ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2019 р. Справа№ 910/12705/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Суліма В.В.

при секретарі: Петрик М.О.

за участю представників сторін:

від прокуратури: Гальчинський С. О.;

від позивача 1 за первісним позовом: не з`явились;

від позивача 2 за первісним позовом: не з`явились;

від відповідача за первісним позовом: Габрєв В. В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника військового прокурора Західного регіону України

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.02.2019

про залишення позову без розгляду

у справі № 910/12705/18 (суддя - Борисенко І. І.)

за позовом Заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі його органів, уповноважених здійснювати відповідні функції у спірних відносинах Міністерства оборони України, Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша будівельно-монтажна група"

про зобов`язання повернути суму попередньої оплати за договором підряду та стягнення штрафних санкцій 1 476 611,66 грн.,

зустрічна позовна заява за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша будівельно-монтажна група"

до Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління

за участю заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України в особі Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління

про зобов`язання вчинити

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та хід розгляду справи у суді першої інстанції

Заступник військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі його органів, уповноважених здійснювати відповідні функції у спірних відносинах Міністерства оборони України, Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша будівельно-монтажна група про зобов`язання повернути суму попередньої оплати за договором підряду та стягнення штрафних санкцій 1 476 611,66 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем неналежно виконано умови Договору підряду №138 від 31.05.2018, в частині виконання зобов`язань щодо завершення робіт першого етапу, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша будівельно-монтажна група" невикористані кошти з попередньої оплати за Договором в розмірі 1 320 000,00 грн, штрафні санкції у вигляді пені за порушення строків виконання робіт у розмірі 80 480,99 грн та штрафу у розмірі 76 130,67 грн. за прострочення виконання робіт понад 20 календарних днів.

Відповідачем за первісним позовом до Господарського суду міста Києва була подана зустрічна позовна заява про зобов`язання прийняти виконані підряді роботи на суму 125 259,30 грн. та стягнути з відповідача за зустрічним позовом 335 900,00 грн. витрат у зв`язку простоєм.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначено, що позивач за зустрічним позовом не міг приступити до виконання зобов`язань за договором, оскільки відповідач за зустрічним позовом не виконав умови договору щодо передання будівельного майданчика та проектно-кошторисної документації, а тому мало місце первісне порушення зобов`язань саме зі сторони замовника, у зв`язку з чим є всі підстави для зміни умов договору підряду в частині зміни виконання робіт та відшкодування збитків, які поніс підрядник.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.02.2019 позов заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління до Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша будівельно-монтажна група" про зобов`язання повернути суму попередньої оплати за договором підряду та стягнення штрафних санкцій у розмірі 1 476 611, 66 грн. залишено без розгляду.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що у даній справі немає передбачених законом виключних випадків, коли прокурор може звернутися до суду в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, Заступник військового прокурора Західного регіону України звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва у справі № 910/12705/18 від 26.02.2019 та направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції, дослідивши матеріали позовної заяви та встановивши підставність для представництва прокурором у даній справі інтересів держави та процесуальну дієздатність прокурора, прийняв ухвалу від 01.10.2018 про відкриття провадження у даній справі, чим підтвердив належність представництва інтересів держави прокурором. Прокурор зазначив, що договір від 31.05.2018 № 138, порушення якого є предметом спору у даній справі, укладений на виконання вимог Указу Президента України від 11.07.2017 № 183/2017, згідно якого виділено бюджетні кошти для реалізації програми будівництва житла для військовослужбовців, що вже вказує на порушення інтересів держави у випадку невиконання умов договору генпідрядником в умовах військової агресії. Також, 03.10.2018 до Єдиного державного реєстру розслідувань внесено відомості щодо вчинення службовими особами Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління, діючи в змові з представниками будівельних комерційних структур, розтрати бюджетних коштів в особливо великих розмірах.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/12705/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М. А. - головуюча суддя; судді - Пономаренко Є. Ю., Сулім В. В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.04.2019 було відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд справи на 15.05.2019.

Позиції учасників справи та результати розгляду заявлених клопотань

18.04.2019 через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд апеляційну скаргу прокурора відхилити.

Також, до відзиву відповідачем було додано клопотання про витребування оригіналів документів, відповідно до якого відповідач просить суд витребувати у прокурора оригінали всіх доказів, що долучені до апеляційної скарги у справі № 910/13967/18.

Однак, клопотання відповідача про витребування доказів задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Згідно з 4 ст. 80 ГПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Також, відповідно до ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Разом з цим, клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша будівельно-монтажна група" про витребування у прокурора оригіналів всіх доказів, що долучені до апеляційної скарги у справі № 910/12705/18 зазначеним вимогам не відповідає.

Явка представників сторін

Представники позивачів за первісним позовом у судове засідання 15.05.2019 не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча про дату, час і місце розгляду справи представники сторін були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки сторони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, явка сторін не визнавалася обов`язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, Північний апеляційний господарський суд дійшов до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті в судовому засіданні 15.05.2019 за відсутності представників позивачів.

У судовому засіданні 15.05.2019 прокурор апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

У судовому засіданні 15.05.2019 представник відповідача за первісним позовом проти апеляційної скарги заперечував, рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Заступник військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі його органів, уповноважених здійснювати відповідні функції у спірних відносинах Міністерства оборони України, Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша будівельно-монтажна група про зобов`язання повернути суму попередньої оплати за договором підряду та стягнення штрафних санкцій у загальному розмірі 1 476 611,66 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем неналежно виконано умови Договору підряду №138 від 31.05.2018, в частині виконання зобов`язань щодо завершення робіт першого етапу, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша будівельно-монтажна група" невикористані кошти з попередньої оплати за Договором в розмірі 1 320 000,00 грн, штрафні санкції у вигляді пені за порушення строків виконання робіт у розмірі 80 480,99 грн та штрафу у розмірі 76 130,67 грн. за прострочення виконання робіт понад 20 календарних днів.

В обґрунтування порушення інтересів держави заступник військового прокурора Західного регіону України зазначає, що пред`явлення ним даної позовної заяви в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління, як органів, уповноважених здійснювати функції у спірних відносинах, викликано для захисту порушених інтересів держави.

За твердженням заступника військового прокурора Західного регіону України, Міністерство оборони України та Західне територіальне квартирно-експлуатаційне управління не вжили всіх передбачених законом заходів на захист інтересів держави представницькими засобами та не здійснюються комплекс заходів спрямованих на стягнення бюджетних коштів.

Також прокурор зазначив, що 03.10.2018 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості щодо вчинення службовими особами Західного територіального КЕУ, діючи в змові з представниками будівельних комерційних структур, розтрати бюджетних коштів в особливо великих розмірах, виділених по програмі щодо будівництва та введення в експлуатацію казарм поліпшеного планування для розміщення військовослужбовців Збройних Сил України, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191 КК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.02.2019 позов заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління до Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша будівельно-монтажна група" про зобов`язання повернути суму попередньої оплати за договором підряду та стягнення штрафних санкцій у загальному розмірі 1476611, 66 грн. залишено без розгляду.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що у даній справі немає передбачених законом виключних випадків, коли прокурор може звернутися до суду в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

За змістом частини 3 статті 4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Статтею 53 ГПК України визначено участь у судовому процесі органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Колегія суддів зауважує, що передумовою участі органів та осіб, передбачених статтею 53 ГПК України, в господарському процесі в будь-якій із п`яти форм є набуття ними господарського процесуального статусу органів та осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, та наявність процесуальної правосуб`єктності, яка передбачає процесуальну правоздатність і процесуальну дієздатність.

На відміну від осіб, які беруть участь у справі (позивач, відповідач, третя особа, представник), відповідні органи та особи повинні бути наділені спеціальною процесуальною правоздатністю, тобто здатністю мати процесуальні права та обов`язки органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Така процесуальна правоздатність настає з моменту виникнення у цих осіб відповідної компетенції або передбачених законом повноважень. Необхідною умовою такої участі є норми матеріального права, які визначають випадки такої участі, тобто особи, перелічені статтею 53 ГПК України, можуть звернутися до суду із позовною заявою або беруть участь в процесі лише у випадках, чітко встановлених законом.

Так, відповідно до частин 3-5 статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, п. 27).

Водночас є категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): "Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо Суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

Враховуючи вищенаведене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження зміст п. 3 ч. 1 ст.131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Положення п. 3 ч. 1 ст.131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Так, відповідно до частини 1, абзацу 1 частини 3 та абзацу 1 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Аналіз наведених законодавчих приписів дає підстави для висновку, що прокурор має право звернутися до господарського суду з позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або в інтересах держави з позовом, в якому зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або з позовом в інтересах держави, зазначивши про відсутність у відповідного органу повноважень щодо звернення до господарського суду. При цьому у будь-якому разі наявність підстав для представництва інтересів держави має бути обґрунтована прокурором у позовній заяві відповідно до приписів наведених норм.

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтерес держави" висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що "інтерес держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обгрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Ці міркування Конституційний Суд зробив у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який уже втратив чинність. Однак висловлене Судом розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону "Про прокуратуру".

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи N806/1000/17).

Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

(1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

(2) у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Колегія суддів звертає увагу, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі №924/1237/17).

У справі, що переглядається, звертаючись із позовною заявою в інтересах держави, прокурор зазначив про наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді з огляду на те, що договір підряду від 31.05.2018 № 138, порушення якого є предметом спору у даній справі, укладений на виконання вимог Указу Президента України від 11.07.2017 № 183/2017, яким введено в дію рішення Ради національної безпеки та оборони України від 10.07.2017 «Про невідкладні заходи щодо фінансування потреб національної безпеки і оборони України у 2017 році», згідно якого виділено бюджетні кошти для реалізації програми будівництва житла для військовослужбовців, що вказує на порушення інтересів держави у випадку невиконання умов договору генпідрядником в умовах військової агресії.

Колегія суддів погоджується з твердженням скаржника про те, що підставою звернення прокурора з позовною заявою став саме факт нездійснення Міністерством оборони України та Західним територіальним квартирно-експлуатаційним управлінням, як органами, уповноваженими здійснювати функції у спірних відносинах, покладених на них законом обов`язків із захисту державних інтересів з метою контролю і надходження бюджетних коштів до Державного бюджету України, з огляду на наступне.

Згідно з Указом Президента України від 15.12.1999 р. № 1572/99 "Про систему центральних органів виконавчої влади" до системи центральної виконавчої влади України входять міністерства, державні комітети (державні служби) та центральні органи виконавчої влади зі спеціальним статусом. Міністерство є головним (провідним) органом у системі центральних виконавчої влади в забезпеченні впровадження державної політики у визначеній сфері діяльності. Центральні органи виконавчої влади можуть мати свої територіальні органи, що утворюються, реорганізуються і ліквідовуються в порядку, встановленому законодавством.

Статтею 2 Закону України "Про оборону України" передбачено, що оборона України базується на готовності та здатності органів державної влади, усіх ланок воєнної організації України, органів місцевого самоврядування, єдиної системи цивільного захисту, національної економіки до переведення, при необхідності, з мирного на воєнний стан та відсічі збройній агресії, ліквідації збройного конфлікту, а також готовності населення і території держави до оборони.

Відповідно до ст.ст. 74, 75 Господарського кодексу України Міністерство оборони України утворює, реорганізує та ліквідовує у встановленому порядку підприємства, що належать до сфери його управління, контролює їх діяльність.

Статтею 326 Цивільного кодексу України визначено, що у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна.

Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади.

Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

Міністерство оборони України, відповідно до ст. 3 Закону України "Про Збройні Сили України" та п. 3 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого Указом Президента України № 406/2011 від 06.04.2011, є центральним органом виконавчої влади і головним органом у сфері оборони і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Умовами ст. 3 Закону України "Про Збройні Сили України" визначено, що Збройні Сили України - це військова державна структура, яка організаційно складається з військових об`єднань, з`єднань, частин, підрозділів, військових установ і навчальних закладів.

Органом державної військової та виконавчої влади на місцях у системі Збройних Сил України є командири (начальники) військових частин (установ, організацій), яким Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджених Законом України "Про затвердження Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 надано повноваження органу виконавчої влади в системі Міністерства оборони України.

З метою реалізації повноважень, визначених ст. 10 Закону України "Про Збройні Сили України", у сфері квартирно-експлуатаційного забезпечення військ, Міністром оборони України видано наказ № 448 від 03.07.2013 "Про затвердження Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України".

Квартирно-експлуатаційні управління ЗСУ є територіальним органом військового управління ЗСУ і призначені для реалізації у військах, дислокованих у межах відповідальності державної військово-технічної політики з питань квартирно-експлуатаційного забезпечення з метою підтримання військ у стані високої бойової та мобілізаційної готовності (п. 2.3 Положення).

Відповідно до п. 1 Положення про Західне територіальне квартирно-експлуатаційне управління, затверджене наказом начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України від 09.11.2016 № 300, Західне територіальне квартирно-експлуатаційне управління є територіальним органом військового управління Збройних Сил України призначеним для реалізації у військах державної військово-технічної політики з питань квартирно-експлуатаційного забезпечення, реалізації пріоритетних напрямків розвитку військової інфраструктури, будівництва (реконструкції) та капітального ремонту військових об`єктів, з метою підтримання військ (сил) у стані бойової та мобілізаційної підготовки.

Рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 10.07.2017 «Про невідкладні заходи щодо фінансування потреб національної безпеки і оборони України у 2017 році» було вирішено внести до Верховної Ради України пропозиції до проекту Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" (реєстр. N 6600 від 21 червня 2017 року), який готується до другого читання, щодо встановлення додаткових бюджетних призначень для:

Міністерства оборони України:

- за рахунок коштів спеціального фонду Державного бюджету України (конфіскованих коштів та коштів, отриманих від реалізації майна, конфіскованого за рішенням суду за вчинення корупційного та пов`язаного з корупцією правопорушення) в обсязі 4000,0 млн гривень, у тому числі на закупівлю озброєння та військової техніки - 1000,0 млн гривень, закупівлю та виробництво боєприпасів - 1400,0 млн гривень, будівництво житла для військовослужбовців - 1000,0 млн гривень, сучасне озброєння та військову техніку - 600,0 млн гривень (зокрема, на виконання дослідно-конструкторських робіт з розробки новітнього ракетного озброєння - 300.0 млн гривень, поставку бронетанкового озброєння БМ "Оплот" - 300.0 млн гривень).

Вказане рішення РНБО було введено в дію Указом Президента України № 183/2017 від 11.07.2017.

Як вказав суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, до матеріалів справи не надано будь-яких доказів бездіяльності Міністерства оборони України та Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління щодо нездійснення чи неналежного здійснення ними захисту інтересів держави, оскільки в матеріалах справи є докази щодо проведення претензійної роботи Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління, а саме листи та претензії Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління.

Разом з тим, із наведених вище положень процесуального законодавства вбачається, що представництво у суді законних інтересів здійснюється і у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.

Колегією суддів враховано, що договір підряду № 138 від 31.05.2018 був укладений для реалізації програми будівництва житла для військовослужбовців, фінансується за рахунок коштів з Державного бюджету України, а тому його невиконання умов даного договору є порушенням інтересів держави в умовах військової агресії.

Як вбачається з матеріалів справи, Міністерство оборони України та Західне територіальне квартирно-експлуатаційне управління неналежним чином здійснювало захист інтересів держави щодо виконання відповідачем договору підряду № 138 від 31.05.2018 що було виражено у формальному реагуванні позивачів на порушення відповідачем умов договору, оскільки останні обмежились лише поданням двох претензій № 303/23/3/3827 від 27.08.2018 та № 303/23/3/4044 від 11.09.2018.

Стосовно посилань суду першої інстанції на те, що прокурором не доведено неможливості реалізації такого захисту самим позивачем, слід зазначити наступне.

Наведені вище положення законодавства передбачають, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Отже, достатньою підставою для звернення прокурора до суду з позовом в інтересах держави в особі органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкту владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, є, зокрема, нездійснення чи здійснення неналежним чином вказаними органами такого захисту самостійно.

При цьому, можливість чи неможливість самостійного звернення вказаних органів до суду жодним чином не впливає на наявність підстав для представництва інтересів держави в суді прокуратурою.

Ключовим для встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суд прокуратурою є саме доведення обставин нездійснення чи неналежного здійснення відповідним органом захисту інтересів держави, а не неможливість реалізації такого захисту самим позивачем.

Стосовно висновку суду першої інстанції про те, що позивач має підстави та можливість для самостійного захисту своїх прав, слід зазначити, що наведене жодним чином не свідчить про вжиття Міністерством оборони України чи Західним територіальним квартирно-експлуатаційним управлінням таких заходів, а, як вже було вказано, саме нездійснення чи неналежне здійснення відповідним органом захисту інтересів держави є підставою для представництва цих інтересів в суді прокуратурою.

Крім того, судом першої інстанції під час винесення оскаржуваної ухвали не було враховано, що 03.10.2018 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за № 0000194 щодо вчинення службовими особами Західного територіального КЕУ, діючи в змові з представниками будівельних комерційних структур, розтрати бюджетних коштів в особливо великих розмірах, виділених по програмі щодо будівництва та введення в експлуатацію казарм поліпшеного планування для розміщення військовослужбовців Збройних Сил України, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191 КК України.

Також, прокурором на підставі ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» листом було повідомлено позивачів про намір здійснювати заходи представницького характеру для захисту інтересів держави.

Прокурором до апеляційної скарги було надано докази відправки даного листа на адресу позивачів.

Відповідно до ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Прокурор, обґрунтовуючи неможливість подачі даних доказів до суду першої інстанції, зазначає на відсутність вимог законодавства, в тому числі ГПК України, щодо подання доказів про отримання попередньо на адресу суб`єкта владних повноважень повідомлення про звернення до суду в його інтересах.

Враховуючи зазначені вище доводи апелянта, оскільки судом першої інстанції не досліджувалось обставин щодо відправлення вказаного вище листа прокурором, колегія суддів дійшла до висновку про прийняття до розгляду поданих прокурором копій реєстрів № 169 та № 109 на кореспонденцію від 18.09.2018.

За таких обставин, дослідивши подані прокурором позовну заяву та долучені до неї документи, враховуючи, що невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором підряду № 138 від 31.05.2018 спричиняє безпосередню шкоду інтересам держави, оскільки спірний договір фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України на реалізацію програми будівництва житла для військовослужбовців Збройних сил України, а невжиття позивачами, які обмежились лише поданням двох претензій на адресу відповідача, упродовж тривалого часу відповідних заходів, спрямованих на захист інтересів у спірних правовідносинах і не звернення з відповідним позовом протягом тривалого часу, колегія суддів погоджується із доводами, наведеними прокурором у апеляційній скарзі, про те, що у даному випадку прокурором обґрунтовано наявність підстав для звернення до суду з цим позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління, а тому висновки суду першої інстанції про залишення позову без розгляду є помилковими, а відтак - оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа - передачі до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 16.08.2018 у справі № 910/21265/17, від 16.04.2019 у справі № 910/3486/18, від 05.02.2019 у справі № 910/7813/18, від 26.02.2019 у справі № 905/803/18, від 05.11.2018 у справі № 910/4345/18, від 17.10.2018 у справі № 910/11919/17, від 22.01.2019 у справі № 906/753/17.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

За таких обставин, дослідивши подані прокурором позовну заяву та долучені до неї документи, враховуючи, що невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором підряду № 138 від 31.05.2018 спричиняє безпосередню шкоду інтересам держави, оскільки спірний договір фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України на реалізацію програми будівництва житла для військовослужбовців Збройних сил України, а невжиття позивачами, які обмежились лише поданням двох претензій на адресу відповідача, упродовж тривалого часу відповідних заходів, спрямованих на захист інтересів у спірних правовідносинах і не звернення з відповідним позовом протягом тривалого часу, колегія суддів погоджується із доводами, наведеними прокурором у апеляційній скарзі, про те, що у даному випадку прокурором обґрунтовано наявність підстав для звернення до суду з цим позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Частиною 3 ст. 271 ГПК України встановлено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

З огляду на вищевикладені обставини колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали було порушено норми процесуального права, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню, а справа підлягає передачі на розгляд Господарського суду міста Києва.

У зв`язку зі скасуванням ухвали місцевого господарського з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, розподіл сум судового збору повинен бути здійснений судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 280, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Заступника військового прокурора Західного регіону України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.02.2019 року у справі № 910/12705/18 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.02.2019 року у справі № 910/12705/18 скасувати.

3. Матеріали справи № 910/12705/18 передати на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 16.05.2019 р.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді Є.Ю. Пономаренко

В.В. Сулім