РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.05.2019Справа №910/14529/18

За позовомПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах»
до 1) Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», 2) Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства «Ірпінь» Ірпінської міської ради
простягнення 4914,21 грн
Суддя Смирнова Ю.М.

Без виклику учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» та Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства «Ірпінь» Ірпінської міської ради про стягнення 4914,21 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Інгосстрах» на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №АВН0CPS-171N078 від 23.02.2017 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля Chery, державний номер НОМЕР_1 , а тому позивачем відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля ЗИЛ, державний номер НОМЕР_2 , водієм якого скоєно ДТП, застрахована Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/9624579, а тому позивач вказує, що обов`язок з відшкодування збитків (з вирахуванням суми франшизи за полісом) покладається на відповідача-1 (у сумі 4404,21 грн). Обов`язок з відшкодування решти суми завданої шкоди - у розмірі 510,00 грн, за твердженням позивача, покладається на відповідача-2 на підставі ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.11.2018 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/14529/18 та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

28.11.2018 від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач-1 проти задоволення позову заперечує.

04.12.2018 від позивача надійшла відповідь на відзив.

10.12.2018 від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач-2 зазначає, що заявлену до стягнення суму сплачено ним в повному обсязі, а тому у задоволенні пред`явлених до нього позовних вимог просить відмовити.

Також 10.02.2018 від відповідача-2 надійшло клопотання про закриття провадження у справі в частині вимог про стягнення з Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства «Ірпінь» Ірпінської міської ради 510,00 грн.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва від 15.03.2019 №05-23/506 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/14529/18 у зв`язку із прийняттям рішення Вищою радою правосуддя від 05.03.2019 №662/0/15-19 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді господарського суду міста Києва у відставку».

За результатами повторного автоматизованого розподілу справу №910/14529/18 передано на розгляд судді Смирновій Ю.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.03.2019 суддею Смирновою Ю.М. прийнято справу №910/14529/18 до провадження та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

За приписами ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

23.02.2017 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Інгосстрах» (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту ABH0CPS-171N078 (надалі - Договір), об`єктом страхування за яким є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном, а саме: автомобілем Chery, державний номер НОМЕР_1 , на випадок настання страхових випадків, зокрема, пошкодження чи знищення транспортного засобу або його частин внаслідок ДТП.

Вигодонабувачем за договором є страхувальник.

02.03.2018 о 03 год. 30 хв. на території КП «УЖКГ» по вул. Пролетарській в м.Ірпінь, сталася ДТП, а саме: гр. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки ЗИЛ, державний номер НОМЕР_2 , рухаючись заднім ходом, не впевнився, що це буде безпечно і не створить перешкоди, внаслідок чого допустив наїзд на автомобіль Chery, державний номер НОМЕР_1 , що призвело до пошкодження транспортних засобів.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_2 п. 10.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, що підтверджується постановою Ірпінського міського суду Київської області від 11.04.2018 у справі №367/1718/18, відповідно до якої ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі страхового акта №54-1132853 від 29.03.2018, у відповідності до розрахунку суми страхового відшкодування, визначеного вказаним актом, та заяви страхувальника про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування позивач, виконуючи свої зобов`язання за Договором, здійснив відшкодування завданої шкоди внаслідок спірної ДТП шляхом перерахування коштів у сумі 15589,96 грн на рахунок виконавця ремонтних робіт - Фізичної особи-підприємця Ревунова Вячеслава Геннадійовича, що підтверджується платіжним дорученням №1030429 від 04.04.2018.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача перейшло в межах суми 15589,96 грн право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Із постанови Ірпінського міського суду Київської області від 11.04.2018 №367/1718/18 вбачається, що транспортний засіб - автомобіль ЗИЛ, державний номер НОМЕР_2 , водієм якого спричинено ДТП, що потягнуло завдання шкоди власнику автомобіля Chery, державний номер НОМЕР_1 , знаходився під керуванням ОСОБА_2

Частинами 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем ЗИЛ, державний номер НОМЕР_2 , встановлена у судовому порядку.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля ЗИЛ, державний номер НОМЕР_2 , на момент ДТП була застрахована Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/9624579.

Вказаним договором (полісом) №АК/9624579 передбачено, що франшиза становить 510,00 грн, а ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 100000,00 грн.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Положеннями ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

До позовної заяви позивачем додано рахунок на оплату №ОЛ0008248/03 від 16.03.2018, виставлений виконавцем ремонтних робіт - ФОП Ревуновим В.Г., та відповідний акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №8248/03, згідно з якими вартість відновлювального ремонту автомобіля Chery, державний номер НОМЕР_1 , внаслідок його пошкодження при ДТП склала 15589,96 грн.

Визначена в рахунку на оплату №ОЛ0008248/03 від 16.03.2018 та акті №8248/03 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу у розмірі 15589,96 грн відповідачем-1 не заперечується.

Заперечуючи проти позову, відповідач-1 з посиланням на доданий до позову Звіт про оцінку колісного транспортного засобу №1722069/03/18 від 16.03.2018, складений суб`єктом оціночної діяльності Чистяковим Сергієм Михайловичем, вказує, що коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу складає 0,49. Відтак, за твердженням відповідача-1, враховуючи те, що прямий розмір збитку підтверджується саме актом виконаних робіт (а не звітом, який містить лише приблизний розрахунок вартості відновлювального ремонту), враховуючи визначений у звіті коефіцієнта фізичного зносу деталей, розмір належної до виплати суми страхового відшкодування за полісом №АК/9624579 в даному випадку становить 10675,75 грн.

Суд погоджується з доводами відповідача-1 стосовно того, що страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Також суд вважає обґрунтованими доводи відповідача-1 стосовно того, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, і при здійсненні розрахунку належної до виплати суми страхового відшкодування (на підставі положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») слід виходити саме з вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, вказаної в рахунку, виставленому СТО, яким здійснено ремонт автомобіля.

Водночас, суд відзначає, що за приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 98 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

В матеріалах справи наявний Звіт №1722069/03/18 від 16.03.2018 про оцінку колісного транспортного засобу (складений суб`єктом оціночної діяльності Чистяковим Сергієм Михайловичем), за змістом якого коефіцієнт фізичного зносу «Ез» складових КТЗ - автомобіля Chery, державний номер НОМЕР_1 , дорівнює 0,49, а вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, становить 15589,96 грн.

Разом з тим, відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Відповідно до п.п. 7.38, 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 №1335/5/1159) (надалі - Методика), значення Е З приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує, зокрема: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ.

Винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

З доданої до позовної заяви копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля Chery, державний номер НОМЕР_1 , вбачається, що даний автомобіль є 2012 року випуску. Дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено даний автомобіль, сталася 02.03.2018.

Таким чином, на момент ДТП термін експлуатації автомобіля Chery, державний номер НОМЕР_1 , не перевищував 7 років, а тому, з огляду на п. 7.38 Методики, значення коефіцієнта фізичного зносу деталей є таким, що дорівнює нулю.

Натоміть, у п. 3 Звіту про оцінку колісного транспортного засобу №1722069/03/18 від 16.03.2018, визначаючи коефіцієнт фізичного зносу, оцінювач помилково виходив із того, що термін експлуатації автомобіля Chery, державний номер НОМЕР_1 , перевищував 7 років.

За таких обставин, Звіт про оцінку колісного транспортного засобу №1722069/03/18 від 16.03.2018, складений суб`єктом оціночної діяльності Чистяковим Сергієм Михайловичем, судом відхиляється.

Оскільки, належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України існування обставин, зазначених у п. 7.39 Методики, відповідач-1 суду не надав, значення коефіцієнта фізичного зносу в даному випадку приймається судом таким, що дорівнює 0.

Отже, враховуючи визначені полісом №АК/9624579 розміри лімітів відповідальності та франшизи, вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, розмір шкоди, право на вимогу якої перейшло до позивача, за спірним страховим випадком відповідач зобов`язаний був відшкодувати позивачу витрати в розмірі 15079,96 грн (15589,96 грн мінус 510,00 грн франшизи за полісом).

З матеріалів справи вбачається, що листом від 05.09.2018 №05-09/02-02 позивач звертався до відповідача-1 із заявою про сплату суми відшкодування у розмірі 15079,96 грн.

Однак, за спірним страховим випадком відповідачем-1 сплачено на користь позивача лише 10675,75 грн (згідно платіжного доручення №46537 від 19.09.2018). Доказів сплати решти належної до виплати суми відшкодування - у розмірі 4404,21 грн відповідач-1 суду не надав.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» суми страхового відшкодування у розмірі 4404,21 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача, заявлених до Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства «Ірпінь» Ірпінської міської ради, суд відзначає таке.

Відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

За змістом ст. 1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно з ч.1 ст.1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

В рамках даної справи позивачем на підставі ст.ст. 1172, 1194 Цивільного кодексу України заявлено вимоги про стягнення з відповідача-2 суму коштів у розмірі 510,00 грн, що дорівнює сумі франшизи за полісом №АК/9624579, на яку у відповідності до ст. п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зменшено страхове відшкодування.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадженні у справі, якщо відсутній предмет спору.

З наданого відповідачем-2 платіжного доручення №437 від 30.10.2018 вбачається, що заявлена до стягнення з відповідача сума відшкодування у розмірі 510,00 грн була сплачена відповідачем-2 на користь позивача в повному обсязі.

За таких обставин, в силу п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі в частині стягнення з Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства «Ірпінь» Ірпінської міської ради 510,00 грн підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Враховуючи, що спір у даній справі виник внаслідок неправильних дій відповідачів, у відповідності до вимог ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідачів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 129, 231, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (02081, м.Київ, вулиця Здолбунівська, будинок 7-Д, ідентифікаційний код 00034186) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» (49100, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, узвіз Кодацький, будинок 2, ідентифікаційний код 33248430) суму страхового відшкодування у розмірі 4404 (чотири тисячі чотириста чотири) грн 21 коп. та судовий збір у розмірі 1557 (одна тисяча п`ятсот п`ятдесят сім) грн 97 коп.

3. Провадження у справі в частині стягнення з Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства «Ірпінь» Ірпінської міської ради на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» 510,00 грн закрити у зв`язку з відсутністю предмета спору.

4. Стягнути з Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства «Ірпінь» Ірпінської міської ради (08200, Київська обл., місто Ірпінь, вулиця Троїцька, будинок 21, ідентифікаційний код 39618372) судовий збір у розмірі 204 (двісті чотири) грн 03 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. При цьому, згідно з п.п.17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Ю.М. Смирнова