ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року м. ОдесаСправа № 915/856/16
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Таран С.В.,

Суддів: Богатиря К.В., Філінюка І.Г.,

при секретарі судового засідання Кияшко Р.О.,

за участю представників:

від Приватного акціонерного товариства "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" Носенко А.М.,

від Товариства з обмеженою відповідальністю Транссклад ОМ участі не брали,

від Міністерства інфраструктури України участі не брали,

від Малого приватного підприємства "Іній" участі не брали,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Транссклад ОМ

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 20.11.2018, прийняте суддею Ржепецьким В.О., м. Миколаїв, повний текст складено 29.11.2018,

у справі №915/856/16

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" в особі Ольшанської філії Приватного акціонерного товариства "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Транссклад ОМ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Міністерства інфраструктури України

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Малого приватного підприємства "Іній"

про витребування майна

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 р. Приватне акціонерне товариство "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" в особі Ольшанської філії Приватного акціонерного товариства "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" (далі ПрАТ "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" в особі Ольшанської філії ПрАТ "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту") звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Транссклад ОМ (далі ТОВ Транссклад ОМ), в якому просило витребувати з незаконного володіння відповідача на користь позивача залізничні колії №№12,13 (за технічним паспортом №№52, 53).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що передані позивачу державою в особі Міністерства транспорту України за актом передачі нерухомого майна у власність під`їздні залізничні колії №№12,13 (за технічним паспортом БТІ №№52, 53), що розташовані за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, смт. Ольшанське, протиправно вибули з володіння ПрАТ "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" за відсутності волевиявлення останнього, а саме: на підставі визнаного у судовому порядку недійсним рішення Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області №138 від 28.12.1995.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 08.08.2016 за вказаною позовною заявою відкрито провадження у справі №915/856/16 і залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Мале приватне підприємство "Іній" (далі МПП "Іній") та в подальшому ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 05.12.2017 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Міністерство інфраструктури України.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 20.11.2018 у справі №915/856/16 (суддя Ржепецький В.О.) позовні вимоги задоволено повністю: витребувано від Товариства з обмеженою відповідальністю Транссклад ОМ під`їздні залізничні колії №№12,13 (за технічним паспортом БТІ №№52, 53), розташовані за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, смт. Ольшанське на користь власника Приватного акціонерного товариства "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" в особі Ольшанської філії Приватного акціонерного товариства "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту"; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Транссклад ОМ на користь Приватного акціонерного товариства "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" в особі Ольшанської філії Приватного акціонерного товариства "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" 1378 грн судового збору.

Судове рішення мотивоване доведеністю позивачем сукупності обставин, з якими положення статті 388 Цивільного кодексу України пов`язують необхідність витребування майна від добросовісного набувача на користь його дійсного власника, оскільки спірне майно вибуло з власності позивача поза його волею та добросовісно набуте відповідачем. Крім того, суд поновив позивачу строк позовної давності, зазначивши, що поновлення строку позовної давності, про яке заявляє останній, не тягне за собою порушення принципу правової визначеності, оскільки дії позивача щодо отримання доказів та звернення до судів свідчать про добросовісність ставлення ним до свого права на звернення до суду, термін прострочення піддається поясненню, враховуючи поведінку позивача, і не є занадто тривалим, щоб припустити, що у відповідача та інших зацікавлених осіб настав ризик знищення або пошкодження необхідних для доведення в суді свого права доказів.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю Транссклад ОМ звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Миколаївської області від 20.11.2018 у справі №915/856/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник зазначає про те, що місцевий господарський суд при ухваленні рішення дійшов помилкового висновку стосовно наявності у позивача порушеного права та не врахував, що внесення майна державного підприємства, яке відповідно до закону не підлягає приватизації, як вклад до статутного капіталу, забороняється, тому позивач не набув прав титульного володільця спірним майном. Крім того, апелянт наголошує на тому, що позивач не є правонаступником Ольшанського міжгалузевого підприємства промислового залізничного транспорту, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Скаржник також зазначає про те, що посилання суду першої інстанції на скасування рішення Фонду державного майна України №138 від 28.12.1995 про приватизацію спірного майна є безпідставним, оскільки скасування вказаного рішення не впливає на законність правовстановлюючих документів на спірне майно, які спочатку були оформлені на Відкрите акціонерне товариство "Миколаївводбуд", а потім на МПП "Іній", до розгляду в межах окремого провадження спору про їх скасування та ухвалення відповідного рішення. Апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції і на те, що позивачем не доведено факту вибуття спірного майна з володіння останнього та знаходження вказаного майна у відповідача, оскільки матеріали справи, на думку скаржника, свідчать про те, що майно продовжує знаходитись у володінні та користуванні ПрАТ "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" в особі Ольшанської філії ПрАТ "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту", що, в свою чергу, зумовлює неможливість застосування положень статті 388 Цивільного кодексу України. Водночас скаржник наголошує на відсутності будь-яких обставин, які були би об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення позивача та пов`язаними з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для звернення до суду з даним позовом та, як наслідок, безпідставності поновлення місцевим господарським судом строку позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу №1756 від 09.04.2019 (вх.№1023/19/Д7 від 12.04.2019) Приватне акціонерне товариство "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" зазначає про її безпідставність та необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін. Зокрема, позивач наголошує на тому, що є власником спірного майна, яке протиправно вибуло з його володіння за відсутності відповідного волевиявлення, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами та встановлено рішеннями суддів у справах №8/827/07, №16/5/09-НР, №16/5/09, №1417/1726/12 та №17/528/08, а тому дана обставина є преюдиційною та не підлягає доказуванню.

Міністерство інфраструктури України надало письмові пояснення на апеляційну скаргу б/н від 28.03.2019 (вх.№1023/19/Д2 від 01.04.2019), в яких останнє просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Транссклад ОМ залишити без задоволення, рішення Господарського суду Миколаївської області від 20.11.2018 у справі №915/856/16 без змін, посилаючись на те, що спірне майно має статус загальнодержавного та на підставі положень статті 12 Закону України Про господарські товариства, статті 85 Господарського кодексу України та статті 9 Закону України Про транспорт передано Міністерством транспорту України у власність Відкритому акціонерному товариству "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" шляхом підписання акту передачі нерухомого майна від 30.10.2001, який є дійсним. При цьому, Міністерство інфраструктури України наголошує на тому, що спірне майно не підлягає приватизації та не може бути відчужено, вилучено, передано до статутного капіталу господарських організацій і щодо такого майна не можуть вчинятися дії, наслідком яких може бути його відчуження, між тим спірне майно протиправно вибуло з власності позивача поза його волею на підставі визнаного у судовому порядку недійсним рішення Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області №138 від 28.12.1995.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Таран С.В., суддів Богатиря К.В., Філінюка І.Г. від 26.03.2019 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження та в подальшому ухвалою від 11.04.2019 розгляд справи призначено на 15.05.2019 о 14:00.

У судовому засіданні 15.05.2019 представник Приватного акціонерного товариства "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" висловив заперечення проти задоволення апеляційної скарги; представники Товариства з обмеженою відповідальністю Транссклад ОМ, Міністерства інфраструктури України та Малого приватного підприємства "Іній" участі не брали, хоча були належним чином сповіщені про час та місце його проведення, що підтверджується матеріалами справи (том VІІІ а.с.124, 162-166).

Мале приватне підприємство "Іній" своїм правом згідно з частиною першою статті 263 Господарського процесуального кодексу України не скористалося, відзив на апеляційну скаргу не надало, що згідно з частиною третьою статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

В силу статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представника Приватного акціонерного товариства "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту", обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Миколаївської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Місцевим господарським судом встановлено, що відповідно до рішення Виконавчого комітету Миколаївської обласної ради депутатів трудящих №401 від 13.07.1976 "Про організацію Миколаївського та Ольшанського міжгалузевих підприємств промислового залізничного транспорту" на базі транспортних цехів та участків Ольшанського цементного заводу, управління виробничо-технологічної комплектації тресту "Миколаївводбуд" (далі УПТК тресту "Миколаївводбуд"), гідролізно-дріжджового заводу та районного об`єднання "Сільгосптехніка" створено Ольшанське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту, яке підпорядковане республіканському об`єднанню "Укрпромтранс".

12.09.1977 Радою Міністрів Української РСР прийнято постанову №477 "Про створення підприємств промислового залізничного транспорту", якою міністерствам та відомствам УРСР, які передають транспортні цехи новоствореним підприємствам промислового залізничного транспорту, доручено здійснити необхідні заходи по механізації вантажно-розвантажувальних робіт та приведення в належний стан під`їзних залізничних колій.

Наказом Будівельно-монтажного тресту "Миколаївводбуд" №579 від 12.10.1977 "Про передачу під`їзних залізничних шляхів", прийнятим відповідно до постанови Ради Міністрів Української РСР про створення у 1977 році у складі Міністерства автомобільного транспорту УРСР нових підприємств промислового залізничного транспорту та на виконання наказу Міністерства меліорації та водного господарства УРСР №492 від 30.09.1977, з метою подальшого поліпшення транспортного обслуговування підприємств та організацій області, укріплення матеріально-технічної бази промислового залізничного транспорту, підвищення рівня механізації вантажно-розвантажувальних робіт доручено УПТК тресту "Миколаївводбуд" здійснити передачу під`їзних шляхів Ольшанської бази УПТК Ольшанському підприємству промислового залізничного транспорту Міністерства автомобільного транспорту УРСР (далі Ольшанське ППЗТ).

27.10.1977 на виконання постанови Ради Міністрів Української РСР №477 від 12.09.1977 начальник УПТК тресту "Миколаївводбуд" передав, а начальник Ольшанського ППЗТ прийняв основні фонди, в тому числі рухомий склад, завантажувально-розвантажувальні механізми, службово-технічне обладнання та під`їзні шляхи, на суму 106165 руб. (додаток №1 до вказаного акту).

Згідно з відомістю передачі основних засобів на баланс Ольшанського ППЗТ передані залізничні під`їзні колії за №12 та №13, про що також свідчить інвентарна картка обліку основних засобів Ольшанського міжгалузевого підприємства промислового залізничного транспорту.

Наказом Міністерства меліорації та водного господарства УРСР №602 від 22.12.1977 "Про створення у складі треста "Миколаїводбуд" заводу залізобетонних виробів" було вирішено створити у першому кварталі 1978 року завод залізобетонних та бетонних виробів тресту "Миколаїводбуд" з місцем розташування у селищі Ольшанка Миколаївської області.

Відповідно до пункту 4 вказівки Міністерства шляхів сполучення №Г-6346у від 17.12.1987 "Про об`єднання Ольшанського та Миколаївського ППЗТ" обидва підприємства реорганізовано шляхом злиття в Ольшанське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту (далі - Ольшанське МППЗТ).

01.01.1988 між Ольшанським МППЗТ та Ольшанським заводом залізобетонних виробів тресту "Миколаївводбуд", яке було створено на базі УПТК тресту "Миколаївводбуд" та на тій самій території, укладено договір №2 (далі договір №2 від 01.01.1988) на транспортно-експедиційне обслуговування з терміном дії до 01.01.1993, якому передувало обстеження залізничного господарства заводу.

У рядку 3 акту обстеження і пункті 3 договору №2 від 01.01.1988 відображено, що дане підприємство на своєму балансі не має залізничних колій.

Листом Ольшанського заводу залізобетонних виробів тресту "Миколаївводбуд" №6 від 26.01.1993 за згодою обох сторін договір №2 пролонговано до 01.01.1996 без внесення будь-яких змін стосовно прав власності на колії №№12, 13.

Наказом Міністерства транспорту України №35 від 25.01.2001 реорганізовано шляхом приєднання до Київ-Дніпровського державного міжгалузевого підприємства промислового залізничного транспорту на правах відособлених структурних одиниць державні міжгалузеві підприємства промислового залізничного транспорту, в тому числі і Ольшанське МППЗТ.

На підставі наказу Міністерства транспорту України №746 від 30.10.2001 Київ-Дніпровське державне міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту було перетворене у Відкрите акціонерне товариство "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" (далі - ВАТ "Київ-Дніпровське МППЗТ"), засновником і єдиним акціонером якого є держава в особі Міністерства транспорту України, до складу якого Ольшанське МППЗТ увійшло як Ольшанська філія.

Згідно з актом передачі нерухомого майна у власність ВАТ "Київ-Дніпровське МППЗТ" від 30.10.2001, який є додатком до наказу Міністерства транспорту України №746 від 30.10.2001, Ольшанській філії у власність передані, зокрема, колії №№12, 13 (позиція №159 зазначеного акту).

28.12.1995 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області прийняло рішення №138, яким вирішено приватизувати державне майно Будівельно-виробничої фірми "Миколаївводбуд", створивши Відкрите акціонерне товариство "Будівельно-виробнича комерційна фірма "Миколаївводбуд" (далі ВАТ "Будівельно-виробнича комерційна фірма "Миколаївводбуд"), з передачею у його статутний фонд майна вартістю 128 422 300 тис. крб.

Відповідно до Переліку нерухомого майна б/н та б/д, що передається у власність ВАТ "Будівельно-виробнича комерційна фірма "Миколаївводбуд", під №3 вказано "склад заповнювачів".

У змінах від 24.09.2008 до вищезазначеного Переліку, прийнятого Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області та який є додатком до його листа №14-11-0453, зазначено, що "пункт 3 Переліку нерухомого майна, переданого у власність ВАТ "Миколаївводбуд" (структурний підрозділ - Ольшанський завод залізобетонних виробів), читати у наступній редакції: "склад заповнювачів (інв.№28), в тому числі покриття (п. 3.1) (інв.№28/1), будівлі - 2 шт.(п. 3.2) (інв.№28/2), залізничні під`їзні шляхи (п. 3.3) (інв.№28/3)".

Зміни до Переліку були зроблені Регіональним відділенням Фонду державного майна України на підставі рішення Господарського суду Миколаївської області від 19.08.2008 у справі №17/528/08, яке в подальшому було скасоване постановою Вищого господарського суду України від 16.04.2009. При цьому рішенням Господарського суду Миколаївської області від 16.07.2009 у справі №17/528/08-НР у позові МПП "Іній" до Виконавчого комітету Ольшанської селищної ради про визнання права власності на під`їзні залізничні колії №12 та №13 відмовлено повністю, а постановою Одеського апеляційного господарського суду від 15.09.2009 вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 08.02.2011, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 13.05.2011, у справі №16/5/09-НР за позовом Миколаївського транспортного прокурора в інтересах держави в особі Міністерства транспорту та зв`язку України ВАТ "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" Ольшанської філії ВАТ „Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: МПП "Іній" було визнано недійсним рішення Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області №138 від 28.12.1995 в частині передачі майна ВАТ "Миколаївводбуд", зазначеного у змінах до переліку нерухомого майна (який є додатком до листа Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області від 27.09.2008 №14-11-0453), переданого у власність ВАТ "Миколаївводбуд" під №3.3 - залізничні під`їзні шляхи.

12.09.2000 між ВАТ "Будівельно-виробнича комерційна фірма "Миколаївводбуд" ("Продавець") та МПП "Іній" ("Покупець") на Українській біржі нерухомості укладено договір купівлі-продажу №223, за умовами якого у власність МПП "Іній" передано домоволодіння, що знаходиться у АДРЕСА_1 області АДРЕСА_1 - АДРЕСА_2 Ольшанське.

Водночас 12.09.2000 між Ольшанським заводом ЗБВ ВАТ "Миколаївводбуд" ("Продавець") та МПП "Іній" ("Покупець") укладено договір №223, відповідно до якого у власність МПП "Іній" передано, зокрема, залізничні колії №12 та №13 довжиною 781 м та 407 м як складові частини складу заповнювачів.

На підставі договору купівлі-продажу №223 від 12.09.2000 МПП "Іній" оформлено Свідоцтво про право власності на цілісний майновий комплекс в смт. Ольшанське Миколаївського району Миколаївської області.

22.01.2008 Виконавчим комітетом Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області прийнято рішення №4, яким вирішено видати МПП "Іній" свідоцтво про право власності на нежитловий об`єкт, що розташований в смт. Ольшанське Миколаївського району Миколаївської області, вул. Промислова, 7, зокрема, №№52, 53 - залізничні колії (№ 12, 13).

В подальшому постановою Миколаївського районного суду від 31.10.2012, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.05.2013 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17.09.2015, в адміністративній справі №1417/1726/12 за позовом ВАТ "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" в особі Ольшанської філії до Виконавчого комітету Ольшанської селищної ради визнано незаконним та скасовано рішення Виконавчого комітету Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області від 22.01.2008 року №4 в частині прийняття рішення про видачу свідоцтва про право власності на залізничні колії № НОМЕР_1 12, 13.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.02.2008, виданого на підставі зазначеного рішення, у МПП "Іній" в приватній власності знаходився нежитловий об`єкт, який складається з основних будівель: літ."А" загальною площею 16,4 кв.м, літ."Б" загальною площею 382,2 кв.м, літ."В" загальною площею 868,5 кв.м, літ."Д" загальною площею 142,8 кв.м, літ."Л" загальною площею 576,3 кв.м, літ."М" загальною площею 79,0 кв.м, літ."Н" загальною площею 632,3 кв.м, літ."О" загальною площею 122,7 кв.м, літ."Р" загальною площею 259,8 кв.м, літ."Ц" загальною площею 50,3 кв.м, літ."Щ" загальною площею 122,2 кв.м; службових будівель та споруд. Вказане свідоцтво видано замість договору купівлі-продажу №223 від 12.09.2000.

04.03.2008 між МПП "Іній" ("Продавець") та ОСОБА_1 ("Покупець") було укладено договір купівлі-продажу 20/100 часток нежитлового об`єкту розташованого в АДРЕСА_1 , що складаються з зазначеної на плані літ."В" майстерні з їдальнею загальною площею 868,5 кв.м, зазначеного на плані літ."Г" погреба, частини замощення (1414,25 кв.м), частини огорожі №42 (240,84 кв.м) та трансформаторної №40.

20.07.2011 Виконавчим комітетом Ольшанської селищної ради прийнято рішення №68 "Про оформлення права власності на нежитловий об`єкт нерухомого майна", яким вирішено оформити нове свідоцтво про право власності МПП "Іній" на нежитлові об`єкти нерухомого майна, які розташовані за адресою: смт. Ольшанське Миколаївського району, вул.Промислова,7, у зв`язку з виділенням долі в одне ціле після відчуження частини об`єкту на підставі договору купівлі-продажу від 04.03.2008, зокрема, на залізничні колії №52 та №53.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.08.2011, виданого на підставі зазначеного рішення, в приватній власності у МПП "Іній" знаходився нежитловий об`єкт, який складається з основних будівель: літ."А", літ. Б-5", літ."Д", літ."Л", літ."М", літ."О", літ."Р", літ."Ц". літ. "Ч-1", літ. "Щ", службових будівель та споруд.

13.03.2012 між МПП "Іній" ("Продавець") та ОСОБА_2 Аллою Василівною ("Покупець") укладено договір купівлі-продажу 18/100 часток нежитлового об`єкту, розташованого за адресою АДРЕСА_1 . Промислова, 7, до яких увійшли, зокрема, залізничні колії №52 та №53.

В подальшому 14.03.2012 ОСОБА_3 , як засновником, прийнято рішення №1 про створення ТОВ "Транссклад ОМ".

Згідно з актом №1 приймання-передачі негрошового внеску у статутний капітал ТОВ "Транссклад ОМ" від 14.03.2012 засновник Бугаєнко А.В. передає у власність ТОВ "Транссклад ОМ" нерухоме майно, розташоване за адресою: Миколаївська обл., Миколаївський р-н, сел. Ольшанське, вул. Промислова, 7, зокрема, залізничні колії №52 та № 53 довжиною 579 м та 409 м відповідно.

02.04.2012 Виконавчим комітетом Ольшанської селищної ради прийнято рішення №33 "Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна", яким вирішено оформити право власності ТОВ "Транссклад ОМ" на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться в смт. Ольшанське Миколаївського району Миколаївської АДРЕСА_3 вулиці Промисловій, 7Б, до складу якого входять, зокрема, залізничні колії №52 та №53.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.04.2012, виданого на підставі вищезазначеного рішення, у ТОВ "Транссклад ОМ" в приватній власності знаходиться нежитлова будівля, розташована за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, смт. Ольшанське, вул. Промислова, 7Б, яка складається з основної адміністративної будівлі літ. Р-1 загальною площею 259,8 кв.м та службових будівель та споруд.

З витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №638638 від 21.02.2013 вбачається, що ТОВ "Транссклад ОМ" належить нежитловий об`єкт розташований за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, смт. Ольшанське, вул. Промислова, 7Б, який складається з основної адміністративної будівлі літ. Р-1 загальною площею 259,8 кв.м та службових будівель та споруд, при цьому у "Відомостях про складові частини об`єкта нерухомого майна" зазначено, зокрема, залізничну дорогу №52 довжиною 579 м та №53 довжиною 409 м.

Предметом спору у даній справі є вимога про витребування у відповідача під`їзних залізничних колій №№12,13 (за технічним паспортом БТІ №№52, 53), розташованих за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, смт. Ольшанське, на користь позивача.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд послався на доведеність позивачем сукупності обставин, з якими положення статті 388 Цивільного кодексу України пов`язують необхідність витребування майна від добросовісного набувача на користь його дійсного власника, оскільки спірне майно вибуло з власності позивача поза його волею та добросовісно набуте відповідачем.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Згідно з частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені положеннями статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України.

Спосіб захисту порушеного права обумовлюється нормою матеріального права, яка регулює ті чи інші правовідносини між сторонами спору. Тому, позивач, формулюючи позовні вимоги, повинен відштовхуватись від тих наданих йому законом прав, які були об`єктивно порушені відповідачем і позов повинен бути направлений на припинення цих правопорушень та на відновлення порушеного права. Таким чином, право вибору способу захисту порушеного права належить позивачу, а суд наділений компетенцією перевірити відповідність обраного способу захисту змісту порушеного права. При цьому, обраний спосіб захисту не лише повинен бути встановлений договором або законом, але і бути ефективним засобом захисту, таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

У системі правових норм, що регулюють цивільно-правовий захист права власності, центральне місце займають норми, які передбачають такий речово-правовий спосіб захисту права, як витребування майна із чужого незаконного володіння - віндикація.

Віндикацією є передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульний володілець), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 388 Цивільного кодексу України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Позивачем за віндикаційним позовом може бути неволодіючий власник. Водночас законодавство надає право звертатися з вимогами про витребування майна із чужого незаконного володіння не лише власникам, а й іншим особам, у яких майно власника перебувало у законному володінні за відповідною правовою підставою ("титулом").

Відповідачем за віндикаційним позовом має бути незаконний володілець майна власника, який може і не знати про неправомірність свого володіння та утримання такого майна. При цьому незаконними володільцями вважаються як особи, які безпосередньо неправомірно заволоділи чужим майном, так і особи, які придбали майно не у власника, тобто в особи, яка не мала права ним розпоряджатися.

Предмет віндикаційного позову становить вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном невласника про повернення індивідуально визначеного майна із чужого незаконного володіння.

Важливою умовою звернення з віндикаційним позовом є відсутність між позивачем і відповідачем зобов`язально-правових відносин.

Предмет доказування у справах за таким позовом становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, як-то факти, що підтверджують його право власності або інше суб`єктивне право титульного володільця на витребуване майно, факт вибуття майна з володіння позивача, наявність майна в натурі у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. Отже, в ході розгляду віндикаційного позову позивач має підтвердити право власності на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном.

Як зазначалося вище, на підставі рішення Виконавчого комітету Миколаївської обласної ради депутатів трудящих №401 від 13.07.1976 "Про організацію Миколаївського та Ольшанського міжгалузевих підприємств промислового залізничного транспорту" на базі транспортних цехів та участків Ольшанського цементного заводу, УПТК тресту "Миколаївводбуд", гідролізно-дріжджового заводу та районного об`єднання "Сільгосптехніка" створено Ольшанське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту, яке підпорядковане республіканському об`єднанню "Укрпромтранс".

При цьому 12.09.1977 Радою Міністрів Української РСР №477 "Про створення підприємств промислового залізничного транспорту" прийнято постанову, якою міністерствам та відомствам УРСР, які передають транспортні цехи новоствореним підприємствам промислового залізничного транспорту, доручено здійснити необхідні заходи по механізації вантажно-розвантажувальних робіт та приведення в належний стан під`їзних залізничних колій. На виконання зазначеної постанови наказом Будівельно-монтажного тресту "Миколаївводбуд" №579 від 12.10.1977 "Про передачу під`їзних залізничних шляхів" УПТК тресту "Миколаївводбуд" доручено здійснити передачу під`їзних шляхів Ольшанської бази УПТК Ольшанському підприємству промислового залізничного транспорту Міністерства автомобільного транспорту УРСР.

27.10.1977 начальник УПТК тресту "Миколаївводбуд" передав, а начальник Ольшанського ППЗТ прийняв основні фонди, в тому числі рухомий склад, завантажувально-розвантажувальні механізми, службово-технічне обладнання та під`їзні шляхи, на суму 106165 руб, зокрема, залізничні під`їзні колії №12 та №13, що підтверджується відомістю передачі основних засобів на баланс Ольшанського ППЗТ та інвентарною карткою обліку основних засобів Ольшанського міжгалузевого підприємства промислового залізничного транспорту.

Відповідно до пункту 4 вказівки Міністерства шляхів сполучення №Г-6346у від 17.12.1987 "Про об`єднання Ольшанського та Миколаївського ППЗТ" обидва підприємства реорганізовано шляхом злиття в Ольшанське МППЗТ.

Наказом Міністерства транспорту України №35 від 25.01.2001 реорганізовано шляхом приєднання до Київ-Дніпровського державного міжгалузевого підприємства промислового залізничного транспорту на правах відособлених структурних одиниць державні міжгалузеві підприємства промислового залізничного транспорту, в тому числі і Ольшанське МППЗТ.

В силу положень статті 86 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції від 18.07.1963) право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна. Відносини власності регулюються Законом України "Про власність", цим Кодексом, іншими законодавчими актами.

Відповідно до статті 90 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції від 18.07.1963) державі належать основні засоби виробництва в промисловості, будівництві і сільському господарстві, засоби транспорту і зв`язку, банки, майно організованих державою торговельних, комунальних та інших підприємств, основний міський житловий фонд, а також інше майно, необхідне для здійснення завдань держави.

Згідно з пунктом 1 декрету Кабінету Міністрів України "Про управління майном, що є у загальнодержавній власності" (в редакції від 15.12.1992) Кабінет Міністрів України покладає на міністерства та інші підвідомчі Кабінету Міністрів України органи державної виконавчої влади здійснення функцій щодо управління майном, що є у загальнодержавній власності, крім майнових комплексів підприємств, установ, організацій, управління якими здійснюють відповідні служби Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України згідно з законодавчими актами України.

Пунктом 2 декрету Кабінету Міністрів України "Про управління майном, що є у загальнодержавній власності" (в редакції від 15.12.1992) передбачено, що Міністерства та інші підвідомчі Кабінету Міністрів України органи державної виконавчої влади відповідно до покладених на них повноважень, зокрема, приймають рішення про створення, реорганізацію, ліквідацію підприємств, установ і організацій, заснованих на загальнодержавній власності, та дають згоду Фондові державного майна України на створення спільних підприємств будь-яких організаційно-правових форм, до статутного фонду яких передається майно, що є загальнодержавною власністю.

Наказом Міністерства транспорту України від 25.01.1994 №33 на підставі спільної угоди між Міністерством транспорту та Фондом державного майна України було створено Українське об`єднання державних міжгалузевих підприємств промислового залізничного транспорту "Укрпромзалізтранс", до складу якого входило Ольшанське МППЗТ, при цьому в числі переданого новоствореному підприємству майна було і спірне майно.

На підставі наказу Міністерства транспорту України №746 від 30.10.2001 Київ-Дніпровське державне міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту було перетворене у Відкрите акціонерне товариство "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" (далі - ВАТ "Київ-Дніпровське МППЗТ"), засновником і єдиним акціонером якого є держава в особі Міністерства транспорту України, до складу якого Ольшанське МППЗТ увійшло як Ольшанська філія.

Згідно з актом передачі нерухомого майна у власність ВАТ "Київ-Дніпровське МППЗТ" від 30.10.2001, який є додатком до наказу Міністерства транспорту України №746 від 30.10.2001, Ольшанській філії у власність передані, зокрема, колії №№12, 13 (позиція №159 зазначеного акту).

Колегія суддів зазначає, що у матеріалах справи відсутні та учасниками справи до суду не подано жодного доказу того, що вищезазначені накази та акти визнані недійсними, нечинними, незаконними, протиправними або скасовані, а тому позивач, організаційно-правова форма якого в подальшому була змінена з ВАТ на ПрАТ, є законним власником спірного майна.

Водночас колегією суддів враховується наступне.

В силу частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення.

Саме така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі №917/1345/17.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 16.07.2009, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 15.09.2009, у справі №17/528/08-НР у задоволенні позову МПП "Іній" до Виконавчого комітету Ольшанської селищної ради, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет, спору на стороні відповідача: ВАТ "Київ-Дніпровське МППЗТ" в особі Ольшанської філії про визнання права власності на під`їзні залізничні колії №12 та №13, що є частиною нежитлового об`єкту №7 по вулиці Промисловій у с. Ольшанське Миколаївського району Миколаївської області відмовлено повністю.

При цьому у мотивувальній частині вказаного рішення місцевим господарським судом зазначено про те, що ВАТ "Київ-Дніпровське МППЗТ" з 1997 року володіє пакетом правовстановлюючих документів на спірне майно та обліковує його у себе на балансі.

Крім того, вказана обставина досліджувалась і встановлювалась під час розгляду господарської справи №16/5/09-НР за позовом Миколаївського транспортного прокурора в інтересах держави в особі Міністерства транспорту та зв`язку України ВАТ "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" Ольшанської філії ВАТ „Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: МПП "Іній" про визнання частково недійсним рішення, що знайшло своє відображення, в тому числі, у постанові Вищого господарського суду України від 13.05.2011 у вказаній справі, у якій зазначено, зокрема, про те, що спірні колії з 1977 року знаходились на балансі Ольшанського ППЗТ, з його відання не вибували та ДП Будівельно-виробнича фірма "Миколаївводбуд" не передавались.

З огляду на все вищевикладене, Південно-західний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем доведено факт належності йому спірного майна на праві власності, а відтак має право на судовий захист шляхом витребування майна з чужого володіння.

28.12.1995 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області прийняло рішення №138, яким вирішено приватизувати державне майно Будівельно-виробничої фірми "Миколаївводбуд", створивши Відкрите акціонерне товариство "Будівельно-виробнича комерційна фірма "Миколаївводбуд" (далі ВАТ "Будівельно-виробнича комерційна фірма "Миколаївводбуд"), з передачею у його статутний фонд майна вартістю 128 422 300 тис. крб.

Відповідно до Переліку нерухомого майна б/н та б/д, що передається у власність ВАТ "Будівельно-виробнича комерційна фірма "Миколаївводбуд", під №3 вказано "склад заповнювачів".

У змінах від 24.09.2008 до вищезазначеного Переліку, прийнятого Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області та який є додатком до його листа №14-11-0453, зазначено, що "пункт 3 Переліку нерухомого майна, переданого у власність ВАТ "Миколаївводбуд" (структурний підрозділ - Ольшанський завод залізобетонних виробів), читати у наступній редакції: "склад заповнювачів (інв.№28), в тому числі покриття (п. 3.1) (інв.№28/1), будівлі - 2 шт.(п. 3.2) (інв.№28/2), залізничні під`їзні шляхи (п. 3.3) (інв.№28/3)".

Зміни до Переліку були зроблені Регіональним відділенням Фонду державного майна України на підставі рішення Господарського суду Миколаївської області від 19.08.2008 у справі №17/528/08, яке в подальшому було скасоване постановою Вищого господарського суду України від 16.04.2009.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 08.02.2011, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 13.05.2011, у справі №16/5/09-НР за позовом Миколаївського транспортного прокурора в інтересах держави в особі Міністерства транспорту та зв`язку України ВАТ "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" Ольшанської філії ВАТ „Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: МПП "Іній" було визнано недійсним рішення Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області №138 від 28.12.1995 в частині передачі майна ВАТ "Миколаївводбуд", зазначеного у змінах до переліку нерухомого майна (який є додатком до листа Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області від 27.09.2008 №14-11-0453), переданого у власність ВАТ "Миколаївводбуд" під №3.3 - залізничні під`їзні шляхи.

При цьому, постановою Миколаївського районного суду від 31.10.2012, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.05.2013 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17.09.2015, в адміністративній справі №1417/1726/12 за позовом ВАТ "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" в особі Ольшанської філії до Виконавчого комітету Ольшанської селищної ради визнано незаконним та скасовано рішення Виконавчого комітету Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області від 22.01.2008 року №4 в частині прийняття рішення про видачу МПП "Іній" свідоцтва про право власності на залізничні колії № НОМЕР_2 , 13, оскільки МПП "Іній" не набуло у встановленому законом порядку право власності на зазначене майно.

Вказане беззаперечно свідчить про те, що спірне майно вибуло з володіння позивача за відсутності волевиявлення останнього на підставі визнаного у судовому порядку недійсним рішення Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області №138 від 28.12.1995, а на теперішній час перебуває у володінні відповідача, який є добросовісним набувачем у розумінні приписів Цивільного кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком Господарського суду Миколаївської області про доведеність позивачем сукупності обставин, які є необхідними для застосування положень статті 388 Цивільного кодексу України, а відтак наявності підстав для задоволення позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що до винесення місцевим господарським судом рішення ТОВ Транссклад ОМ заявлено клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з приписами частини четвертої статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою №14902/04 у справі Відкритого акціонерного товариства Нафтова компанія Юкос проти Росії; пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №22083/93, 22095/93 у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства).

Визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права (відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 27.05.2014 №3-23гс14, від 27.05.2014 №5011-32/13806-2012).

Відповідно до частини першої статті 261 вказаного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Загальне правило про початок перебігу позовної давності, яке міститься у статті 261 Цивільного кодексу України, встановлює три можливі варіанти:

- коли особа довідалася про порушення свого права;

- коли особа могла довідатися про порушення свого права;

- коли особа довідалася про порушника свого права.

При цьому колегія суддів зауважує, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Закон не встановлює, з чиєї ініціативи суд визнає причини пропуску позовної давності поважними. Як правило, це відбувається за заявою (клопотанням) позивача з наведенням відповідних доводів і поданням належних та допустимих доказів. Відповідна ініціатива може виходити і від інших учасників судового процесу.

Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 09.04.2019 у справі №5023/2877/12.

Скаржник зазначає про те, що позивач довідався про порушення свого права в жовтні місяці 2012 року, про що свідчить подана ним до прокуратури Миколаївського району Миколаївської області заява №1643/18 від 03.10.2012 з проханням ініціювати перевірку правомірності продажу МПП "Іній" залізних колій №№12,13 (за технічним паспортом БТІ №№52, 53), до якої додано копію виданого Виконавчим комітетом Ольшанської селищної ради свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.04.2012, відповідно до якого у ТОВ "Транссклад ОМ" в приватній власності знаходиться нежитлова будівля, розташована за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, смт. Ольшанське, вул. Промислова, 7Б, яка складається з основної адміністративної будівлі літ. Р-1 загальною площею 259,8 кв.м та службових будівель та споруд.

Між тим колегія суддів зауважує, що зазначене свідоцтво посвідчувало право власності на об`єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , в той час як предметом спору у даній справі є майно - залізничні колії №12 та №13, речові права на які в силу частини четвертої статті 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не підлягають державній реєстрації, тому відсутні підстави для висновку про те, що зазначений правовстановлюючий документ підтверджує перехід до ТОВ "Транссклад ОМ" права власності на належне позивачу майно.

Колегія суддів враховує, що позивач з моменту вибуття з його володіння залізничних колій №12 та №13 достеменно знав про порушення його речових прав та з метою поновлення свого порушеного права власності на спірне майно неодноразово звертався до судів, про що свідчать існування судових проваджень у справах №8/827/07, №16/5/09-НР, №1417/1726/12 та №17/528/08, тому строк позовної давності неодноразово переривався.

При цьому найбільш пізнім за датою прийняття судовим рішенням, яке набрало законної сили, є ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.05.2013 в адміністративній справі №1417/1726/12 за позовом ВАТ "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" в особі Ольшанської філії до Виконавчого комітету Ольшанської селищної ради про визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області від 22.01.2008 року №4 в частині прийняття рішення про видачу МПП "Іній" свідоцтва про право власності на залізничні колії №№12, 13.

Відповідно до статті 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що початком перебігу строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом після його останнього переривання є саме 21.05.2013, тому, враховуючи наведені вище приписи Цивільного кодексу України, вказаний строк сплив 22.05.2016.

ПрАТ "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" в особі Ольшанської філії ПрАТ "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" звернулося до суду з даним позовом 04.08.2016, тобто з пропуском строку позовної давності, між тим дії позивача щодо отримання доказів та звернення до судів свідчать про добросовісність ставлення ним до свого права на звернення до суду, термін прострочення піддається поясненню, враховуючи поведінку позивача, та є незначним, щоб припустити, що у відповідача та інших зацікавлених осіб настав ризик знищення або пошкодження необхідних для доведення в суді свого права доказів, тому Південно-західний апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про можливість визнання поважними причин пропуску позивачем строку позовної давності та зауважує, що таке поновлення не тягне за собою порушення принципу правової визначеності.

Враховуючи вищевикладене, порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом задоволення даного позову та витребування у ТОВ Транссклад ОМ на користь позивача під`їзних залізничних колій №№12,13 (за технічним паспортом БТІ №№52, 53), розташованих за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, смт. Ольшанське.

10.04.2019 до Південно-західного апеляційного господарського суду від скаржника надійшло клопотання про врахування позиції Верховного Суду України б/н від 09.04.2019 (вх.№1023/19/Д5 від 10.04.2019).

Між тим, у вказаній апелянтом справі Верховний Суд України виходив з інших фактичних обставин справи, встановлених судами при їх розгляді, ніж ті, що встановлені судом у даній справі, тому колегія суддів відмовляє у задоволенні зазначеного клопотання.

Крім того, 10.04.2019 скаржником до апеляційного господарського суду подано клопотання про витребування доказів б/н від 09.04.2019 (вх.№1023/19/Д4 від 10.04.2019) у задоволенні якого колегія суддів також відмовляє, оскільки звертаючись з даним клопотанням до суду апеляційної інстанції, апелянтом не зазначено жодної причини неможливості подання цього клопотання до суду першої інстанції. Водночас в силу частини третьої статті 268 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

01.04.2019 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Міністерства інфраструктури України надійшла заява про розподіл судових витрат б/н від 28.03.2019 (вх.№1023/19/Д3 від 01.04.2019), в якій останнє просить стягнути з ТОВ Транссклад ОМ понесені Міністерством інфраструктури України у зв`язку з апеляційним переглядом рішення Господарського суду Миколаївської області від 20.11.2018 у справі №915/856/16 судові витрати у загальній сумі 81 грн.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 123 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною тринадцятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.

Відповідно до частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В силу положень статті 282 Господарського процесуального кодексу України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З огляду на вищевикладене та враховуючи документальне підтвердження Міністерством інфраструктури України понесених ним у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції судових витрат на суму 81 грн, колегія суддів вважає за можливе стягнути зі скаржника на користь Міністерства інфраструктури України 81 грн судових витрат.

Відповідно до приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм матеріального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із чим дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Згідно зі статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (пункт 58 рішення Європейського суду з прав людини рішення у справі "Серявін та інші проти України").

Інші доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції; твердження апелянта про порушення Господарським судом Миколаївської області норм права при ухваленні рішення від 20.11.2018 не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Транссклад ОМ залишити без задоволення, рішення Господарського суду Миколаївської області від 20.11.2018 у справі №915/856/16 - без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю Транссклад ОМ.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Транссклад ОМ на користь Міністерства інфраструктури України 81 грн судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Доручити Господарському суду Миколаївської області видати відповідний наказ з зазначенням всіх необхідних реквізитів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 17.05.2019.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя К.В. Богатир

Суддя І.Г. Філінюк