РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.03.2019Справа № 910/13417/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Ковтуна С.А., секретар судового засідання Мамонтова О.О., розглянувши справу

за позовом Національного банку України

до відповідача-1 товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного

захисту бізнесу «Дельта М»

до відповідача-2 товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія

«Гарант»

третя особа-1 на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_1

третя особа-2 на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет

спору, ОСОБА_2

про визнання правочинів недійсними та застосування наслідків їх недійсності,

Представники:

від позивача Порало Т.І. (за дов.), Звада Д.В. (за дов.)

від відповідача-1 Сич О.Ю. (за дов.)

від відповідача-2 не прибули

від третіх осіб не прибули

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернувся з позовом Національний банк України (далі -НБУ) до товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» (відповідача-1) та товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» (відповідача-2) про:

- визнання недійсним договору № 018 від 30.09.2015 про відступлення права вимоги (цесії), укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та товариством з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» за кредитним договором № 27/10-5731 від 28.04.2006;

- зобов`язання товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» повернути товариству з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» документи отримані за договором № 018 від 30.09.2015 про відступлення права вимоги (цесії).

Суд своєю ухвалою від 23.10.2018 відкрив провадження в справі № 910/13417/18, постановив здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

До Господарського суду міста Києва звернувся з позовом Національний банк України до товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» (відповідача-1) та товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» (відповідача-2) про:

- визнання недійсним договору № 046 від 30.09.2015 про відступлення права вимоги (цесії), укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та товариством з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» за кредитним договором № 11/02-814-К1 від 21.12.2005;

- зобов`язання товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» повернути товариству з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» документи отримані за договором № 046 від 30.09.2015 про відступлення права вимоги (цесії).

Суд своєю ухвалою від 23.10.2018 відкрив провадження в справі № 910/13530/18, постановив здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

Позивач подав клопотання про об`єднання справ № 910/13417/18 та № 910/13530/18 в одне провадження у межах справи № 910/13417/18.

Суд своєю ухвалою від 22.11.2018 об`єднав в одне провадження справи № 910/13417/18 та № 910/13530/18, присвоївши об`єднаній справі № 910/13417/18. Суд виходив з того, що позивачем у справах № 910/13417/18 та № 910/13530/18 є Національний банк України, а відповідачами - товариство з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та товариство з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант», справи пов`язані між собою доказами та підставою виникнення - порушенням та неналежним виконанням договору про передавання в управління непроданих активів, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В., зареєстрованого за № 3960, положень постанови Правління Національного банку України від 28.08.2001 № 369 «Про затвердження Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства» та вимог іншого законодавства України при укладенні спірних договорів, у зв`язку з чим позивач просить суд визнати їх недійсними та зобов`язати повернути документи, отримані за спірними договорами.

Зокрема, за твердженням позивача, оспорювані договори цесії, всупереч п. 13 Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 369 від 28.08.2001 (далі - Положення), та п. 4.1 договору про управління, укладено за нижчою вартістю, ніж та, що була погоджена НБУ; всупереч вимогам Положення включено до договорів цесії умову про перехід прав вимоги до нового кредитора одразу після укладення оскаржуваного договору, а не після надходження грошових коштів на накопичувальний рахунок, що відкритий управителю в Національному банку України; всупереч вимогам ст.ст. 513, 514 Цивільного кодексу України, ч. 3 ст. 24 Закону України «Про іпотеку» спірний договір цесії нотаріально не посвідчений.

Відповідач-1 позовні вимоги відхилив. Відповідач-1 вважає, що договори цесії укладені у відповідності до вимог законодавства, з урахуванням повноважень управителя, встановлених Положенням, договором про управління та за погодження Національного банку України (далі - НБУ), що підтверджується рішеннями НБУ № 255 від 25.05.2015 та № 414 від 05.08.2015. Вважає, що позивачем не наведено, в чому полягає порушення його прав та законних інтересів.

Заперечуючи проти позову, відповідач-2 послався на те, що відповідно до ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними у вирішенні питань при укладенні договору, виборі контрагента та погодженні умов договору, а відповідно до ст. 217 Цивільного кодексу України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсність правочину в цілому. Зазначає, що за договором цесії не відбулося відступлення права вимоги за іпотечним договором. Вважає, що позивач не обґрунтував, в чому полягає порушення його прав та інтересів при зверненні з цим позовом. Крім цього, відповідачем-2 заявлено про застосування строку позовної давності.

Позивач у відповіді на відзиви відповідача-1 зазначив, що Національний банк України своїм рішенням погодив відповідачу-1, як управителю, чіткі умови, порядок та ціну продажу активів банку. У свою чергу, відповідач-1 мав здійснити продаж активів Банку за ціною не нижче 1639013,00 грн та 322463,00 грн відповідно, з дотриманням процедури встановленої НБУ у рішеннях № 255 від 25.05.2015 та № 414 від 05.08.2015. Відповідач-1 під час продажу активів банку допустив порушення і як управитель, оскільки самовільно знизив вартість продажу активів, і як управитель з правами наданими ліквідатору згідно з главою 10 розділу VІ Положення № 369, оскільки зобов`язаний був включити, однак не включив, до договорів цесії умову про перехід до нового кредитора права вимоги після надходження коштів на накопичувальний рахунок. Згідно з актами приймання-передачі, доданих до договорів цесії, відповідач-1 передав відповідачу-2 кредитний договір та відповідні договори забезпечення. Передача новому кредитору прав вимоги у відмінному обсязі чим обсяг, який існував у первісного кредитора, оспорюванами договорами цесії не передбачено. Отже, відповідач-1 передав відповідачу-2 за оспорюваними договорами цесії право вимоги і за кредитним договором, і за договором забезпечення до нього. Договір про управління укладений у письмовій формі та нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В, та зареєстрований у реєстрі за номером № 3960. У цьому випадку продаж активів банку було здійснено всупереч рішенням № 255 від 25.05.2015 та № 414 від 05.08.2015 по заниженій вартості активів. Результатом цього є порушення прав та майнових інтересів вигодонабувачів, що має прояв у неотриманні останніми задоволення своїх вимог у тому розмірі, на який могли розраховувати, якщо б відповідач-1 здійснив належне управління активами. Оскільки відповідач-1 ухилився від виконання свого обов`язку перед НБУ в частині здійснення продажу активів у відповідності до вказаних рішень, це призвело до порушення прав та інтересів Національного банку України як контролюючого органу.

Аналогічні заперечення позивачем були наведені у відповіді на відзиви відповідача-2. Спростовуючи доводи щодо пропущення позовної давності позивач послався на те, що повідомлення про відступлення відповідачем-1 прав вимоги на користь відповідача-2 за 51 кредитним договором надіслано на адресу банку лише 06.11.2015, а тому позивач не пропустив встановлений законом строк для звернення до суду.

20.11.2018 до суду надійшло клопотання про вступ у справу третьою особою на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_1 . Клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є стороною кредитного договору № 11/02-814-КІ від 21.12.2005, який є предметом спору у даній справі, а тому рішення у справі може вплинути на її обов`язки щодо однієї зі сторін.

Суд своєю ухвалою від 03.12.2018 залучив до участі у справі третьою особою на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_1 .

22.12.2018 позивач подав клопотання про залучення до участі у справі третьою особою на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_2 . Клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 є стороною кредитного договору № 27/10-5731 від 28.04.2006, який є предметом спору у даній справі, а тому рішення у справі може вплинути на її обов`язки щодо однієї зі сторін

Суд своєю ухвалою від 17.01.2019 залучив до участі у справі третьою особою на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_2 .

Відповідач-1 у своїх запереченнях зазначив, що позивач у рішеннях № 255 від 25.05.2015 та № 414 від 05.08.2015 надав дозвіл на проведення продажу активів банку за ціною останнього аукціону. Зважаючи, що Національний банк України, приймаючи рішення про погодження, посилається на листи від 28.04.2015 та 12.06.2015, використання слів НБУ «за ціною останнього аукціону» говорить, що погоджено проведення як першого, так і повторного аукціону, а продаж має здійснюватися за ціною останнього аукціону. Національним банком України не обґрунтовано та не підтверджено жодним доказом необхідність включення у договір відступлення пункту про перехід права вимоги після сплати коштів та не доведено, чому пункт, який поширюється на ліквідатора, відповідно до Положення № 369, має застосовуватися до управителя. Оскільки договір відступлення спрямований на перехід права вимоги за основним зобов`язанням, він укладався у простій формі, як і кредитний договір. Вважає, що позивач не наділений повноваженнями на звернення до суду з позовними вимогами про визнання укладених правочинів недійсними, Національним банком України вибрано не вірний спосіб захисту своїх прав.

Відповідач-2 у своїх запереченнях на відповідь на відзив зазначив таке. У рішенні НБУ № 255 від 25.05.2015 вказано, що у разі відсутності заяв щодо придбання майна (активів) акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» на аукціоні, управитель повинен здійснити безпосередній продаж майна (активу) акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» фізичній або юридичній особі за ціною останнього аукціону. Зважаючи, що у своєму рішенні НБУ посилається на лист відповідача-1 від 28.05.2015, в якому зазначено вартість активів, яку використовує НБУ, та в якому передбачено проведення двох аукціонів з уцінкою вартості активів, а також зважаючи, що НБУ зазначив здійснити продаж саме за ціною останнього аукціону - можна зробити висновок про безпідставність твердження позивача щодо невідповідності ціни. Те ж саме стосується і продажу 10 активів, погоджених рішенням № 414 від 05.08.2015. Відповідач-1 не є ліквідатором, а є управителем, та керується нормами, які застосовуються до управителя. Відповідно до Положення № 369 та договору управління, управитель самостійно визначає способи продажу активів, які погоджує їх з НБУ. Обраний спосіб продажу не заборонено договором управління та Положенням № 369. Договір відступлення є відступленням права вимоги за основним зобов`язанням та не несе наслідків переходу права вимоги за похідними зобов`язаннями (без укладення договорів про відступлення прав по договорам застави/іпотеки), оскільки кредитний договір був укладений у простій письмовій формі, то й договори відступлення укладалися у простій формі. Таким чином, твердження позивача, що до нового кредитора переходять права кредитора за всіма договорами, що забезпечують виконання зобов`язання відповідного позичальника за кредитним договором, не відповідає дійсності. НБУ, як наглядовий орган не наділений повноваженнями на звернення до суду з позовними заявами про визнання укладених правочинів недійсними. Відповідно до ст. 1043 Цивільного кодексу України, НБУ має право звертатися з позовною заявою про відшкодування упущеної вигоди в наслідок неналежних дій управителя, а не з позовною заявою про скасування договорів укладених управителем.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та товариство з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» подали відповідні заяви про вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення у справі.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-1, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

02.12.2009 постановою Правління Національного банку України № 713 «Про відкликання банківської ліцензії та ініціювання процедури ліквідації Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» прийнято рішення з 07.12.2009 відкликати банківську ліцензію у АБ «Банк регіонального розвитку» та ініційовано процедуру ліквідації банку.

20.11.2013 між Національним банком України, акціонерним банком «Банк регіонального розвитку» в особі ліквідатора Євсієнка Ігоря Савелійовича (далі - установник управління) та товариством з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» (далі - управитель), укладено договір про передавання в управління непроданих активів (далі - договір про управління).

Пунктом 1.1 договору про управління визначено, що установник управління передає в управління управителеві активи, наявні на балансі установника управління на дату укладення цього договору (далі - активи), а управитель приймає в управління активи і зобов`язується вживати всіх необхідних заходів для задоволення вимог кредиторів установника управління (далі - вигодонабувачі) відповідно до переліку (реєстру) вимог кредиторів за рахунок активів. Вигодонабувачами за договором про управління є кредитори установника управління, які на дату підписання договору про управління внесені до переліку (реєстру) вимог кредиторів установника управління (далі - перелік вигодонабувачів), та розрахунки з якими не проведені. Перелік вигодонабувачів з визначеною черговістю задоволення їх вимог наведено в додатку 2 до цього договору.

Відповідно до підпункту «д» п. 2.2. договору управління, управитель у своїй діяльності зобов`язується дотримуватися вимог законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України.

Підпунктом «б» п. 2.5 договору про управління визначено, що Національний банк України зобов`язується приймати рішення щодо погодження продажу управителем активів у двотижневий термін з дня надходження до Національного банку України відповідного звернення управителя.

Пунктом 4.1 договору про управління визначено, що продаж, відступлення права вимоги, переведення боргу щодо активів, переданих в управління за цим договором, здійснюються лише за попереднім погодженням із Національним банком України.

На виконання вимог зазначеного договору про управління управителю передано в управління активи, у тому числі майнові права за кредитними договорами фізичних та юридичних осіб - боржників банку у кількості 88 договорів загальною сумою вимог у розмірі 87731589,17 грн (додаток 1 до договору про управління).

Відповідно до ч. 3 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ініційована до набрання чинності цим Законом процедура ліквідації банку здійснюється відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції від 05.08.2009), цей закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

Статтею 96 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що у разі, якщо на момент закінчення строку ліквідації залишилися непроданими активи банку і негайний продаж матиме наслідком істотну втрату їх вартості, ліквідатор передає такі активи в управління визначеній Національним банком України юридичній особі, яка зобов`язана вжити заходів щодо продовження погашення заборгованості кредиторів банку за рахунок отриманих активів.

Порядок ліквідації банків та передачу непроданих активів банку в управління врегульований «Положенням про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства» затвердженим постановою Правління Національного банку України № 369 від 28.08.2001 (далі - Положення),

Згідно з пунктом 13.1 глави 13 Положення, ліквідатор у разі потреби передавання активів банку, які залишаються непроданими на час закінчення процедури ліквідації банку, негайний продаж яких матиме наслідком істотну втрату їх вартості, в управління іншій юридичній особі звертається до Національного банку з відповідною пропозицією згідно зі статтею 96 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Згідно з п. 13.11 розділу VI Положення, управитель відповідно до укладеного тристороннього договору:

- відкриває в Національному банку накопичувальний рахунок у порядку, установленому нормативно-правовими актами Національного банку;

- набуває прав сторони (учасника) у судових справах, у якій стороною (учасником) був банк, який ліквідовано, а також прав сторони (учасника) виконавчих проваджень за участю банку;

- управляє активами та може відчужувати майно за погодженням з Комісією Національного банку;

- задовольняє вимоги кредиторів банку.

10.06.2014 відповідач-1, керуючись п.п. 2.5, 4.1 договору управління, у відповідності до п. 13.11 глави 13 розділу VI Положення, звернувся до начальника Управління припинення діяльності банків Генерального департаменту банківського нагляду із листом-погодженням № 06/06-2014 від 06.06.2014 щодо одержання попереднього погодження на продаж активів, в якому, з урахуванням викладених в листі обставин, просив надати відповідачеві-1 попереднє погодження на відчуження активів, переданих в управління за договором управління, шляхом їх самостійного продажу третім особам.

Листом від 01.07.2014 за № 55-013/34115 позивач у відповідь повідомив, що продаж активів банку, зокрема майнових прав за кредитними договорами фізичних та юридичних осіб, здійснюється у порядку, визначеному главою 10 розділу VI Положення № 369, та повернув пакет документів, наданих листом № 06/06-2014 від 06.06.2014.

Відповідач-1 звернувся до позивача із заявою від 27.01.2015 щодо уточнення кількості активів та погодження способу продажу активів, в якій просив надати погодження на продаж активів (продаж майнових прав через відступлення права вимоги по кредитним договорам) у такому порядку:

- здійснити продаж боргових зобов`язань фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами у кількості 86 одиниць одним лотом, через прилюдні торги (аукціон) на Українській універсальній товарній біржі за початковою ціною 2802119,00 грн (враховуючи сумарну вартість кожного кредитного договору визначену TOB «Приват-Консалтинг» у звіті про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов`язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» від 10.11.2014);

- у випадку, якщо зазначені вище торги не відбудуться, провести повторний продаж боргових зобов`язань фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами у кількості 86 одиниць одним лотом через прилюдні торги (аукціон) на Українській універсальній товарній біржі за початковою ціною 1961483,30 грн (враховуючи зменшення вартості кожного кредитного договору на 30 відсотків від вартості визначеної TOB «Приват-Консалтинг» у звіті про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов`язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» від 10.11.2014);

- у випадку, якщо і повторні торги не відбудуться, надати управителю можливість (без додаткового погодження) здійснити продаж боргових зобов`язань через відступлення прав окремо по кожному з 86 кредитних договорів юридичним та/або фізичним особам шляхом укладання окремих договорів відступлення права вимоги за кредитним договором за ціною активу, визначеною на останніх публічних торгах (за ціною, що на 30% менша від ринкової ціни визначеної TOB «Приват-Консалтинг» у звіті про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов`язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» від 10.11.2014).

Позивачем понад 6 місяців не приймалось рішення про надання погодження на продаж активів АБ «Банк регіонального розвитку», термін дії звіту про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов`язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами акціонерного банку «Банк регіонального розвитку», здійснений TOB «Приват-Консалтинг» 10.11.2014 закінчився, у зв`язку з чим TOB «Приват-Консалтинг» було проведено повторну оцінку вартості майнових прав - боргових зобов`язань фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами у кількості 86 одиниць станом на 31.03.2015, вартість яких склала 1961476,00 грн.

29.04.2015, у зв`язку з виготовленням нового звіту про оцінку активів, відповідач-1 звернувся до позивача із заявою від 28.04.2015 щодо внесення змін до погодження способу продажу активів у зв`язку з проведенням нової оцінки, в якому просив надати погодження на продаж активів (продаж майнових прав через відступлення права вимоги по кредитним договорам) у такому порядку:

- здійснити продаж боргових зобов`язань фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами у кількості 86 одиниць одним лотом через прилюдні торги (аукціон) на Українській універсальній товарній біржі за початковою ціною 1.961.476,00 грн (враховуючи сумарну вартість кожного кредитного договору визначену TOB «Приват-Консалтинг» у звіті про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов`язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» від 31.03.2015);

- у випадку, якщо зазначені вище торги не відбудуться, провести повторний продаж боргових зобов`язань фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами у кількості 86 одиниць одним лотом через прилюдні торги (аукціон) на Українській універсальній товарній біржі за початковою ціною 1373033,20 грн (враховуючи зменшення вартості кожного кредитного договору на 30 відсотків від вартості визначеної TOB «Приват-Консалтинг» у звіті про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов`язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» від 31.03.2015);

- у випадку, якщо і повторні торги не відбудуться, надати управителю можливість (без додаткового погодження) здійснити продаж боргових зобов`язань через відступлення прав окремо по кожному з 86 кредитних договорів юридичним та/або фізичним особам шляхом укладання окремих договорів відступлення права вимоги за кредитним договором за ціною активу, визначеною на останніх публічних торгах (за ціною, що на 30% менша від ринкової ціни визначеної ТОВ «Приват-Консалтинг» у звіті про незалежну оцінку вартості майнових прав на боргові зобов`язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» від 31.03.2015).

25.05.2015 позивачем прийнято рішення № 255 «Про відчуження ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» майна (активів) акціонерного банку «Банк регіонального розвитку», яким, зокрема, вирішено:

1. Погодити управителю відчуження майна (активів) акціонерного банку «Банк регіонального розвитку», за ціною не нижчою, ніж ринкова вартість, визначена суб`єктом оціночної діяльності станом на 31.03.2015 на загальну суму 1639013,00 грн (без урахування ПДВ), а саме: майнові права за кредитними договорами у кількості 76 одиниць згідно з переліком майна (активів), який зазначений в інформації про майно (активи) та наданий листом управителя від 27.01.2015, шляхом, проведення аукціону.

У разі відсутності заяв щодо придбання майна (активів) акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» на аукціоні, управителю здійснити безпосередній продаж майна (активу) акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» фізичній або юридичній особі за ціною останнього аукціону.

Відмовити у погоджені відчуження майнових прав за кредитними договорами: ОСОБА_8 договір від 05.12.2006 № 27/10-7211, ОСОБА_3 договір від 15.12.2003 № 27/10-7101, ОСОБА_4 договір від 01.11.2007 № 27/10-912П та договір від 25.12.200 7 № 2 7/10-93 0А, ОСОБА_9 договір від 29.12.2006 № 27/10-746А, ОСОБА_5 договір від 31.07.2008 № 27/10-997П, ОСОБА_1 . договір від 20.12.2005 № 11/02-814-КІ, ОСОБА_6 договір від 22.06.2007 № 11/03-28, ОСОБА_7 договір від 12.03.2007 № 20/Б.В., ОСОБА_10 договір від 14.12.2006 № 14/10-191.

Таким чином, рішенням Національного банку України № 255 від 25.05.2015 надано відповідачеві-1 погодження на продаж 76 активів, в порядку, передбаченому главою 10 розділу VI Положення, зі стартовою ціною аукціону не нижчою 1639013,00 грн та у випадку не реалізації на перших торгах з можливістю провести повторний аукціон зі зменшенням вартості активів на 30%, а у випадку не продажу й на повторних торгах з можливістю продажу фізичним та юридичним особам за ціною останнього аукціону.

10.06.2015 товариство з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та Українська універсальна товарна біржа уклали договір-доручення № 100 на проведення аукціону, предметом якого є продаж майна, що належить АБ «Банк регіонального розвитку», порядок продажу якого погоджений рішенням НБУ № 255 від 25.05.2015, а саме: лот № 1 - майнові права на боргові зобов`язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» у кількості 76 одиниць, без урахування ПДВ.

Відповідно до п. 10.10 глави 10 розділу VI Положення, ліквідатор забезпечує здійснення рекламних заходів з метою доведення інформації про продаж активів банку до відома покупців після погодження Національним банком порядку продажу активів банку.

Ліквідатор розміщує оголошення про проведення аукціону, конкурсу принаймні в одній загальнодержавній та одній регіональній (місцевій, за місцезнаходженням банку) газеті, у якій розміщуються публікації щодо купівлі-продажу подібних активів, не пізніше ніж за 10 робочих днів до дати проведення аукціону, конкурсу.

12.06.2015 в газеті «Експрес об`ява» № 22 (5079) було опубліковано оголошення про проведення 30.06.2015 аукціону з реалізації активів АБ «Банк регіонального розвитку» за стартовою ціною лоту 1639013,00 грн.

13.06.2015 в газеті «Голос України» № 104 (6108) було опубліковано оголошення про проведення 30.06.2015 аукціону з реалізації активів АБ «Банк регіонального розвитку» за стартовою ціною лоту 1639013,00 грн.

30.06.2015 Українською універсальною товарною біржею складено протокол № 1 про хід аукціону торгів, які не відбулися, згідно з яким торги по лоту № 1, у зв`язку з відсутністю заяв про участь в аукціонних торгах, не відбулись.

Відповідно до п. 10.10 глави 10 розділу VI Положення, ліквідатор має право прийняти рішення про повторний продаж активу на аукціоні (за конкурсом), якщо актив не було продано на попередніх торгах, зі зменшенням його початкової ціни, але не більше ніж на 30 відсотків, без повторного погодження з Національним банком.

03.07.2015 в газеті «Голос України» № 117 (6121) було опубліковано оголошення про проведення 20.07.2015 повторного аукціону з реалізації активів АБ «Банк регіонального розвитку» за стартовою ціною лоту 1147309,10 грн.

03.07.2015 в газеті «Експрес об`ява» № 25 (5082) було опубліковано оголошення про проведення 20.07.2015 повторного аукціону з реалізації активів АБ «Банк регіонального розвитку» за стартовою ціною лоту 1147309,10 грн.

20.07.2015 Українською універсальною товарною біржею складено протокол № 1 про хід аукціону торгів, які не відбулися, згідно з яким торги по лоту № 1, у зв`язку з відсутністю заяв про участь в аукціонних торгах, не відбулись.

Окрім того, 15.06.2015 відповідач-1 звернувся до позивача з відповідною заявою від 12.06.2015, в якій просив надати погодження щодо продажу майна (активів) АБ «Банк регіонального розвитку» у кількості 10 одиниць, у продажу яких було відмовлено рішенням НБУ № 255 від 25.05.2015.

05.08.2015 Національним банком України прийнято рішення № 414 «Про відчуження ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» майна (активів) акціонерного банку «Банк регіонального розвитку», яким вирішено:

1. Погодити управителю відчуження майна (активів) акціонерного банку «Банк регіонального розвитку», за ціною не нижчою, ніж оціночна ринкова вартість, визначена суб`єктом оціночної діяльності за станом на 31.03.2015 на загальну суму 322463,00 грн (без урахування ПДВ), а саме майнові права за кредитними договорами у кількості 10 одиниць згідно з переліком майна (активів), який зазначений в інформації про майно (активи) та наданий листом управителя від 12.05.2015, шляхом проведення аукціону.

У разі відсутності заяв щодо придбання майна (активів) акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» на аукціоні, управителю здійснити безпосередній продаж майна (активу) акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» фізичній або юридичній особі за ціною останнього аукціону.

Тобто, рішенням Національного банку України № 414 від 05.08.2015 надано погодження на продаж 10 активів, в порядку передбаченому главою 10 розділу VI Положення, зі стартовою ціною аукціону не нижчою 322463,00 грн та у випадку не реалізації на перших торгах з можливістю провести повторний аукціон зі зменшенням вартості активів на 30%, а у випадку не продажу й на повторних торгах з можливістю продажу фізичним та юридичним особам за ціною останнього аукціону.

12.08.2015 між відповідачем-1 та Українською універсальною товарною біржею укладено договір-доручення № 14/1 на проведення аукціону, предметом якого є продаж майна, що належить АБ «Банк регіонального розвитку», порядок продажу якого погоджений рішенням НБУ № 414 від 05.08.2015, а саме: лот № 1 - майнові права на боргові зобов`язання фізичних та юридичних осіб за кредитними договорами акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» у кількості 10 одиниць, без урахування ПДВ.

14.08.2015 в газеті «Експрес об`ява» № 31 (5088) було опубліковано оголошення про проведення 01.09.2015 аукціону з реалізації активів АБ «Банк регіонального розвитку» за стартовою ціною лоту 322463,00 грн.

15.08.2015 в газеті «Голос України» № 150 (6154) було опубліковано оголошення про проведення 01.09.2015 аукціону з реалізації активів АБ «Банк регіонального розвитку» за стартовою ціною лоту 322.463,00 грн.

01.09.2015 Українською універсальною товарною біржею складено протокол № 1 про хід аукціону торгів, які не відбулися, згідно з яким торги по лоту № 1 не відбулись в зв`язку з відсутністю заяв про участь в аукціонних торгах.

05.09.2015 в газеті «Голос України» № 164 (6168) було опубліковано оголошення про проведення 21.09.2015 повторного аукціону з реалізації активів АБ «Банк регіонального розвитку» за стартовою ціною лоту 225724,10 грн.

04.09.2015 в газеті «Експрес об`ява» № 34 (5091) було опубліковано оголошення, щодо проведення 21.09.2015 повторного аукціону з реалізації активів АБ «Банк регіонального розвитку» за стартовою ціною лоту 225724,10 грн.

21.09.2015 Українською універсальною товарною біржею складено протокол № 1 про хід аукціону торгів, які не відбулися, згідно з яким торги по лоту № 1, у зв`язку з відсутністю заяв про участь в аукціонних торгах, не відбулись.

Рішеннями Національного банку України № 255 від 25.05.2015 та № 414 від 05.08.2015 «Про відчуження ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» майна (активів) акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» визначено, що у разі відсутності заяв щодо придбання майна (активів) Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» на аукціоні, управителю здійснити безпосередній продаж майна (активу) акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» фізичній або юридичній особі за ціною останнього аукціону.

30.09.2015 товариство з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» (далі - управитель) та товариство з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» (далі - новий кредитор) уклали договір № 046 про відступлення права вимоги (цесії) (далі - договір цесії) за кредитним договором № 11/02-814-КІ від 21.12.2005 на платній основі за ціною 4600,00 грн.

Відповідно до п. 1.6.1 договору цесії, після підписання цього договору, новий кредитор протягом одного місця перераховує первісному кредитору грошові кошти 4600,00 грн на накопичувальний рахунок управителя.

30.09.2015 товариство з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» (далі - управитель) та товариство з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» (далі - новий кредитор) уклали договір № 018 про відступлення права вимоги (цесії) (далі - договір цесії) за кредитним договором № 27/10-5731 від 28.04.2006 на платній основі за ціною 100,00 грн.

Відповідно до п. 1.6.1 договору цесії, після підписання цього договору новий кредитор протягом одного місця перераховує первісному кредитору грошові кошти 100,00 грн на накопичувальний рахунок управителя.

Визначення вартості активу, за договором цесії, за якою було реалізовано актив (майно) АБ «Банк регіонального розвитку», здійснювалось відповідно до рішень НБУ № 255 від 25.05.2015, № 414 від 05.08.2015 та п. 10.10 глави 10 розділу VI Положення за ціною не нижче останнього аукціону з врахуванням зниження вартості на 30%.

Таким чином, доводи позивача, що актив при укладанні договору цесії, з врахуванням можливої уцінки визначеної у Положенні, реалізований (відступлений) за значно нижчою вартістю, ніж та, що була погоджена Національним банком України, не знайшли свого підтвердження при розгляді даної справи.

З приводу доводів позивача щодо того, що оспорюваний договір цесії не містить умов, визначених рішенням Національного банку України та Положенням щодо моменту переходу права вимоги за кредитним договором, слід зазначити, що рішеннями НБУ № 255 від 25.05.2015 та № 414 від 05.08.2015 «Про відчуження TOB «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» майна (активів) акціонерного банку «Банк регіонального розвитку», надано погодження на відчуження управителем майна (активів) акціонерного банку «Банк регіонального розвитку». Цим рішеннями визначено виключно умову щодо вартості продажу активу, а саме: у разі відсутності заяв щодо придбання майна (активів) акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» на аукціоні, управителю здійснити безпосередній продаж майна (активу) акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» фізичній або юридичній особі за ціною останнього аукціону.

Тобто, позивачем не зазначено в своїх рішеннях необхідності включення в договір цесії умови щодо моменту переходу права вимоги, з огляду на що не зазначення цієї умови в оспорюваних договорах не є підставою для визнання їх недійсними.

Доводи позивача про те, що оспорювані договори цесії не відповідають чинному законодавству, а саме: ст.ст. 513, 514 Цивільного кодексу України та ч. 3 ст. 24 Закону України «Про іпотеку», у зв`язку з тим, що не посвідчені нотаріально, є не обґрунтованим з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Пунктами 2, 4 ч. 1 ст. 208 Цивільного кодексу України визначено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, а також інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Відповідно до ч. 1 ст. 1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі. Як зазначалось вище, п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 513 Цивільного кодексу України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом

Оскільки кредитний договір укладений у простій письмовій формі, правочин щодо відступлення прав за таким договором, в силу ст. 513 Цивільного кодексу України, також вчиняється у тій самій формі, що й кредитний договір, за яким відступається право вимоги.

Іпотека це - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника (ст. 1 Закону України «Про іпотеку»). Зобов`язання за договором іпотеки є похідними від основного зобов`язання, яким є зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою (ст. 1 Закону України «Про іпотеку»).

Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про іпотеку», відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

З огляду на викладене підлягають розмежування поняття «основне зобов`язання», тобто кредитний договір, та «іпотека», тобто договір іпотеки, який укладається окремим правочином з метою забезпечення виконання основного зобов`язання.

Таким чином правочин про відступлення прав за іпотечним договором, укладається окремо (додатково) у тій формі, що й сам іпотечний договір, у зв`язку з переходом прав кредитора на підставі договору відступлення права вимоги за кредитним договором.

За змістом ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За приписами статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Враховуючи зазначене, посилання позивача, про те, що за спірними договорами цесії було здійснено відступлення прав за іпотечними договорами не відповідають дійсним обставинам справи та не підтверджуються належними та допустимими доказами, оскільки відступлення прав відбувалось саме за основними зобов`язаннями, тобто кредитними договорами.

Таким чином, враховуючи все вищевикладене, позивачем не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання оспорюваних договорів недійсними.

За таких обставин, наведені позивачем обставини не є такими, з якими закон пов`язує недійсність договорів, а тому позов задоволенню не підлягає.

Враховуючи необґрунтованість заявлених позовних вимог, суд не оцінює доводи щодо позовної давності та не вирішує питання застосування наслідків її спливу, передбачених ст. 267 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані з залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпечення доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Оскільки відповідачі зробили відповідні заяви про розмір витрат на професійну правничу допомогу, але не подали відповідних доказів, суд дійшов висновку про вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу після подання відповідачами відповідних доказів.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 202, 231, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Національного банку України до товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» про визнання правочинів недійсними та застосування наслідків їх недійсності відмовити повністю.

Судові витрати покласти на Національний банк України.

Розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу здійснити після подачі доказів сплати таких витрат товариством з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та товариством з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» протягом п`яти днів.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана в порядку, передбаченому підпунктом 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 21.05.2019.

Суддя С. А. Ковтун