ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.05.2019 м.Харків Справа № 905/665/19

Господарський суд Донецької області у складі судді Лейби М.О., при секретарі судового засідання Григор`євій М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Публічного акціонерного товариства Укртелеком, м.Київ, в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком, м.Дніпро

до відповідача: Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради, м.Селидове, Донецька область

про стягнення 14766,73 грн.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство Укртелеком, м.Київ, в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком м.Дніпро, звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради, м.Селидове, Донецька область, про стягнення заборгованості в сумі 14766,73 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на систематичне невиконання відповідачем, в порушення вимог діючого законодавств України, протягом липня-грудня 2018р. своїх зобов`язань щодо розрахунків за надані телекомунікаційні послуги пільговій категорії населення та не перерахування в повному обсязі грошових коштів в рахунок компенсації витрат позивача за надання телекомунікаційних послуг громадянам на пільгових умовах за період з липня 2018р. по грудень 2018р.

В якості правових підстав подання позову позивач зазначив положення статей 11, 14, 96, 509, 526, 530, 610, 611, 614, 617, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст.193, 218 Господарського кодексу України.

Автоматичним розподілом автоматизованої системи документообігу господарського суду Донецької області сформовано судову справу, якій присвоєно єдиний унікальний номер судової справи №905/665/19.

Ухвалою господарського суду від 15.04.19р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №905/665/19; дану справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження та судове засідання призначено на 07.05.19р.

06.05.19р. на електрону адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 07.05.2019р. відкладено судове засідання на 22.05.19р.

07.05.19р. через канцелярію суду від відповідача отримано супровідний лист із відзивом на позовну заяву та додатками до нього.

За змістом відзиву, відповідач не погоджується з позицією позивача, заперечує проти позовних вимог та просить суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на відсутність бюджетного призначення на відшкодування витрат за надані телекомунікаційні послуги на пільгових умовах окремим категоріям громадян, у зв`язку з чим у відповідача відсутнє зобов`язання з оплати за надані телекомунікаційні послуги у 2018р.

У наданому відзиві відповідач просить суд розглянути справу без його участі.

11.05.19р. позивачем надано відповідь на відзив, згідно якої позивач стверджує про безпідставність заперечень відповідача проти позову.

У судове засідання 22.05.19р. представник позивача не з`явився, про місце, день та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник відповідача у судове засідання 22.05.19р. не з`явився.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи викладене, беручи до уваги клопотання відповідача про розгляд справи без його участі, суд вважає за необхідне розглянути спір по суті за наявними матеріалами.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Предметом спору у даній справі є вимога ПАТ Укртелеком про стягнення з Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради 14766,73 грн. заборгованості з компенсації видатків на відшкодування витрат, пов`язаних із наданням пільг на телекомунікаційні послуги за липень-грудень 2018р.

Згідно ст.19 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв`язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

ПАТ Укртелеком надає телекомунікаційні послуги категоріям споживачів на пільгових умовах відповідно до пункту 19 частини 1 статті 12, пункту 10 частини 1 статті 13, пункту 18 частини 1 статті 14, пункту 20 частини 1 статті 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; пункту 18 статті 6-1, пункту 10 статті 6-2 пункту 17 статті 6-3, пункту 19 статті 6-4 Закону України Про жертви нацистських переслідувань; пункту 11 статті 20 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, пункту 6 частини першої статті 6 Закону України Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів органів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист, пункт 4 частини третьої статті 13 Закону України Про охорону дитинства.

Як вбачається з матеріалів справи у період з 01 липня 2018 року по 31 грудня 2018 року ПАТ Укртелеком в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком надавало телекомунікаційні послуги на пільгових умовах громадянам м.Селидове Донецької області, які підпадають під дію вказаних Законів України.

Як зазначає позивач, всупереч положенням чинного законодавства, витрати, понесені позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг з 01 липня 2018 року по 31 грудня 2018 року відповідачем відшкодовані не були. Заборгованість на момент подачі позову до суду становить 14766,73 грн.

Надаючи правову кваліфікацію вказаним обставинам суд виходить з наступного:

Пунктами 1, 6 ст.92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту тощо.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії.

Статтею 19 вказаного Закону встановлено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв`язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Соціальні пільги на отримання телекомунікаційних послуг для ряду категорій громадян встановлено такими Законами України: Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту, Про жертви нацистських переслідувань, Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист, Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

За приписами п.3 ст.63 Закону України Про телекомунікації та п.63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №295 від 11.04.12р., споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, телекомунікаційні послуги надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Загальні засади фінансування витрат пов`язаних з наданням пільг на підставі вищевказаних законів визначено безпосередньо у даних законах, зокрема:

- у ст.17 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту вказано, що фінансування витрат, пов`язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів;

- у ч.6 ст.6 Закону України Про жертви нацистських переслідувань вказано, що фінансування витрат, пов`язаних з наданням пільг жертвам нацистських переслідувань, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів;

- у ст.63 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи вказано, що фінансування витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством;

- у ст.9 Закону України Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист вказано, що витрати, пов`язані з реалізацією цього Закону, здійснюються за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством;

- у ст.23 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей вказано, що фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік. Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ.

Вказані норми законів закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовний обов`язок оператора телекомунікацій надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов`язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Статтями 91 Бюджетного кодексу України (в редакції з 01.01.18р.) визначено, що до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, зокрема відповідно до пп.20-4, належать видатки на пільги з послуг зв`язку, інші передбачені законодавством пільги, що надаються ветеранам війни; особам, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною; вдовам (вдівцям) та батькам померлих (загиблих) осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною; особам, які мають особливі трудові заслуги перед Батьківщиною; вдовам (вдівцям) та батькам померлих (загиблих) осіб, які мають особливі трудові заслуги перед Батьківщиною; ветеранам праці; жертвам нацистських переслідувань; ветеранам військової служби; ветеранам органів внутрішніх справ; ветеранам Національної поліції; ветеранам податкової міліції; ветеранам державної пожежної охорони; ветеранам Державної кримінально-виконавчої служби; ветеранам служби цивільного захисту; ветеранам Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України; вдовам (вдівцям) померлих (загиблих) ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції, ветеранів податкової міліції, ветеранів державної пожежної охорони, ветеранів Державної кримінально-виконавчої служби, ветеранів служби цивільного захисту та ветеранів Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України; особам, звільненим з військової служби, які стали особами з інвалідністю під час проходження військової служби; особам з інвалідністю, дітям з інвалідністю та особам, які супроводжують осіб з інвалідністю I групи або дітей з інвалідністю (не більше одного супроводжуючого); реабілітованим громадянам, які стали особами з інвалідністю внаслідок репресій або є пенсіонерами; громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; дружинам (чоловікам) та опікунам (на час опікунства) дітей померлих громадян, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою; багатодітним сім`ям, дитячим будинкам сімейного типу та прийомним сім`ям, в яких не менше року проживають відповідно троє або більше дітей, а також сім`ям (крім багатодітних сімей), в яких не менше року проживають троє і більше дітей, враховуючи тих, над якими встановлено опіку чи піклування.

Частиною 6 ст.48 Бюджетного кодексу України (в редакції з 01.01.18р.) визначено, що бюджетні зобов`язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв`язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Відповідно до Положення про управління соціального захисту населення Селидівської міської ради, затвердженого рішенням Селидівської міської ради від 20.11.13р. №6/42-1067, основним завданням управління є забезпечення реалізації державної соціальної політики на території м.Селидове у сфері соціального захисту населення. Згідно з пунктом 3.29 цього Положення Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради, зокрема, проводить електронні звірки інформації від організацій-надавачів послуг щодо витрат, пов`язаних з наданням пільг окремим категоріям громадян, з відомостями, що містяться в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги; здійснює розрахунки з організаціями-надавачами послуг за надані пільги окремим категоріям громадян та призначені житлові субсидії населенню.

Таким чином, головним розпорядником коштів бюджетного фінансування соціальних пільг на території м.Селидове Донецької області є Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради. Отже, саме на Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради покладено обов`язок щодо здійснення розрахунків з постачальниками послуг, в тому числі, і операторами телекомунікацій, за послуги, надані особам, які мають право на відповідні пільги.

Відтак, чинне законодавство передбачає відшкодування витрат за надані послуги зв`язку пільговим категоріям громадян. При цьому, такі зобов`язання виникають безпосередньо із законів України та не залежать від їх фінансування.

Отже, між сторонами виникли правовідносини з надання послуг зв`язку окремим категоріям населення на пільговій основі, у яких відповідач як розпорядник відповідних коштів зобов`язаний здійснювати розрахунки з організаціями, що надають послуги особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги.

Надання пільг ґрунтується на принципі відшкодування витрат підприємствам, які надають послуги пільговим категоріям громадян. Чинне законодавство передбачає відшкодування витрат за надані послуги пільговим категоріям громадян за рахунок коштів місцевих бюджетів. Обов`язок оператора послуг з надання таких пільг не перебуває у залежності від наявності бюджетних коштів для відшкодування відповідних витрат, а визначається виключно статусом відповідної категорії споживачів, наданого державою.

За змістом підпункту "б" пункту 4 ч.1 ст.89 та ст.102 Бюджетного Кодексу України до видатків місцевих бюджетів належать видатки на відшкодування вартості послуг зв`язку, які надані тим категоріям громадян, яким державою надані пільги з їх оплати, що здійснюється за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог ст.102 Бюджетного Кодексу України постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. №256 затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету та встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів ведуть персоніфікований облік отримувачів пільг за соціальною ознакою згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003р. №117 "Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги", а також здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги (пункт 2 Порядку).

Згідно з пунктом 3 Порядку головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Таким чином, враховуючи викладене, між сторонами виникли правовідносини з надання послуг зв`язку окремим категоріям населення на пільговій основі, в яких відповідач як розпорядник відповідних коштів зобов`язаний здійснювати розрахунки з організаціями, що надають послуги особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги. При цьому чинне законодавство України не передбачає обов`язковості укладення договору про розрахунки з постачальниками послуг, наданих особам, які згідно з чинним законодавством мають право на пільги, оскільки зобов`язання сторін у таких відносинах виникають безпосередньо із законів України.

Крім того, не є підставою для звільнення відповідача від виконання встановленого чинним законодавством зобов`язання і відсутність бюджетних призначень на відповідні видатки. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.18р. у справі №906/621/17 та постанові Верховного Суду України від 07.05.18р. у справі 921/442/17-г/7).

Право Публічного акціонерного товариства Укртелеком на отримання компенсації вартості телекомунікаційних послуг, наданих ним своїм абонентам - пільговим категоріям споживачів, підлягає реалізації і захисту, незважаючи на те, що Закон України Про Державний бюджет України на 2018 рік видатків на ці потреби не передбачав, оскільки фінансові зобов`язання держави виникли не з наведеного вище Закону, а з законодавства, яким унормовано надання соціальних пільг визначеним законодавчо особам, а також з нормативно-правових актів, якими встановлено порядок здійснення розрахунків з постачальниками, зокрема, телекомунікаційних послуг таким категоріям споживачів.

З наведених підстав, суд відхиляє посилання відповідача на відсутність бюджетних призначень на оплату телекомунікаційних послуг, що надаються на пільгових умовах окремим категоріям громадян.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем належним чином виконувались обов`язки, щодо надання пільговим категоріям громадян м.Селидове Донецької області телекомунікаційних послуг на пільгових умовах.

На виконання вимог Законів України позивачем надано телекомунікаційні послуги на пільгових умовах за період з 01 липня 2018 року по 31 грудня 2018 року, зокрема за: липень 2018 року 2510,62 грн., серпень 2018 року 2445,62 грн., вересень 2018 року 2352,63 грн., жовтень 2018 року 2308,34 грн., листопад 2018 року 2618,52 грн., грудень 2018 року 2531,00 грн.

Всього на загальну суму 14766,73 грн., що підтверджується розрахунками видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг.

З матеріалів справи вбачається, що за надані в період з липня по грудень 2018р. включно послуги споживачам, що мають право на пільги, позивач надсилав до Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради належні розрахунки видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг, а також акти звіряння розрахунків, листи з проханням прийняти розрахунки та провести відшкодування: №12І250-803 від 13.08.2018р., №12І250-851 від 06.09.2018р., №12І250-951 від 08.10.2018р., №12І250-1076 від 09.11.2018р., №12І250-1161 від 07.12.2018р., №12І250-21 від 10.01.2019р., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями повідомлень про вручення поштових відправлень Укрпошти.

Згідно пункту 11 постанови Кабінету Міністрів України від 29.01.2003р. №117 Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги відповідач, як уповноважений орган, щомісяця: 1) звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації; 2) після проведення розрахунків з підприємствами та організаціями, що надають послуги, складає акт звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою "3-пільга".

Проте, доказів приймання відповідачем на перевірку розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговим категоріям громадян позивачем суду не надано.

27.03.19р. позивачем на адресу Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради направлена вимога №12С000- від 26.03.19р. про оплату заборгованості у сумі 14766,73 грн.

Проте, відповідач вказану вимогу не задовольнив та станом на теперішній час оплата заборгованості за надані телекомунікаційні послуги пільговій категорії населення не здійснена.

Враховуючи вищевикладене, право позивача на отримання компенсації вартості телекомунікаційних послуг, наданих ним абонентам - пільговим категоріям споживачів, підлягає реалізації і захисту, оскільки фінансові зобов`язання держави виникли із законодавства, яким унормовано надання соціальних пільг визначеним законодавчо особам, а також із нормативно-правових актів, якими встановлено порядок здійснення розрахунків із постачальниками, зокрема, телекомунікаційних послуг таким категоріям споживачів.

Згідно з ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 ст.193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 ст.193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини 1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Отже, з урахуванням положень чинного законодавства у позивача виникло цивільне право на відшкодування вартості послуг зв`язку, наданих особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, а у відповідача як органу, через який діє держава у цивільних відносинах, - цивільний обов`язок здійснити з позивачем розрахунок за надані цим особам послуги.

Відповідно до ст.13Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідач заперечень та доказів щодо необґрунтованості наведених Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" розрахунків, не надав.

З огляду на викладене судом відхиляються твердження відповідача про відсутність його обов`язку здійснити розрахунок з позивачем за надані особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, телекомунікаційні послуги, у період з 01 липня 2018 року по 31 грудня 2018 року, через те, що Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" на відповідний рік не були передбачені кошти на ці видатки, оскільки певне право виникає у особи, а у держави - відповідне цьому праву фінансове зобов`язання, не із Закону про Державний бюджет України та похідних від нього актів (бюджетний розпис, кошторис тощо), а з нормативно-правового акта, що регулює відносини між особою та державою у певній сфері суспільних відносин.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, наведеній у постановах від 10.04.18р. у справі №927/291/17 та від 24.07.18р. у справі №907/609/17.

Проаналізувавши наведені вище правові норми та матеріали справи, надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам на які посилається сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, суд дійшов висновку про наявність у відповідача обов`язку здійснити розрахунки з позивачем щодо телекомунікаційних послуг, наданих у липні-грудні 2018р. особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, а тому позов про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по компенсації витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах за період з 01.07.2018р. по 31.12.2018р. у розмірі 14766,73 грн., підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу оплата судових витрат покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст.12, 13, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 91, 129, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства Укртелеком, м.Київ, в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком м.Дніпро, до Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради, м.Селидове, Донецька область, про стягнення заборгованості в сумі 14766,73 грн., задовольнити повністю.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради (вул. Пушкіна, буд. 8, м.Селидове, Донецька область, 85400; ) на користь Публічного акціонерного товариства Укртелеком (бул.Тараса Шевченка, буд.18, м.Київ, 01601; ) в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком (вул. Херсонська, буд. 26, м.Дніпро, 49600; на п/р № в ПАТ ПУМБ м.Київ, МФО 334851, ) заборгованість у сумі 14766,73 грн. та витрати по оплаті судового збору в сумі 1921,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області.

Рішення складено та підписано 22.05.2019р.

Суддя М.О. Лейба