РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.05.2019Справа № 910/2704/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., при секретарі судового засідання Максимець В.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін матеріали господарської справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Маліал

до акціонерного товариства Українська залізниця

про стягнення 112 990,86 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Маліал звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до акціонерного товариства Українська залізниця про стягнення 112 990, 86 грн., у тому числі 47 202, 44 грн. пені, 7 867, 07 грн. 3 % річних, 57 921, 35 грн. інфляційні втрати.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що відповідач належним чином не виконав зобов`язання за договором поставки № УЗ/ЦБМЕС-18265/Ю від 13.08.2018.

Одночасно, разом з позовною заявою позивачем подано клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

За змістом статті 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.03.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/2704/19. Клопотання позивача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження задоволено. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 01.04.2019 відповідач подав письмовий відзив, в якому зазначив про необґрунтованість позовних вимог, оскільки відповідачем вжито всі можливі заходи щодо виконання своїх обовязків по договору поставки № УЗ/ЦБМЕС-18265/Ю від 13.08.2018.

Крім того, 18.04.2019 через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) відповідач подав клопотання, в якому в частині стягнення пені просив суд відмовити, зазначивши, що позивач не вірно визначив період нарахування, оскільки день фактичної оплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю Маліал (позивач) та публічним акціонерним товариства Українська залізниця (відповідач) 13.08.2018 укладено договір поставки № УЗ/ЦБМЕС-18265/Ю, відповідно до якого позивач зобовязався передати у власність відповідача піну монтажну професійну зимову, а останній оплатити товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами, які зазначені у специфікації.

Згідно специфікації № 1 до договору поставки № УЗ/ЦБМЕС-18265/Ю від 13.08.2018 загальна вартість товару склала 1 139 477, 04 грн.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України та статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Строк дії договору поставки № УЗ/ЦБМЕС-18265/Ю відповідно до пункту 16.2 сторони встановили з моменту підписання до 31.12.2018, а в частині розрахунків до повного виконання сторонами зобовязань.

Позивач, у серпні 2018 року поставив, а відповідач прийняв піну монтажну професійну зимову в кількості 10 902 одиниці на загальну суму 1 139 477, 04 грн., що підтверджується видатковою накладною № 43 від 23.08.2018, товарно-транспортною накладною № 2308 від 23.08.2018 та актом № М-43 приймання-передачі товару від 23.08.2018 на суму 1 139 477, 04 грн., копії яких долучено до матеріалів справи.

Положеннями пункту 7.2 договору поставки № УЗ/ЦБМЕС-18265/Ю від 13.08.2018 передбачено, що розрахунки за поставлений товар здійснюються протягом десяти днів з дати реєстрації податкової накладної, оформленої та зареєстрованої у відповідності до вимог чинного законодавства України та дати отримання відповідачем необхідних документів (копія залізничної накладної, оригінал рахунку-фактури, оригінал акту приймання-передачі). Днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками видаткової накладної.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивач, 19.09.2018 звернувся до відповідача з вимогою про сплату заборгованості.

Як свідчать матеріали справи, відповідач порушив строки оплати за договором поставки № УЗ/ЦБМЕС-18265/Ю від 13.08.2018, оскільки сплатив грошові кошти за отриманий товар 06 грудня 2018 року, що підтверджується платіжним дорученням № 1423688 на суму 1 139 477, 04 грн., копія якого знаходиться в матеріалах справи.

У звязку з тим, що відповідач порушив строки оплати за договором, позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим до виконання сторонами.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно статті 173 Господарського кодексу України один субєкт господарського зобовязання повинен вчинити певну дію на користь іншого субєкта, а інший субєкт має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до частини першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона зобовязана вчинити на користь другої певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають із підстав, установлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України, підставами для виникнення зобовязань можуть бути різні юридичні факти. Зобовязання можуть виникати з договорів, у тому числі з кредитних правовідносин.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач вчинив господарське правопорушення, яке полягало у невиконанні прийнятих на себе зобов'язань за господарським договором в частині сплати заборгованості за поставлений товар у визначені договором строки.

Статті 216-218 Господарського кодексу України передбачають, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, якими зокрема, є господарські санкції.

Згідно статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобовязання несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання. Відповідачем не надано суду будь-яких підтверджень того, що неналежне виконання господарського зобовязання сталось не з його вини.

У розумінні статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

У відповідності до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною другою статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 11.2 договору поставки № УЗ/ЦБМЕС-18265/Ю від 13.08.2018 у разі порушення строків оплати відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочки, включаючи день оплати.

Враховуючи наведене, позовна вимога про стягнення 47 202, 44 грн. пені (період з 14.09.2018 по 06.12.2018) є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Доводи відповідача, з приводу того, що позивач не вірно визначив період нарахування пені, оскільки в період прострочення включив день фактичної оплати не приймаються судом до уваги, оскільки пунктом 11.2 договору поставки № УЗ/ЦБМЕС-18265/Ю від 13.08.2018 сторони передбачили відповідальність за порушення строків оплати за кожен день прострочки, включаючи день оплати.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Беручи до уваги, що втрати, пов'язані з інфляційними процесами в державі за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, а три відсотки річних - платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником, суд вважає, що зазначені позовні вимоги є обгрунтованими.

З урахуванням наведеного, вимоги про стягнення 57 921, 35 грн. інфляційних втрат та 7 867, 07 грн. 3 % річних (період з 14.09.2018 по 06.12.2018) є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Твердження відповідача, викладені у письмовому відзиві в частині необгрунтованості нарахування на суму боргу інфляційних втрат та 3 % річних до уваги судом не приймаються, оскільки за змістом статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи наведене, позовні вимоги визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Що стосується судових витрат позивача, повязаних з розглядом справи в загальному розмірі 1 100, 00 грн., у тому числі 1 000, 00 грн. підготовка позову з додатками, 50, 00 грн. відправлення позову поштою відповідачу та 50, 00 грн. відправлення позову поштою до суду, суд зазначає наступне:

Відповідно до частини першої статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Частиною третьою статті 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

В якості доказів, що підтверджують понесення витрат, пов'язаних з відправленням позовної заяви на адресу відповідача і суду, позивач долучив фіскальний чек від 27.02.2019 на суму 48, 20 грн. та експрес-накладну від 27.02.2019 на суму 48, 20 грн.

Таким чином, суд зазначає, що наведені витрати слід віднести до переліку судових витрат наведеного в пункті 4 частини третьої статті 123 Господарського процесуального кодексу України.

Оскільки доказів, що підтверджують понесення товариством з обмеженою відповідальністю Маліал витрат, повязаних з розглядом справи на суму 1 003, 60 грн., матеріали справи не містять та суду не надано, витрати, повязані з розглядом справи підлягають частковому задоволенню у розмірі 96, 40 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 233, 238, 241-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю Маліал до акціонерного товариства Українська залізниця про стягнення 112 990,86 грн. задовольнити повністю.

2. Стягнути з акціонерного товариства Українська залізниця (03680, місто Київ, вулиця Тверська, 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь товариства з обмеженою відповідальністю Маліал (49000, місто Дніпро, вулиця Марка Озерного, № 1-А, ідентифікаційний код 37538490) 47 202 (сорок сім тисяч двісті дві) грн. 44 коп. пені, 7 867 (сім тисяч вісімсот шістдесят сім) грн. 07 коп. 3 % річних, 57 921 (пятдесят сім тисяч девятсот двадцять одна) грн. 35 коп. інфляційні втрати, 1 921 (одна тисяча девятсот двадцять одна) грн. 00 коп. витрати по сплаті судового збору та 96 (девяносто шість) грн. 40 коп. витрати, повязані з розглядом справи.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.Ю. Кирилюк