ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2019 м.Дніпро Справа № 904/1875/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Орєшкіної Е.В. (доповідач),

суддів Дарміна М.О., Подобєда І.М.,

секретар судового засідання: Абадей М.О.,

представники сторін:

від позивача: Кушнір С.В., адвокат, довіреність № 9/А/Б від 23.04.2018;

від відповідача: Німак Є.Ю., адвокат, довіреність №б/н від 07.05.2018;

від приватного виконавця: Сивокозов О.М., приватний виконавець, посвідчення №0003 від 30.05.2017;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Приват-Агро-Альянс" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 21.01.2019 у справі №904/1875/18 (суддя Новікова Р.Г., повний текст ухвали складено 28.01.2018)

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Щьолково агрохім Україна", м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Приват-Агро-Альянс", м. Дніпро

про стягнення 3 312 800 грн. 17 коп.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Щьолково агрохім Україна" (надалі ТОВ "Щьолково агрохім Україна") звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Приват-Агро-Альянс" (надалі ТОВ "Приват-Агро-Альянс") на свою користь 2 716 140 грн. 12 коп. заборгованості, 405 210 грн. 12 коп. пені, 43 135 грн. 15 коп. 3% річних, 148 314 грн. 88 коп. інфляційної складової, 49 692 грн. витрат по сплаті судового збору та 32 300 грн. витрат на правничу допомогу адвоката.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 02.07.2018 у справі №904/1875/18 позов задоволено; з ТОВ "Приват-Агро-Альянс" на користь ТОВ Щьолково Агрохім Україна стягнуто 2 716 140 грн. 12 коп. основної заборгованості, 405 210 грн. 12 коп. пені, 43 135 грн. 15 коп. 3% річних, 148 314 грн. 88 коп. інфляційної складової, 49 692 грн. судового збору та 32 300 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

06.08.2018 на примусове виконання вищезазначеного рішення Господарським судом Дніпропетровської області у справі №904/1875/18 виданий наказ.

26.11.2018 на адресу Господарського суду Дніпропетровської області надійшла скарга ТОВ Приват-Агро-Альянс на дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича, якою скаржник просив визнати протиправними його дії щодо винесення постанови від 26.10.2018 про арешт майна боржника ВП 57012088 та скасувати зазначену постанову.

Постановою від 26.10.2018 ВП 57012088 накладений арешт на право ТОВ "Приват-Агро-Альянс" оренди земельних ділянок. Скаржник вважає, що:

- право оренди земельної ділянки не є майном, за рахунок якого можуть бути задоволені вимоги стягувача у виконавчому провадженні;

- дії приватного виконавця не направлені на забезпечення реального виконання рішення суду та перешкоджають здійсненню господарської діяльності товариства;

- з огляду на приписи статей 93, 124, 141 Земельного кодексу України та статей 2, 8, 16 Закону України Про оренду землі виключно власник земельної ділянки має право відчужувати право оренди за умови, що така земельна ділянка не перебуває в користуванні іншої особи;

- за наявності законного землекористувача чинним законодавством не передбачається можливості відчуження права оренди земельної ділянки, тому накладення арешту на право оренди з метою реалізації такого права є неможливим;

- накладення арешту на право оренди є втручанням в право власності, оскільки власники земельних ділянок позбавлені можливості реалізувати своє право на припинення орендних відносин з ТОВ Приват-Агро-Альянс.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.01.2019 у справі №904/1875/18 (суддя Новікова Р.Г.) в задоволенні скарги ТОВ Приват-Агро-Альянс на дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ТОВ "Приват-Агро-Альянс" подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить Центральний апеляційний господарський суд її скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким вимоги скарги задовольнити.

Апелянт зазначає, що:

- накладення арешту на право оренди (тобто не на земельну ділянку як об`єкт нерухомого майна, а саме на право оренди цих ділянок, які є власністю фізичних осіб - орендодавців) земельних ділянок сільськогосподарського підприємства, основним засобом виробництва якого є земля (земельні ділянки) жодним чином не може задовольнити майнові вимоги стягувача до боржника, оскільки право оренди земельної ділянки приватної форми власності не може бути реалізовано в порядку ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження»;

- частиною 2 ст. 135 Земельного кодексу України встановлено, що продаж земельних ділянок, що перебувають у приватній власності, або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) може здійснюватися на земельних торгах виключно з ініціативи власників земельної ділянки;

- дії приватного виконавця Сивокозова Олександлра Миколайовича щодо накладення арешту на право оренди земельних ділянок не направлені на реальне виконання рішення, оскільки право оренди земельної ділянки може бути реалізоване виключно власником такої земельної ділянки (ст.93 Земельного кодексу України);

- приймаючи постанову про арешт права оренди земельних ділянок, приватний виконавець не врахував прав власників земельних ділянок, у зв`язку із чим втрутився в право власності фізичних осіб, через що дані особи позбавленні можливості володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном;

- арешт права оренди земельних ділянок унеможливлює зареєструвати припинення договірних відносин з оренди земельних ділянок.

Позивач та приватний виконавець заперечили проти доводів апеляційної скарги, наполягали на правомірності вчинених приватним виконавцем дій з накладення арешту на право оренди земельних ділянок та право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) ТОВ "Приват-Агро-Альянс".

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін та приватного виконавця, дослідивши матеріали справи, Центральний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що постановою від 26.10.2018 ВП №57012088 приватним виконавцем Сивокозовим Олександром Миколайовичем накладений арешт на речове право боржника, а саме - право оренди 306 земельних ділянок, у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця 3 734 271 грн. 50 коп. Орендодавцями земельних ділянок, розташованих в Машівському районі Полтавської області, є фізичні особи.

Не погоджуючись з постановою від 26.10.2018 ВП №57012088 про арешт майна боржника, відповідач (скаржник) просить визнати протиправними дії приватного виконавця щодо винесення цієї постанови та її скасувати.

Відповідно до ст.339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (ст. 343 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону, а також рішеннями, які відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно ст. 10 Закону України Про виконавче провадження заходами примусового виконання рішень, зокрема, є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Відповідно до ст.190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами.

Пунктом 2 ч.1 ст. 4 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (із змінами та доповненнями) визначено, що державній реєстрації прав підлягають речові права, похідні від права власності, зокрема:

- право користування (сервітут);

- право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис);

- право забудови земельної ділянки (суперфіцій);

- право господарського відання;

- право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.

Статтею 135 Земельного кодексу України передбачено, що звернення стягнення на земельні ділянки або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) здійснюється державним виконавцем під час виконання рішень, що підлягають примусовому виконанню в порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що право оренди земельної ділянки є речовим правом ТОВ Приват-Агро-Альянс, відмінним від права власності на земельну ділянку, та відповідно до ст.10 Закону України Про виконавче провадження таке речове право відноситься до об`єктів звернення для стягнення при примусовому виконанні судових рішень.

Окрім того, вказав, що при розгляді скарги суд має досліджувати порушення прав саме скаржника - сторони виконавчого провадження. Захист прав осіб, які не є сторонами виконавчого провадження, відбувається в окремому позовному провадженні.

Дотримання співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», є однією із засад виконавчого провадження.

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення (ст. 56 Закону «Про виконавче провадження»).

Оскаржувана постанова приватного виконавця про накладення арешту на право оренди земельних ділянок була прийнята з метою його відчуження на електронних торгах.

Право оренди земельної ділянки може відчужуватися, у тому числі продаватися на земельних торгах, а також передаватися у заставу, спадщину, вноситися до статутного капіталу власником земельної ділянки - на строк до 50 років, крім випадків, визначених законом (ч.5 ст. 93 Земельного кодексу України).

Частина 4 ст. 124 Земельного кодексу України встановлює, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди.

Продаж земельних ділянок, що перебувають у приватній власності, або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) може здійснюватися на земельних торгах виключно з ініціативи власників земельної ділянки (ч.2 ст.135 Земельного кодексу України).

Таким чином, належне орендарю на підставі договору оренди право користування земельною ділянкою, що перебуває у приватній власності, не може бути ним відчужено.

Одним із видів речових прав на чуже майно, передбачених ст.395 Цивільного кодексу України, є право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис).

Згідно ст.407 Цивільного кодексу України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті.

Аналогічні норми містяться в ст.1021 Земельного кодексу України.

Стаття 411 Цивільного кодексу України надає землекористувачу право на відчуження права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. У разі продажу землекористувачем права користування земельною ділянкою власник даної земельної ділянки має переважне право перед іншими на його придбання за ціною, що оголошена для продажу та на інших рівних умовах.

У випадку продажу права користування з публічних торгів у власника не виникає права, оскільки в такому випадку має місце продаж у примусовому порядку.

Отже, користування земельною ділянкою на підставі договору емфітевзису надає землекористувачу право на відчуження (продаж) права на користування даною земельною ділянкою без згоди власника земельної ділянки, тому саме на це право боржника може бути звернуто стягнення, оскільки право емфітевзису може бути реалізовано (продано) для цілей примусового виконання рішення.

Таким чином, оскільки право оренди земельної ділянки, що перебуває у приватній власності, не може відчужуватися орендарем, так як таке право належить лише власнику земельної ділянки, то, відповідно дане право не може бути відчужене в процесі виконавчого провадження, де боржником є орендар, тому накладання арешту на право орендаря на оренду земельної ділянки в такому випадку є безпідставним та необґрунтованим.

З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, наданого приватним виконавцем, не вбачається випадків надання відповідачу земельних ділянок в емфітевзис, у всіх 306 випадках йдеться про оренду земельної ділянки.

Окрім того, відповідно до ч.3 ст. 16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки може бути здійснено на підставі цивільно-правового договору або в порядку спадкування.

Статтею 141 Земельного кодексу України закріплено виключний перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою, а саме: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати; набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Серед вказаного переліку відсутня така підстава припинення користування земельною ділянкою як відчуження права оренди земельної ділянки.

Таким чином, дії приватного виконавця Сивокозова Олександра Миколайовича щодо арешту права оренди земельних ділянок, які знаходяться в користуванні ТОВ «Приват-Агро-Альянс» в рамках виконавчого провадження №57012088, боржником в якому є відповідач, вчиненні з порушенням вимог чинного законодавства.

При винесенні оскаржуваної постанови про накладення арешту на право оренди земельних ділянок приватної власності приватним виконавцем не було враховано вищезазначених вимог діючого законодавства щодо виключного права власників земельних ділянок розпоряджатися правом оренди на них, тоді як факт накладення арешту на речові права, а саме 306 випадків користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб і прав оренди земельних ділянок позбавляє можливості боржнику здійснювати свою господарську діяльність.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Приват-Агро-Альянс» та власниками земельних ділянок, право оренди яких арештоване, укладено додаткові угоди про розірвання договорів оренди землі (а.с. 124-215, т.2).

Згідно ч.2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Тобто, законодавством у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачена обов`язкова державна реєстрація як виникнення, переходу, так і припинення речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація припинення права оренди здійснюється шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тому, припинення договірних відносин між ТОВ «Приват-Агро-Альянс» та власниками земельних ділянок може відбутися тільки після реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно припинення речових прав на земельні ділянки.

Однак, у зв`язку із наявністю арешту права оренди земельних ділянок здійснити вказану реєстраційну дію неможливо, на що доречно звертає увагу апелянт. Наявність оскаржуваної постанови унеможливлює реєстрацію припинення права оренди ТОВ «Приват-Агро-Альянс» на дані земельні ділянки, що не дає власникам вказаних земельних ділянок, в свою чергу, можливість реалізувати своє право на володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд безпідставно відмовив у задоволенні скарги ТОВ Приват-Агро-Альянс на дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича та вбачає порушення прав сторони виконавчого провадження (боржника) при здійсненні виконавчого провадження, про що зазначено вище. Разом з тим скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, оскільки вимоги скарги не відповідають приписам ст.343 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 344 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору, пов`язані з розглядом апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду, покладаються на приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича.

З огляду на викладене та керуючись ст. 277, ст. 282, ст. 284, ст. 343, ст. 344 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Приват-Агро-Альянс" задовольнити частково.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 21.01.2019 у справі №904/1875/18 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Приват-Агро-Альянс" задовольнити частково.

Визнати дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича щодо винесення постанови про арешт майна боржника від 26.10.2018 ВП №57012088 неправомірними.

Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича усунути відповідні порушення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту до Верховного Суду.

Головуючий суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя М.О. Дармін

Суддя І.М. Подобєд

(Повний текст постанови складено 17.05.2019).