ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.05.2019 Справа № 920/387/19

м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі

судді Резніченко О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Чепульської Ю.В.,

Розглядається в порядку спрощеного позовного провадження справа № 920/387/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Промелектроніка (вул. Фортечна, 4 А, а/с 5012, м. Запоріжжя, 69002, ),

до відповідача Державного підприємства Конотопський авіаремонтний завод Авіакон (вул. Рябошапка, 25, м. Конотоп, Сумська область, 41600, ),

про стягнення 129794 грн. 32 коп. у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за укладеним між сторонами договором № 270-16 від 15.03.2016,

За участю представників сторін:

від позивача Корольова І.Ю. (договір доручення про надання правової допомоги від 07.05.2019, ордер серії ЗП № 110188 від 07.05.2019);

від відповідача Лісовський Р.В. (довіреність № 5637 від 28.12.2018);

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідача 129794 грн. 32 коп., в тому числі 54742 грн. 79 коп. заборгованості за поставлений товар, 50 626 грн. 45 коп. пені, 5418 грн. 99 коп. 3% річних та 19006 грн. 09 коп. інфляційних збитків у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за укладеним між сторонами договором № 270-16 від 15.03.2016 щодо своєчасної та повної оплати товару.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 19.04.2019 відкрито провадження у справі № 920/387/19; призначене судове засідання для розгляду справи по суті на 20.05.2019, 11:00; відповідачу наданий п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву; витребувано у Державного підприємства Конотопський авіаремонтний завод Авіакон оригінали (для огляду в судовому засіданні) та завірені належним чином копії (для долучення до матеріалів справи) видаткових накладних № РН-000927 від 23.04.2016, РН-001181 від 24.05.2016; позивачу наданий строк для подання суду відповіді на відзив - до 20.05.2019.

10.05.2019 відповідач подав відзив на позовну заяву № 2493 від 04.05.2019, в якому зазначає, що в порушення умов договору щодо поставки продукції однією партією, позивач здійснив поставку трьома частинами. Зважаючи на умови оплати, погоджені сторонами у договорі, остаточний платіж у розмірі 50% вартості продукції здійснюється після поставки продукції на підставі рахунку, а отже перебіг строку на оплату у відповідача розпочинається з моменту поставки всього обсягу продукції, визначеної у рахунку, тобто з 03 серпня 2016 року (дати надходження частини продукції за накладною №5318 на склад ТОВ «Нова пошта»). Позивачем були порушені строки поставки продукції, у зв`язку з чим відповідачем нарахована пеня у розмірі 0,1 відсотка, передбачена ст. 231 Господарського кодексу України та штраф у розмірі 8% згідно п. 7.3 договору, всього в сумі 54742 грн. 79 коп. При укладенні договору сторони погодили умову (п. 5.5), відповідно до якої штрафні санкції, що підлягають сплаті позивачем, розраховані в порядку, визначеному даним договором і чинним законодавством, можуть бути утримані в однобічному безумовному порядку із суми, що підлягає оплаті позивачу, шляхом відправлення повідомлення із вказівкою суми штрафних санкцій. Згідно з положеннями п. 5.5 договору одностороннє утримання штрафних санкцій є видом оперативно-господарської санкції, застосування якої з одночасним стягненням штрафних санкцій передбачено ч. 3 ст. 237 Господарського кодексу України. Відповідачем електронною поштою на адресу позивача було направлено повідомлення про утримання штрафних санкцій від 19.08.2016 № 858е з розрахунком. Таким чином твердження позивача про наявність у відповідача недоплати у розмірі 54 742,79 грн. є безпідставними, оскільки ця сума була правомірно утримана ДП «АВІАКОН» із суми остаточної оплати за поставлену продукцію.

Щодо витребуваних документів, відповідач пояснює, що видаткові накладні № РН-000927 від 23.04.2016, РН-001181 від 24.05.2016 відсутні у ДП АВІАКОН. Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.09.2017 (провадження №1-кс/331/3306/2017) надано дозвіл слідчому ОВС 1-го відділення СВ УСБУ в Запорізькій області капітану юстиції Покутньому Олександру Олександровичу на тимчасовий доступ до речей та документів з подальшим вилученням їх оригіналів по взаємовідносинам з ТОВ Промелектроніка за період з 2014 р. по 2017 р. Вилучення документів відбулось 06.10.2017, про що було складено протокол тимчасового доступу до речей і документів та опис речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді.

17.05.2019 позивач подав відповідь на відзив (вх. № 3803 від 17.05.2019), в якій зазначає, що зобов`язання оплатити товар виникло у відповідача з наступного дня після дати, що вказана на видатковій накладній, так як саме ця дата є датою остаточного прийняття продукції, після кожної фактичної поставки продукції. Не має значення дата отримання товару покупцем або дата прибуття товару на склад покупця, так як датою поставки є дата оформлення накладних відповідно до умов договору. Позивач не визнає, що ним було допущено порушення строків поставки товару; ТОВ «Промелектроніка» було реалізовано право, передбачене ч.5 ст. 692 ЦК України, у зв`язку з несвоєчасною оплатою відповідачем товару за видатковою накладною № РН- 000927 від 23.04.16 на суму 138868,66 грн. з ПДВ. Доданим до відзиву на позовну заяву розрахунком утриманих штрафних санкцій (який не відповідає дійсності) відповідач намагається обґрунтувати неоплату ним основного боргу. Позивачем категорично не визнається факт направлення і отримання відповідного повідомлення про безумовне списання штрафних санкцій в односторонньому порядку, так як жодного повідомлення від відповідача ним не було отримано. Оскільки позивачу не було відомо про застосування оперативно-господарської санкції, передбаченої п.5.5. договору, позивач не звертався до господарського суду із позовом про скасування такої санкції з об`єктивних причин.

У судовому засіданні 20.05.2019 сторони зазначили, що не ставлять під сумнів факт поставки позивачем відповідачу товару згідно з видатковими накладними № РН-000927 від 23.04.2016, РН-001181 від 24.05.2016.

Позивач підтримує позовні вимоги.

Відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для реалізації учасниками процесу своїх прав.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

15.03.2016 між сторонами укладено договір поставки № 270-16 за умовами якого позивач зобов`язався передати, а відповідач прийняти та оплатити продукцію, вказану у додатку № 1 до договору, на умовах передбачених договором.

Згідно з п. 3.1. договору, поставка продукції здійснюється однією партією на умовах поставки СРТ м. Конотоп, «Нова Пошта» відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів «Інкотермс» у редакції 2010 року.

Строки поставки продукції складають 30 календарних днів з моменту отримання авансового платежу від відповідача. Позивач має право здійснити поставку продукції в інші строки винятково на підставі попередньої згоди відповідача в письмовій формі (п. 3.2. договору).

Загальна вартість договору на момент його укладення складає 392820 грн. 96 коп. з ПДВ (п. 4.1. договору).

Відповідно до п. 5.2 договору, оплата здійснюється наступним чином: 50% від ціни продукції авансовий платіж протягом 10 днів з дати отримання рахунку; 50% від вартості продукції протягом 10 робочих днів з дати поставки продукції на підставі виставленого рахунку.

Відповідно до п. 6.5. договору, остаточне приймання продукції здійснюється з оформленням видаткової накладної та товарно-транспортної накладної.

Згідно з додатком № 1 до договору, позивач зобов`язався поставити відповідачу продукцію загальною вартістю 392820 грн. 96 коп.

15.03.2016 позивачем було виставлено рахунок № СФ-0000747 на оплату продукції на суму 392820 грн. 96 коп.

31.03.2016 (платіжне доручення № 1300), відповідач здійснив авансовий платіж згідно з виставленим рахунком, в сумі 196410 грн. 48 коп. (50% від ціни продукції).

Продукція загальною вартістю 392820 грн. 96 коп. поставлена позивачем відповідачу частинами: згідно з видатковою накладною № РН-000927 від 23.04.2016 (експрес накладна № 0238), видатковою накладною № РН-001181 від 24.05.2016 (експрес-накладна № 7171), видатковою накладною № РН-002090 від 02.08.2016 (експрес-накладна № 5318).

За приписами ст. 75 ГПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Позивач у позовній заяві, відповідач у відзиві на позовну заяву, підтверджують, що продукція загальною вартістю 392820 грн. 96 коп. поставлена позивачем відповідачу згідно з видатковими накладними № РН-000927 від 23.04.2016, № РН-001181 від 24.05.2016, № РН-002090 від 02.08.2016. У судовому засіданні 20.05.2019 сторони зазначили, що не ставлять під сумнів зазначений факт.

26.08.2016 відповідач здійснив оплату поставленої продукції в сумі 141 667 грн. 69 коп. (платіжне доручення № 3572).

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Частиною 1 ст. 180 ГК України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Тобто, з укладенням такого договору продавець приймає на себе обов`язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов`язаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі.

Згідно зі ст.ст. 526, 629 Цивільного кодексу України, п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання не допускається; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. 538 Цивільного кодексу України, виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 530 цього ж Кодексу, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею ст. 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що в порушення умов п. 3.1. договору, продукція загальною вартістю 392820,96 грн. поставлена позивачем відповідачу не однією партією, а частинами, що підтверджується видатковими накладними та експрес-накладними.

Як зазначає позивач, ним було реалізовано право, передбачене ч.5 ст. 692 ЦК України

Згідно з положеннями вказаної норми, якщо продавець зобов`язаний передати покупцеві крім неоплаченого також інший товар, він має право зупинити передання цього товару до повної оплати всього раніше переданого товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Отже, у разі встановлення факту часткової передачі у власність продавцем покупцю товару, який мав бути оплачений останнім, але покупець не виконав свого обов`язку, продавець не відмовляючись від виконання договору, має право на підставі норми закону змінити умови взятого на себе зобов`язання, а саме: зупинити передання іншого товару за договором до повної оплати всього раніше переданого товару, тим самим застосувавши норми про забезпечення виконання зобов`язань.

Натомість, з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що відповідачем був виконаний обов`язок щодо сплати авансового платежу в сумі 196410 грн. 48 коп.

Згідно з видатковою накладною №РН-000927 від 23.04.2016, позивачем поставлений товар на суму 138 868 грн. 66 коп., тобто на суму, що є меншою, ніж перерахований авансовий платіж.

Наступні поставки товару були здійснені згідно з видатковою накладною № РН-001181 від 24.05.2016 на суму 145 549 грн. 68 коп. та видатковою накладною №РН-002090 від 02.08.2016 на суму 108402 грн. 62 коп.

У період з 23.04.2016 по 02.08.2016 кошти відповідачем позивачу за товар не перераховувались.

За вказаних обставин, суд вважає посилання позивача на приписи ч. 5 ст. 692 ЦК України безпідставними.

Виходячи з умов договору у їх сукупності, зокрема п. 3.1. та п. 5.2. договору, оскільки сторонами визначено, що поставка продукції здійснюється однією партією, суд приходить до висновку, що відповідач зобов`язаний оплатити 50% від вартості продукції протягом 10 робочих днів з дати поставки всієї партії продукції на підставі виставленого рахунку.

Суд враховує, що 15.03.2016 позивачем відповідачу був виставлений рахунок-фактура № СФ-0000747 на суму 392820 грн. 96 коп.

Продукція загальною вартістю 392820 грн. 96 коп. у кількості згідно з додатком № 1 до договору у повному обсязі поставлена відповідачу 03.08.2016, з урахуванням умов поставки СРТ згідно з п. 3.1. договору м. Конотоп Нова Пошта (розрахункова дата прибуття продукції у м. Конотоп згідно з експрес-накладною № 5318 Нова Пошта 03.08.2016, товар отриманий відповідачем у цей же день).

Таким чином, відповідач був зобов`язаний оплатити товар протягом 10 робочих днів з дати поставки у строк до 17.08.2016 включно.

При цьому, з урахуванням обраних сторонами умов поставки, суд вважає необґрунтованими посилання позивача на те, що продукція є прийнятою відповідачем у день оформлення видаткової накладної (дата поставки) відповідно до п. 6.5. договору.

Вказаним пунктом у розділі 6 «Умови приймання-передачі продукції», визначено якими документами оформлюється остаточне приймання продукції. Остаточне приймання продукції здійснюється з оформленням не тільки видаткової, а і товарно-транспортної накладної.

Згідно з умовами поставки CPT відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів «Інкотермс» у редакції 2010 року, продавець постачає товари перевізнику в узгодженому місці.

Пунктом 3.1. договору визначено, що поставка продукції здійснюється однією партією на умовах поставки СРТ м. Конотоп, «Нова Пошта».

Таким чином днем поставки товару є день прибуття продукції у м. Конотоп «Нова пошта» згідно з експрес-накладною № 5318, а саме 03.08.2016.

Товар оплачений відповідачем згідно з платіжним дорученням № 3572, 26.08.2016 в сумі 141 667 грн. 69 коп. Залишок заборгованості становить 54 742 грн. 79 коп.

Як вказує відповідач, у зв`язку з порушенням позивачем строків поставки продукції, останньому нарахована пеня у розмірі 0,1 відсотка, передбачена ст. 231 Господарського кодексу України та штраф у розмірі 8% згідно п. 7.3 договору, всього в сумі 54742 грн. 79 коп. Відповідно до п. 5.5. договору, відповідачем електронною поштою на адресу позивача було направлено повідомлення про утримання штрафних санкцій від 19.08.2016 № 858е з розрахунком.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч.1 ст. 217 ГК України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 231 Господарського кодексу України, законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. У разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Пунктом 7.3. договору визначено, що у випадку порушення строків або обсягів поставок продукції, постачальник сплачує покупцеві штраф в розмірі 8 % від вартості не поставленої в строк продукції за кожен факт порушення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 235 ГК України за порушення господарських зобов`язань до суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин можуть застосовуватися оперативно-господарські санкції - заходи оперативного впливу на правопорушника з метою припинення або запобігання повторенню порушень зобов`язання, що використовуються самими сторонами зобов`язання в односторонньому порядку. До суб`єкта, який порушив господарське зобов`язання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції, застосування яких передбачено договором.

За приписами ст. 236 ГК України, у господарських договорах сторони можуть передбачати використання таких видів оперативно-господарських санкцій: 1) одностороння відмова від виконання свого зобов`язання управненою стороною, із звільненням її від відповідальності за це - у разі порушення зобов`язання другою стороною; відмова від оплати за зобов`язанням, яке виконано неналежним чином або достроково виконано боржником без згоди другої сторони; відстрочення відвантаження продукції чи виконання робіт внаслідок прострочення виставлення акредитива платником, припинення видачі банківських позичок тощо; 2) відмова управненої сторони зобов`язання від прийняття подальшого виконання зобов`язання, порушеного другою стороною, або повернення в односторонньому порядку виконаного кредитором за зобов`язанням (списання з рахунку боржника в безакцептному порядку коштів, сплачених за неякісну продукцію, тощо); 3) встановлення в односторонньому порядку на майбутнє додаткових гарантій належного виконання зобов`язань стороною, яка порушила зобов`язання: зміна порядку оплати продукції (робіт, послуг), переведення платника на попередню оплату продукції (робіт, послуг) або на оплату після перевірки їх якості тощо; 4) відмова від встановлення на майбутнє господарських відносин із стороною, яка порушує зобов`язання.

Перелік оперативно-господарських санкцій, встановлений у частині першій цієї статті, не є вичерпним. Сторони можуть передбачити у договорі також інші оперативно-господарські санкції.

Згідно зі ст. 237 Господарського кодексу України підставою для застосування оперативно-господарських санкцій є факт порушення господарського зобов`язання другою стороною. Оперативно-господарські санкції застосовуються стороною, яка потерпіла від правопорушення, у позасудовому порядку та без попереднього пред`явлення претензії порушнику зобов`язання.

Порядок застосування сторонами конкретних оперативно-господарських санкцій визначається договором. У разі незгоди з застосуванням оперативно-господарської санкції заінтересована сторона може звернутися до суду з заявою про скасування такої санкції та відшкодування збитків, завданих її застосуванням.

За умовами п. 5.5. договору, неустойка, що підлягає сплаті постачальником, а також понесені покупцем видатки й збитки, що підлягають відшкодуванню постачальником, розраховані в порядку, визначеному даним договором і чинним законодавством, можуть бути утримані покупцем в однобічному безумовному порядку (у тому числі після закінчення строку дії даного договору) із суми, що підлягає оплаті постачальникові, шляхом відправлення постачальникові відповідного повідомлення із вказівкою суми неустойки, розрахунків видатків і збитків. Утримання неустойки, видатків і збитків не спричиняє зміни ціни продукції. У випадку якщо сума неустойки, видатків і збитків, що підлягають утриманню, перевищить суму, що підлягає оплаті постачальникові, оперативно-господарська санкція, передбачена даним пунктом договору, за рішенням покупця може бути поширена також і на інші договори, укладені покупцем і постачальником.

Разом з цим, відповідач не подав доказів дотримання умов п. 5.5. договору при утриманні штрафних санкцій, зокрема доказів відправлення позивачу повідомлення із вказівкою суми неустойки.

Як зазначив представник відповідача у судовому засіданні 20.05.2019, докази направлення відповідного повідомлення електронною поштою на адресу позивача у відповідача відсутні.

Як вбачається з п. 10.5. договору, сторони узгодили, що усе листування, пересилання документів, повідомлень, заяв і претензій, пов`язаних з виконанням даного договору, або що випливають із нього, повинні направлятися сторонами безпосередньо на адреси, зазначені в даному договорі, у відповідності зі строками й порядком, установленими чинним законодавством і даним договором.

Електронні адреси сторонами у договорі не зазначалися.

Крім цього, згідно з розрахунком пені та штрафу за несвоєчасну поставку товару, відповідач виходить з того, що поставка мала бути здійснена 02.04.2016, що суперечить умовам п. 3.1. укладеного між сторонами договору та фактичним обставинам справи. Відповідач здійснив авансовий платіж 31.03.2016, тому позивач зобов`язаний був поставити товар однією партією у строк до 30.04.2016 включно.

За вказаних обставин, суд вважає твердження відповідача про утримання штрафу та пені з суми, що підлягає сплаті позивачеві за поставлену продукцію, в порядку, визначеному п. 5.5. договору, безпідставними, не підтвердженими належними, допустимими та достатніми доказами.

На підставі викладених обставин судом встановлено, що отримана від позивача продукція не оплачена відповідачем у повному обсязі, заборгованість становить 54742 грн. 79 коп. Відповідач не розрахувався за отриманий товар у повному обсязі, чим порушив права та охоронювані законом інтереси позивача. Відповідачем не подано доказів оплати товару в сумі 54742 грн. 79 коп. чи заперечень проти вимог позивача, підтверджених належними, допустимими та достатніми доказами.

Враховуючи встановлений судом факт поставки позивачем відповідачу товару на суму 392820 грн. 96 коп., факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань стосовно його оплати в повному обсязі, суд вважає правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 54742 грн. 79 коп. заборгованості за товар.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань № 2921-ІІІ від 10.01.2002р., розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 ГК України, визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з п. 7.2. договору, у випадку порушення більш ніж на 30 календарних днів строку оплати продукції, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період нарахування пені, від суми заборгованості.

Пунктом 7.6. договору визначено, що неустойка (штраф, пеня), штрафні санкції за договором нараховуються протягом усього періоду порушення.

На підставі п. 7.2. договору позивачем нарахована відповідачу пеня в загальній сумі 50626 грн. 45 коп. в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період нарахування пені, від суми заборгованості: прострочення оплати на суму 69434,33 грн. з 11.06.2016 по 25.08.2016; прострочення оплати на суму 72774,84 грн. з 08.07.2016 по 25.08.2016; прострочення оплати на суму 541,48 грн. з 08.07.2016 по 08.04.2019; прострочення оплати на суму 54201,31 грн. з 16.09.2016 по 08.04.2019.

Виходячи зі встановлених судом обставин, зокрема щодо дати виконання позивачем обов`язку з поставки товару у повному обсязі (03.08.2016), строку оплати товару, з урахуванням умов п. 5.2. договору (до 17.08.2016 включно), умови п. 7.2. договору (підстава для нарахування пені - прострочення строку оплати більш ніж на 30 календарних днів), суд вважає правомірним нарахування пені за період з 18.09.2016 по 08.04.2019, виходячи з суми заборгованості в розмірі 54742,79 грн. Сума пені за вказаний період становить 43018,47 грн.

Щодо оплати в сумі 141667,69 грн., остання здійснена відповідачем з простроченням, але не більше 30 календарних днів, тому нарахування пені на вказану суму є безпідставним, враховуючи умови пункту 7.2. договору.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з поданим розрахунком позивачем нараховані відповідачу 3% річних в загальній сумі 5418 грн. 99 коп., інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 19006 грн. 09 коп., виходячи з суми заборгованості по кожній окремій поставці: прострочення оплати на суму 69434,33 грн з 12.05.2016 по 25.08.2016, прострочення оплати на суму 72774,84 грн з 08.06.2016 по 25.08.2016, прострочення оплати на суму 541,48 грн. з 08.06.2016 по 08.04.2019, прострочення оплати на суму 54201,31 грн. з 17.08.2016 по 08.04.2019.

Виходячи зі встановлених судом обставин, зокрема щодо дати виконання позивачем обов`язку з поставки товару у повному обсязі (03.08.2016), строку оплати товару, з урахуванням умов п. 5.2. договору (до 17.08.2016 включно), суд вважає правомірним нарахування 3% річних та інфляційного збільшення суми боргу за період з 18.08.2016 по 25.08.2016, виходячи з суми заборгованості в розмірі 141667,69 грн., за період з 18.08.2016 по 08.04.2019, виходячи з суми заборгованості в розмірі 54742,79 грн.

Загальна сума 3% річних за вказані періоди становить 4428,66 грн., інфляційного збільшення суми боргу 20 460,73 грн.

Розрахунки перевірені судом за допомогою калькулятора штрафів системи інформаційно-правового забезпечення «ЛІГА:ЗАКОН».

Враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань щодо своєчасної оплати поставленого товару у повному обсязі, а також те, що право позивача щодо стягнення з відповідача інфляційного збільшення суми боргу, 3% річних та пені передбачене умовами укладеного між сторонами договору та діючим законодавством України, суд вважає правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 43018 грн. 47 коп. пені, 4428 грн. 66 коп. 3% річних, 19006 грн. 09 коп. інфляційного збільшення суми боргу (в межах суми заявленої до стягнення).

У задоволенні позову в іншій частині, щодо стягнення з відповідача 7607 грн. 98 коп. пені, 990 грн. 33 коп. 3% річних суд відмовляє за їх необґрунтованістю на вищезазначених підставах.

Відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 9 ст.129 ГПК України на відповідача покладаються витрати по сплаті судового збору в сумі 1921 грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 2, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Промелектроніка до відповідача Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» про стягнення 129794 грн. 32 коп. - задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Конотопський авіаремонтний завод «Авіакон» (вул. Рябошапка, 25, м. Конотоп, Сумська область, 41600, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Промелектроніка (вул. Фортечна, 4 А, а/с 5012, м. Запоріжжя, 69002, ) 54742 грн. 79 коп. заборгованості за поставлений товар, 43018 грн. 47 коп. пені, 4428 грн. 66 коп. 3% річних, 19006 грн. 09 коп. інфляційного збільшення суми боргу, 1921 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6. Відповідно до ст. 256, 257 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пп. 17.5. п. 17 Розділу XI Перехідних положень до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 22.05.2019.

Суддя О.Ю. Резніченко