ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

15.05.2019р. Справа № 905/834/19

Заявник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Велсі Транс», м. Дніпро

боржник: фізична особа-підприємець Гладченко Людмила Анатоліївна, м. Краматорськ

про стягнення 154 763,84грн.

Суддя Матюхін В.І.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Велсі Транс» звернулось до господарського суду Донецької області з заявою про видачу судового наказу про стягнення з фізичної особи-підприємця Гладченко Людмили Анатоліївни:

● 120 080,00грн. - основної заборгованості за договором транспортного експедирування №141218 від 14.12.2018 року;

● 8 290,45грн. - пені;

● 690,87грн. - 3% річних;

● 1 686,52грн. - інфляційних;

● 24 016,00грн. - штрафу.

Загальна сума вимог становить 154 763,84грн. (заявником у заяві помилково загальна сума вимог зазначена 154 763,85грн.).

Заява обґрунтована порушенням ФОП Гладченко Людмилою Анатоліївною прийнятих на себе зобов'язань щодо оплати експедиційно-транспортних послуг, наданих заявником на виконання умов договору транспортного експедирування №141218 від 14.12.2018.

Статтею 150 Господарського процесуального кодексу України наведено вимоги щодо форми і змісту заяви про видачу судового наказу, зокрема, пунктами 3, 4 ч. 3 зазначеної статті передбачено, що до заяви про видачу судового наказу додаються: копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред'явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до ст.148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Згідно п.3 ч.1, ч.2 ст.152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу. Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Грошовим, за змістом ст.ст. 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України, ст.198 Господарського кодексу України є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Частиною 1 ст.509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч.2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу, зокрема, з договорів.

Відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правові наслідки порушення юридичними та фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами ст.ст.549 - 552, ст. 611, ст. 625 Цивільного кодексу України.

Статтею 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Нормами ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми, так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Господарський суд вважає, що пеня, інфляційні втрати, 3% річних та штраф за своєю сутністю не є заборгованістю за договором, а є правовими наслідками порушення боржником зобов'язання.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги про стягнення 8 290,45грн. пені, 690,87грн. 3% річних, 1 686,52грн. інфляційних та 24 016,00грн. штрафу не підлягають розгляду в порядку наказного провадження.

Одночасно господарський суд звертає увагу, що відповідно до вимог ч.2 ст.153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у порядку позовного провадження.

На підставі викладеного і керуючись ч.1 ст.148, ст.150, п.3 ч.1, ч.2, ч.3 ст.152, ст.234 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Велсі Транс» у видачі судового наказу про стягнення з фізичної особи-підприємця Гладченко Людмили Анатоліївни 8 290,45грн. - пені, 690,87грн. - 3% річних, 1 686,52грн. - інфляційних, 24 016,00грн. - штрафу.

Відповідно до ст.ст.235, 255 Господарського процесуального кодексу України ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення (підписання) і може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення (складення повного тексту ухвали).

Повний текст судового рішення складено 15.05.2019р.

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://dn.arbitr.gov.ua.

Суддя В.І. Матюхін