номер провадження справи 28/60/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2019 Справа № 908/922/19
м.Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі судді Федорової Олени Владиславівни при секретарі Рикун А.В. розглянув у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр. Повітрофлотський, буд. 6)

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" (69006, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, буд. 69-а)

про стягнення грошових коштів

Представники сторін:
від позивача: Кривошей Д.А., довіреність № 220/513/Д від 03.12.2018,

від відповідача: Кузнєцов І.С., довіреність №б/н від 03.01.2019.

СУТНІСТЬ СПОРУ:
До Господарського суду Запорізької області 18.04.2019 надійшов позов Міністерства оборони України до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" про стягнення 646.220,63 грн., які складаються з: 30.248,63 грн. пені та 615.972,00 грн. штрафу.

В тексті позовної заяви позивач просить суд розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.04.2019 позовну заяву передано на розгляд судді Федоровій О.В.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 22.04.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Присвоєно справі номер провадження 28/60/19. Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 15.05.2019.

07.04.2019 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №08-08/9113/19 від 07.05.2019), відповідно до якого відповідач визнав позовні вимоги на суму 64.622,06 грн., які складаються з: пені у розмірі 3.024,86 грн. та штрафу у розмірі 61.597,20 грн. Не заперечив факт незначного прострочення поставки товару.

Також цього ж дня від відповідача надійшло клопотання про зменшення пені та штрафу (вх. №08-08/9212/19 від 07.04.2019).

Розгляд справи відповідно до вимог ст. 222 ГПК України здійснювався за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Фіксування судового процесу за допомогою відеозаписувального технічного засобу судом не здійснювалось у зв`язку з відсутністю у суду такої технічної можливості.

Судом перевірені повноваження присутніх в судовому засіданні представників сторін. З`ясовано про обізнаність уповноважених представників позивача та відповідача про права та обов`язки учасників судового процесу. Відводів складу суду не заявлено.

В судовому засіданні 15.05.2019 представники сторін надали заяву про згоду розпочати розгляд справи №908/922/19 по суті в день закінчення підготовчого засідання.

Клопотання сторін судом задоволено, в судовому засіданні 15.05.2019 закрито підготовче засідання та розпочато розгляд справи по суті, що не суперечить приписам ст. 183 ГПК України.

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги. В обґрунтування своєї правової позиції позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язання щодо своєчасної поставки товару в рамках договору №286/3/18/18 від 12.02.2018. У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язання позивач, керуючись умовами договору та приписами діючого законодавства, нарахував та просить стягнути пеню та штраф.

Представник відповідача в судовому засіданні підтвердив факт прострочення виконання зобов`язань за договором, про що зазначив у відзиві. Також зазначив, що прострочення поставки сталося не через недобросовісну поведінку відповідача, а через об`єктивні виправдальні причини. Надав клопотання про зменшення пені та штрафу, в якому звертав увагу суду на те, що між позивачем і ТОВ " МІК" було укладено ціла низка договорів про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України), які виконувались з боку відповідача без порушень. Зауважив, що оплата за товар, по якому мало місце прострочення, надійшла вже після поставки товару. Таким чином на момент виготовлення замовлення позивача ніякої передоплати за це замовлення відповідач не отримав, та мав за власні кошти забезпечити виконання цього замовлення. На думку відповідача незначні порушення договірних зобов`язань не мали ніяких негативних наслідків для позивача та не порушили його майнові інтереси. З урахування викладеного просив суд зменшити розмір штрафних санкцій на 90 відсотків до суми 64.622,06 грн., яка складається з пені у розмірі 3.024,86 грн. та штрафу у розмірі 61.597,20 грн.

Представник позивача проти клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій не заперечив.

В судовому засіданні 15.05.2019 суд визнав наявні документи достатніми для об`єктивного та всебічного розгляду спору, внаслідок чого, в порядку ст. 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення, судом оголошено, що повний текст рішення буде складений протягом десяти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частин рішення та надісланий на адреси сторін.

Заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Міністерство оборони України (замовник, позивач у справі) та товариство з обмеженою відповідальністю "МІК" (постачальник, відповідач у справі) 12.02.2018 уклали договір про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України") №286/3/18/18 (надалі договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується у 2018 році поставити замовнику футболки та сорочки (1833) (Лот 2. Сорочки 18332000-5 (Сорочка бойова, вид 3, тип 4) (далі товар), а замовник забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості, у строки (терміни), вказані у цьому договорі.

Пунктом 1.2 договору встановлено, що номенклатура товару, передбаченого до поставки за договором, вимоги згідно яких виготовляється товар, строки (терміни) виконання договору, визначаються нижчевикладеною Специфікацією, а саме: сорочки 18332000-5 (Сорочка бойова, вид 3, тип 4) загальною кількістю 20.000 шт., загальною вартістю 7.333.000,00 грн. у строк до 30.04.2018 (включно) сорочки 18332000-5 (Сорочка бойова, вид 3, тип 4) загальною кількістю 10.000 шт. та загальною вартістю 3.666.500,00 грн. та стільки же сорочок за тією ціною у строк до 30.06.2018 (включно).

Пунктом 2.5 договору встановлено, що постачальник зобов`язаний до початку поставки товару за договором письмово повідомити представника замовника оголошенням про готовність партії товару до приймання та місце здійснення приймального контролю товару за кількістю. Після отримання оголошення представник замовника протягом трьох робочих днів розпочинає приймальний контроль товару за якістю у приміщеннях постачальника або виробника.

Ціна цього договору становить 8.799.000,00 грн., у тому числі ПДВ 1.466.600,00 грн. (за загальним фондом) (п. 3.1 договору).

Пунктом 5.3 договору встановлено, що датою поставки товару вважається дата вказана одержувачем замовника у акті приймання контролю якості товару та видатковій накладній постачальника.

В додатку №1 до Договору сторонами узгоджені центри забезпечення речовим майном, їх поштові адреси, кількість товару та строки поставки, а саме сорочки бойові в кількості 10.000 шт. до 30.04.2018 (включно) та до 30.06.2018 (включно).

Як свідчать матеріали справи, відповідач на виконання зобов`язань за договором поставив на адресу військової частини НОМЕР_1 м. Хмельницький (позивача у справі) 09.07.2018 сорочки бойові в кількості 6250 шт. на загальну суму 2.749.875,00 грн., що підтверджується Актом приймального контролю товару за якістю від 09.07.2018.

Отже поставка товару відбулася з прострочення терміну, які узгоджені сторонами в п. 12 договору.

У зв`язку з простроченням строків поставки товару та приймаючи до уваги пункт 7.3.4 договору, позивач направив на адресу відповідача претензію вих. №286/6/3862 від 17.07.2018 з вимогою сплатити штрафні санкції за період прострочення поставки товару.

Претензія залишена без реагування, штрафні санкції відповідачем в добровільному порядку не сплачені.

Порушення відповідачем строків поставки товару стало підставою для нарахування позивачем штрафних санкцій у відповідності ст. 661 ЦК України, а також звернення з позовом до суду за їх стягненням.

Приписами ст. 6 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 193 ГК України господарські зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Аналогічні приписи містять ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до приписів ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Укладаючи договір, кожна із сторін прийняла на себе певні зобов`язання щодо його виконання, однак відповідач, покладений на нього обов`язок щодо своєчасної поставки товару, у встановлений договором строк, не виконав, факт порушення відповідачем умов, визначених договором, доведений позивачем та не спростований відповідачем.

За неналежне виконання умов договору, враховуючи п. 7.3.4 договору, позивач нарахував до стягнення пеню в розмірі 30.248,63 грн. за період прострочення з 01.07.2018 по 11.07.2018 та штраф у розмірі 615.972,00 грн.

Приписами ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 2 ст. 216 ГК України встановлено, що застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Умовами п. 7.3.4 договору встановлено, що за порушення строків виконання зобов`язання постачальник сплачує пеню в розмірі 0,1 відсотка від вартості непоставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 10 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості договору.

Проаналізувавши норми наведеного діючого законодавства України та умови договору суд дійшов висновку, що надані позивачем розрахунки суми пені у розмірі 30.248,63 грн. за період прострочення з 01.07.2018 по 11.07.2018 та 7% штрафу у розмірі 615.972,00 грн. є вірними та виконаними з дотриманням вказаних норм права та умов договору.

Разом з тим, за приписами ч. 1 ст. 233 ГК України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступінь виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру пені та штрафу на 90 % до суми 64.622,06 грн. посилаючись на те, що незначне прострочення поставки товару на 11 днів сталося не через недобросовісну поведінку відповідача у даних господарських відносинах, а через об`єктивні причини.

Як було з`ясовано під час розгляду справи основним видом діяльності ТОВ "МІК" є виробництво робочого одягу (код КВЕД 2010), що підтверджується відомостями про ТОВ "МІК" з Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України від 01.09.2016 та витягом від 19.04.2019 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

На даний час відповідач виконує значний обсяг замовлень для державних потреб. Також, відповідач протягом тривалого часу співпрацює з Міністерством оборони України. Продукція, що постачається товариством, спрямована на забезпечення військ у т.ч., що знаходяться у зоні проведення АТО на сході України. Обсяг замовлень у останні роки значно зріс, підприємство відповідача працює понаднормово залучаючи всі наявні ресурси задля виконання ним своїх зобов`язань перед Державою.

Відповідачем підтверджено письмовими доказами, які надані суду, що у період виконання спірного договору відповідач мав із позивачем щонайменше ще 7 аналогічних договорів. Наведеними доказами підтверджується та обставина, що відповідач дійсно у період виготовлення замовленого товару за спірним договором також виконував значний обсяг замовлень для позивача. При цьому, як слідує із наданих доказів, прострочення постачання товару за аналогічними договорами із позивачем не допускалося.

Крім того, відповідач звертав увагу суду, що оплата за товар, по якому мало місце прострочення, надійшло вже після виготовлення та поставки товару. Тобто, на момент виготовлення на замовлення позивача сорочок у кількості 20000 штук, ніякої передоплати за це замовлення відповідач не отримував, та мав за власні кошти забезпечити виконання цього замовлення.

Слід додати, що позивач не зазнав ніяких збитків або шкоди у зв`язку з незначним простроченням поставки товару.

Таким чином, незначні порушення договірних зобов`язань не мали ніяких негативних наслідків для позивача та не порушили його майнові інтереси.

До того ж судом прийнято до уваги, що прострочення виконання сталося лише в частині зобов`язання, а саме відповідачем було допущено прострочення поставки сорочок в кількості 6.250 штук з 20.000 штук, як то узгоджено договором.

При дослідженні обставин справи суд також врахував той факт, що відповідач передав позивачу товар на приймальний контроль за якістю 09.07.2018, тобто в строк, що складає менше десяти днів прострочення. А позивач, приймаючи до уваги положення п. 2.5 договору здійснював контроль протягом трьох днів, що в свою чергу стало підставою для застосування штрафних санкцій у вигляді нарахування штрафу в розмірі 10%.

З огляду на викладене слідує про наявність прострочення виконання відповідачем зобов`язань, але в той же час дане прострочення відбулося в період, що складає менше десяти днів.

До того ж, враховуючи малий термін прострочення, з урахуванням строку в який позивач здійснював приймальний контроль товару за якістю, сума штрафу є неспіврозмірною з періодом прострочення виконання зобов`язання.

При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

Враховуючи те, що товар за умовами договору поставлений з незначним запізненням, беручи до уваги важливість збереження господарської діяльності відповідача, направленої на постачання товарів, в тому числі, для державних потреб, а також той факт, що прострочення відповідача не потягнуло за собою будь-яких негативних наслідків ані для позивача, ані для третіх осіб, та не створило ніякої небезпеки, суд вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача та зменшити розмір пені та штрафу, що нараховані Міністерством оборони України за порушення умов договору № 286/3/18/18 від 12.02.2018 на 90 % до суми 64.622,06 грн., яка складається з пені у розмірі 3.024,86 грн. та штрафу в сумі 61.597,20 грн.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача.

Разом з тим, частиною 1 ст. 130 ГПК України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи той факт, що відповідач визнав заявлені позивачем позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, суд вважає за можливе застосувати положення ч. 1 ст. 130 ГПК України та повернути позивачу з Державного Бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що дорівнює 4.846,69 грн., решта судового збору (4.846,69 грн.) покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 6, 11, 525, 526, 530, 610, 611, 629, 655, 712 ЦК України, ст. ст. 46, 74, 80, 129, 130, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Міністерства оборони України про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" 646.220,63 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" (69006, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, 69-а, ідентифікаційний код 30105738) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 6, ідентифікаційний код 00034022) 3.024,86 грн. (три тисячі двадцять чотири грн. 86 коп.) пені, 61.597,20 грн. (шістдесят одну тисячу п`ятсот дев`яносто сім грн. 20 коп.) штрафу, 4.846,66 (чотири тисячі вісімсот сорок шість грн. 66 коп.) судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
3. Повернути Міністерству оборони України (03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 6, ідентифікаційний код 00034022) з Державного бюджету України (одержувач: УК ум.Запоріжжі/Вознесенівс./22030101, банк одержувача: Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, , номер рахунку 3010) судовий збір у розмірі 4.846,69 грн. (чотири тисячі вісімсот сорок шість грн. 66 коп.), сплачений відповідно до платіжного доручення №286/3/1066 від 09.04.2019, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи №908/922/19. Відповідну ухвалу винести після набрання рішенням законної сили

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 22 травня 2019 року.

Суддя О.В. Федорова