. 48-57); розрахунком заборгованості та штрафних санкцій (а.с. 26-42).

Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно із ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За змістом п.6.1 договору остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем (відповідачем) до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

В порушення умов договору відповідач своєчасно, у встановлений договором строк, вартість одержаного газу позивачу не сплатив, оплата за газ здійснювалась відповідачем несвоєчасно.

Доводи позивача в цій частині відповідачем не спростовані.

Згідно обґрунтованому розрахунку позивача інфляційні втрати (за період: грудень 2016 р. травень 2018 р.) складають 1.671.633,82 грн, три проценти річних за період прострочення з 26.11.2016 по 23.05.2018 457811,61 грн.

З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги про стягнення з відповідача вказаних інфляційних втрат та процентів річних є законними та обґрунтованими і тому, підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також в позові позивач просив суд стягнути з відповідача пеню за загальний період з 26.11.2016 по 25.10.2017 в розмірі 1 652 746,67 грн. за неналежне виконання зобов`язань з оплати поставленого природного газу.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.2 ст.549 Цивільного кодексу України).

За приписами ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У відповідності до п. 8.2 договору №1783/1617-ТЕ-20 від 21.10.2017 у разі невиконання покупцем пункту 6.1 договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Отже, стягнення пені у разі неналежного виконання взятих на себе зобов`язань покупця передбачено умовами укладеного сторонами договору та узгоджується з приписами чинного законодавства.

Разом із тим, судова колегія враховує наступне.

07.02.2015 набрав чинності Закон України №85-VIII "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" (далі - Закон).

Метою цього Закону є встановлення додаткових гарантій щодо захисту житлових та майнових прав громадян, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадян, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція (стаття 1 Закону).

Статтею 2 Закону встановлено мораторій на час, визначений у статті 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 №747 "Про визначення гарантованих постачальників природного газу" встановлено, що гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.

У пункті 5 статуту ПАТ НАК Нафтогаз України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 № 747 (у редакції, яка діяла на момент прийняття Закону) встановлено, що метою діяльності Компанії є сприяння структурній перебудові нафтової, газової та нафтопереробної галузей, підвищення рівня енергетичної безпеки держави, забезпечення ефективного функціонування та розвитку нафтового комплексу, більш повного задоволення потреб промислових і побутових споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах і отримання прибутку.

Відповідно до п.6 статуту Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, затвердженого постановою КМУ від 25.05.1998 №747 (в редакції постанови КМУ від 02.10.2013. №724), предметом діяльності компанії є, зокрема: видобування нафти і природного газу; постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за нерегульованим тарифом; постачання природного газу за регульованим тарифом; постачання нафти, скрапленого газу та газового конденсату; організація виробництва та постачання теплової енергії.

В Законі України Про енергозбереження визначено, що:

енергозбереження - це діяльність (організаційна, наукова, практична, інформаційна), яка спрямована на раціональне використання та економне витрачання первинної та перетвореної енергії і природних енергетичних ресурсів в національному господарстві і яка реалізується з використанням технічних, економічних та правових методів;

паливно енергетичні ресурси - це сукупність всіх природних і перетворених видів палива та енергії, які використовуються в національному господарстві.

Відповідно до пункту 1.5 статті 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" енергоносії - це кам`яне і буре вугілля, торф, інші види первинного твердого палива, кам`яновугільні брикети, інші види вторинного твердого палива, буровугільні і торф`яні брикети, газ нафтопереробки, нафтопродукти, природний газ, природні енергетичні ресурси (ядерна, гідравлічна та геотермальна енергія, інші природні ресурси), електрична і теплова енергія.

Отже, природний газ як матеріальний об`єкт, різновид палива, в якому зосереджена енергія, придатна для практичного використання, є одним з видів енергетичних ресурсів.

Враховуючи наведене, позивач ПАТ НАК Нафтогаз України є енергопостачальною компанією в розумінні статті 2 Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси".

Аналогічні висновки викладено в постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 18.01.2019 у справі №913/66/18.

Наведеним спростовуються доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що позивач не є енергопостачальною компанією в розумінні норм Закону №85-VIII.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 26.12.2018 предметом діяльності відповідача є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

Вказані послуги, відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», є комунальними послугами.

Пунктом 1.2. договору купівлі-продажу природного газу від 21.10.2016 № 1783/1617-ТЕ-20, укладеного між сторонами за позовом (на підставі якого позивач поставляв відповідачу природний газ) встановлено: «Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.».

Відповідач здійснював свою господарську діяльність у м. Рубіжне Луганської області, яке входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1275-р.

Таким чином, відповідач є підприємством-виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг, що надає такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Відповідно, в період з 07.02.2015 по 31.12.2020, на підставі ч. 2 ст. 2 Закону № 85-VIII, діє мораторій на нарахування та стягнення позивачем з відповідача пені за порушення строків оплати природного газу, поставленого за договором купівлі-продажу природного газу від 21.10.2016 № 1783/1617-ТЕ-20.

Враховуючи, що позивач є енергопостачальною організацією, а відповідач знаходиться на території, де проводилася в спірний період часу антитерористична операція, судова колегія приходить до висновку про поширення на спірні правовідносини, пов`язані із стягненням пені, мораторію, встановленого частиною другою статті 2 Закону України №85-VIII.

Отже, нарахування пені за договором не має здійснюватися з 07.02.2015 на підставі вищенаведених вимог Закону №85-VIII.

У супереч вимогам вказаного Закону позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача пеню в сумі 1.652.746,67 грн за шість місяців прострочення щодо кожного місяця поставки газу (за період з 26.11.2016 по 25.10.2017).

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні вимоги про стягнення пені в сумі 1.652.746,67 грн.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо неправомірного застосування місцевим господарським судом положень Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" до спірних взаємовідносин сторін є помилковими.

Приймаючи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги позивача без задоволення, а оскаржуваного рішення без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.270, п.1 ч.1 ст. 275, ст.ст.276, 282, Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ НАК Нафтогаз України, м. Київ на рішення господарського суду Луганської області від 19.03.2019 у справі № 913/653/18 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Луганської області від 19.03.2019 у справі № 913/653/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 20 днів з дня її проголошення.

Повний тест постанови складено 20.05.2019.

Головуючий суддя М.М. Слободін

Суддя О.І. Терещенко

Суддя В.І. Сіверін