РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2019 м. Київ Справа № 910/2621/19

За позовом: приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА ГРУПА "ТАС";

до: приватного акціонерного товариства "АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ОМЕГА";

про: стягнення 20.375,43 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники: без виклику сторін.

С У Т Ь С П О Р У :

Приватне акціонерне товариство "СТРАХОВА ГРУПА "ТАС" (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до приватного акціонерного товариства "АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ОМЕГА" (далі - відповідач) про стягнення 20.375,43 грн., з яких: 17.285,85 грн. - сума страхового відшкодування, 1.619,66 грн. - пеня, 262,84 грн. - 3 % річних та 1.207,08 грн. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було заподіяно пошкодження транспортному засобу, який є предметом договору добровільного страхування, укладеного між позивачем і страхувальником.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.03.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/2621/19 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки вказана справа є справою незначної складності та визнана судом малозначною.

Ухвала про відкриття провадження у даній справі надсилалися судом відповідачеві на адресу його місцезнаходження, яка відповідає відомостям, внесеним до єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Більш того, в матеріалах даної справи міститься повідомлення поштового зв`язку про вручення уповноваженій особі відповідача поштового відправлення суду.

Відповідач відзиву на позов, в порядку передбаченого ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, суду не надав, а тому відповідно до положень частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши наявні у матеріалах даної справи докази, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між позивачем, як страховиком, та відповідачем, як страхувальником, укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу від 03.11.2017 № ПК/21 А514348 (далі - Договір добровільного страхування).

Відповідно до предмету Договору добровільного страхування, позивач застрахував майнові інтереси страхувальника, які пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме "Daewoo Lanos", із державним знаком НОМЕР_1 (далі - застрахований ТЗ).

22.03.2018 на вул. Молодіжній в с. Рожів відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю застрахованого ТЗ та, транспортного засобу "ЗИЛ", із державним знаком НОМЕР_2 , яким керував гр. ОСОБА_1

Постановою Макарівського районного суду Київської області від 11.04.2018 у справі № 370/826/18 встановлено, що ДТП трапилося внаслідок порушень Правил подорожнього руху України водієм ОСОБА_1 (далі - винна особа). Внаслідок зазначеного вище ДТП застрахований ТЗ отримав механічні пошкодження.

Відповідно до калькуляції від 28.03.2018 № КА-0005314 вартість відновлюваного ремонту автомобіля в результаті його пошкодження у вказаній вище ДТП становить 18.959,90 грн.

Відповідно до страхового акту від 30.07.2018 та розрахунку страхового відшкодування від 30.07.2018 вартість відновлюваного ремонту автомобіля в результаті його пошкодження у вказаній вище ДТП становить 17.285,85 грн.

Виходячи з приписів ст. 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк, а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 Цивільного кодексу України).

Позивач на підставі Договору добровільного страхування, з урахуванням калькуляції від 28.03.2018 № КА-0005314, страхового акту від 30.07.2018 та розрахунку страхового відшкодування від 30.07.2018, здійснив виплату страхового відшкодування в сумі 17.285,85 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 31.07.2018 № 88909, засвідчена копія якого наявна в матеріалах справи.

За правилами, встановленими ст. 27 Закону України "Про страхування " та ст. 993 ЦК України, позивач є саме тією особою, до якої перейшло право вимоги від відповідача страхового відшкодування, виплаченого страхувальникові на підставі Договору добровільного страхування.

Станом на момент виникнення ДТП, цивільно-правова відповідальність винної особи застрахована відповідачем, що підтверджується Полісом серії АК № 8129771 (далі - Договір обов`язкового страхування). Виходячи з Договору обов`язкового страхування, забезпеченим транспортним засобом є той самий автомобіль, яким керувала винна у настанні ДТП особа.

Так, позивач, звернувся до відповідача із заявою про відшкодування шкоди внаслідок ДТП від 20.08.2018 № Г0401/3201, яку останній отримав 22.08.2018, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке наявне в матеріалах справи у вигляді засвідченої копії.

У відповідності до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" строк виконання грошового зобов`язання страховика за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів по виплаті особі страхового відшкодування, яка має право на отримання такого відшкодування, становить 90 днів з моменту отримання відповідної заяви.

Відтак граничний строк виконання зобов`язання відповідача для здійснення грошової виплати є 20.11.2018 (22.08.2018 + 90 днів = 20.11.2018).

Спір між сторонами судового процесу виник внаслідок порушення відповідачем його грошового зобов`язання за Договором обов`язкового страхування, відповідач вимоги викладені в заяві позивача від 20.08.2018 № Г0401/3201 не задовольнив. Наведена обставина призвела до звернення позивача до господарського суду за захистом свого порушеного права та охоронюваного законом інтересу шляхом стягнення з відповідача страхового відшкодування в сумі 17.285,85 грн.

Враховуючи, що у правовідносинах сторін даного спору має місце допущене з боку відповідача порушення грошового зобов`язання, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 1.619,66 грн., 3 % річних в сумі 262,84 грн. та інфляційних втрат в сумі 1.207,08 грн.

За результатами оцінки доказів, наявних в матеріалах справи, та виходячи з викладених вище фактичних обставин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з урахуванням такого.

Позовна вимога про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування в розмірі 17.285,85 грн. підлягає задоволенню повністю, з огляду на таке: по-перше, наявність вини гр. ОСОБА_1 у вчиненні ДТП встановлено компетентним судом; по-друге, факт того, що цивільно-правова відповідальність винної особи застрахована, станом на момент настання ДТП, відповідачем, що підтверджується полісом серії АК 8129771; по-третє: розмір відновлювального ремонту підтверджується калькуляцією від 28.03.2018 № КА-0005314, страховим актом від 30.07.2018 та розрахунком страхового відшкодування від 30.07.2018; по-четверте, факт виплати позивачем страхувальникові страхового відшкодування підтверджується розрахунковим документом, і по-п`яте, відповідачем не надано суду жодного доказу, підтверджуючого факт відшкодування позивачеві здійсненої останнім виплати страхового відшкодування.

Розглядаючи спір в частині стягнення з відповідача господарської санкції у вигляді пені в розмірі 1.619,66 грн. суд зазначає наступне.

Приписами п. 36.5 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Виходячи з наведених вище норм права, перебіг періоду прострочення відповідачем грошового зобов`язання за Договором починається з першого дня, за терміном, коли зобов`язання мало бути виконано, а також виходячи з припису ч. 6 ст. 232 ГК України, пеня нараховується за шість місяців прострочення виконання зобов`язання, починаючи з першого дня такого прострочення.

Суд, дослідивши здійснений позивачем розрахунок пені, визнав його арифметично невірним виходячи з припису ч. 6 ст. 232 ГК України, оскільки як встановлено вище судом граничний строк виконання зобов`язання відповідача для здійснення грошової виплати є 20.11.2018, відтак першим днем прострочення виконання грошового зобов`язання відповідача є 21.11.2018.

Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідача неустойки у вигляді пені підлягає задоволенню в сумі 1.568,51 грн., за таким розрахунком суду, здійсненого за період, на який позивачем нараховувалася пеня, з урахуванням з припису ч. 6 ст. 232 ГК України:

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення
17.285,8521.11.2018 - 20.02.20199218 %1.568,51
Загальна сума пені складає 1.568,51

Приписами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певних дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 524 та 533 ЦК грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

Статтею 979 ЦК встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхувальнику грошову суму (страхову виплату).

Правовідношення, в якому страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням. А правовідношення з відшкодування шкоди в порядку регресу, які склалися між сторонами у справі, що розглядається, також є грошовим зобов`язанням.

Cтаття 625 ЦК розміщена в розділі "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань.

Відповідно до статті 509 ЦК зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК.

Згідно зі статтею 11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Таким чином, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі.

Зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія положень частини 2 статі 625 ЦК.

Такий правовий висновок узгоджується із позицією Верховного Суду України, викладеної у постанові від 01.06.2016 № 3-295гс16 за заявою приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ВУСО" про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 27.01.2016 у справі № 910/22034/15 за позовом приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ВУСО" до приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ОХОРОННО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ" про стягнення суми.

Наданий позивачем розрахунок 3 % річних суд визнав арифметично невірним, враховуючи те, що першим днем прострочення виконання грошового зобов`язання відповідача є 21.11.2018.

Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідача 3 % річних підлягає задоволенню в сумі 130,71 грн., за таким розрахунком суду, здійсненого за період, на який позивачем нараховані 3 % річних з урахуванням того, що першим днем прострочення виконання грошового зобов`язання відповідача є 21.11.2018:

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір відсотків річнихСума 3 % річних за період прострочення
17.285,8521.11.2018 - 20.02.2019923 %130,71
Загальна сума 3 % річних складає 130,71

Наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат суд визнав арифметично невірним, враховуючи те, що першим днем прострочення виконання грошового зобов`язання відповідача є 21.11.2018.

Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідача інфляційних втрат підлягає задоволенню в сумі 401,03 грн., за таким розрахунком суду, здійсненого за період, на який позивачем нараховані інфляційні втрати з урахуванням того, що першим днем прострочення виконання грошового зобов`язання відповідача є 21.11.2018, приймаючи до уваги те, що нарахування інфляційних втрат вважається правомірним при простроченні понад 15 днів у місяці:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргу
12.2018 - 02.201917.285,85102,32401,03
Загальна сума інфляційних втрат складає401,03

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи приписи пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає витрати по сплаті судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 250, 252, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного акціонерного товариства "АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ОМЕГА" (04053, м.Київ, ВУЛИЦЯ ОБСЕРВАТОРНА, будинок 17, ЛІТ.А, ідентифікаційний код 21626809) на користь приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА ГРУПА "ТАС" (03062, м.Київ, ПРОСПЕКТ ПЕРЕМОГИ, будинок 65, ідентифікаційний код 30115243) страхове відшкодування в сумі 17.285 (сімнадцять тисяч двісті вісімдесят п`ять) грн. 85 коп.; пеню в сумі 1.568 (одна тисяча п`ятсот шістдесят вісім) грн. 51 коп.; 3 % річних в сумі 130 (сто тридцять) грн. 71 коп.; інфляційні втрати в сумі 401 (чотириста одна) грн. 03 коп.; витрати по сплаті судового збору в сумі 1.921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) 00 коп.

3. В задоволенні решти вимог - відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Cуддя С.В. Балац