ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2019 р. Справа №914/1605/18

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючий суддя Дубник О.П.

суддів Зварич О.В.

Кравчук Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Мокрої А.В.

розглянувши апеляційні скарги Львівського комунального підприємства (далі ЛКП) «Залізничнетеплоенерго» б/н (вх. № 01-05/1006/19 від 18.03.2019) та Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» (далі ПАТ «Львівгаз») б/н від 26.03.2019 (вх. № 01-05/1173/19 від 27.03.2019)

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 05.03.2019 (у складі колегії суддів: Бортник О.Ю. головуючий суддя, суддів Юркевича М.В. та Гоменюк З.П., повний текст складено 11.03.2019)

у справі № 914/1605/18

за позовом: ЛКП «Залізничнетеплоенерго», м. Львів

до відповідача: ПАТ «Львівгаз», м. Львів

про визнання недійсним рішення та скасування оперативно-господарської санкції

за участю представників:

від позивача: Посікіра Р.Р. адвокат (ордер серія ЛВ № 139941);

від відповідача: Білоус К.В. адвокат (довіреність № 007.1Др-108-0419 від 03.04.2019).

1.Розгляд справи.

Відводів суддям та секретарю судового засідання в порядку ст.ст. 35, 36, 37 ГПК України не заявлялось.

У судовому засіданні 14.05.2019 здійснювалось повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно з ст. 222 ГПК України.

Хід розгляду апеляційної скарги викладено в ухвалах суду. 17.04.2019 в судовому засіданні за участю представників сторін судом оголошено перерву до 14.05.2019.

2. Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

У судовому засіданні 17.04.2019 представником позивача заявлено про відшкодування витрат на правничу допомогу за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

3. Короткий зміст позовних вимог та клопотання.

27.08.2018 ЛКП Залізничнетеплоенерго звернулось з позовом до ПАТ Львівгаз про визнання недійсним рішення від 31.07.2018 Центральної комісії з розгляду актів про порушення споживачами природного газу вимог Кодексу ГРС про задоволення акта про порушення № 80 (бланк 003625) від 22.03.2018р. та скасування оперативно-господарської санкції у вигляді здійснення донарахування обсягів не облікованого об`єму природного газу в розмірі 1 449 325 тис.м3 за період із 01.03.2018 по 03.04.2018 на суму 17 225 146,90 грн, з урахуванням заяви про зміну предмета позову вх. № 2937/18 від 06.11.2018.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.03.2018 працівниками відповідача було здійснено перевірку технічного стану вузла обліку, у тому числі лічильника газу ЛГК-150, типорозріз G-650 № 4594, за результатами перевірки якої виявлено наскрізні отвори під гвинтами таблички вибухозахисту, про що було складено відповідний акт № 80 (бланк № 003625) за участі представників обох сторін, яким встановлено порушення п.п.3 п.1 Глави 2 Розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем, а саме: несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ (комерційного вузла обліку газу, зокрема лічильника газу). В свою чергу, представником позивача (начальником котельні)до зазначеного акту складено зауваження, що несанкціоноване втручання в ЗВТ комерційного обліку комісією не виявлено. Позивач вважає, що припущення відповідача про втручання позивача в роботу ЗВТ є помилковими, оскільки працівники позивача в роботу лічильника не втручались, а отвори під табличкою вибухозахисту виконані заводом виробника з метою кріплення цих табличок або працівниками відповідача під час неодноразових періодичних повірок, які здійснюються без участі представників споживача (позивача). Разом з тим, висновок комісії з експертизи про те, що наскрізні отвори на лічильному механізмі під табличкою вибухозахисту не передбачені заводом виробником та є ознакою несанкціонованого втручання, нічим не обґрунтовані та не були встановлені або підтверджені під час проведення експертизи. Відповідно до наведеного комісією було прийнято рішення про задоволення акту, що слугувало підставою для покладення на позивача господарсько-правової відповідальності, як на учасника господарських відносин.

В процесі розгляду справи, 21.02.2019 ПАТ Львівгаз подало клопотання за вх.№7453/19 про закриття провадження по справі № 914/1605/18.

Дане клопотання мотивовано тим, що відповідно до Витягу з протоколу №08/01 засідання комісії з розгляду актів про порушення споживачами природного газу вимог Кодексу ГРС від 28.01.2019 було прийнято рішення скасувати повністю акт про порушення Кодексу ГРМ від 22.03.2018 №003625. Отже, на думку відповідача, наявні підстави для застосування п.2 ч. 1, 4 ст. 231 ГПК України та закриття провадження у даній справі у зв язку із відсутністю предмету спору.

3. Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 05.03.2019 закрито провадження у даній справі. Повернуто позивачу з державного бюджету сплачений ним судовий збір в сумі 3 524,00 грн. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Львівгаз на користь Львівського комунального підприємства Залізничнетеплоенерго витрати на адвокатську допомогу 16000,00 грн.

Ухвала суду мотивована тим, що відповідачем повністю скасовано акт про порушення Кодексу ГРМ № 003625 від 22.03.2018, на підставі якого ПАТ Львівгаз складено Акт-розрахунок від 31.07.2018 та донараховано позивачу обсяги необлікованого об`єму природного газу в розмірі 1 449,325 тис. м3 за період із 01.03.2018 по 03.04.2018 на суму 17 225 146,90 грн, отже в суду є підстави для закриття провадження у справі згідно з п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, у зв`язку з відсутністю предмета спору. Крім того, місцевий господарський суд дійшов до висновку про задоволення заяви позивача про стягнення витрат на адвокатську допомогу в сумі 16000,00 грн. з відповідача.

4. Короткий зміст вимог апеляційних скарг та аргументи учасників справи.

4.1. ЛКП Залізничнетеплоенерго не погоджується з ухвалою суду першої інстанції в частині закриття провадження у справі, вважає її незаконною, постановленою внаслідок невідповідності висновків суду обставинам справи та порушенням норм процесуального права і неправильним застосування норм матеріального права. Скаржник вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про закриття провадження у даній справі, оскільки підставою виникнення зобов`язання по сплаті санкцій є рішення про задоволення акту і вжита згідно цього рішення оперативно-господарська санкція, а не акт про порушення. Скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції, що відповідач чи його комісія не скасовували рішення про задоволення акту, як і зобов`язання, що з нього виникло. Зазначає, що ні кодексом ГРМ, ні ЦК України, ні ГК України не передбачено такої підстави для припинення оперативно-господарської санкції як скасування акту про порушення.

Також позивач не погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення заяви про стягнення адвокатських послуг в сумі 16 000,00 грн. з мотивів неспівмірності витраченого адвокатом часу на правову допомогу із заявленою до відшкодування суми. Позивач вважає, що такий висновок є невірним, оскільки судом не було враховано іншу надану адвокатом правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів, тощо. Разом з тим, суд не врахував ч. 9 ст. 129 ГПК України, оскільки спір виник внаслідок неправильних дій сторони (відповідача), тобто скасування відповідачем акту про порушення від 28.01.2019 додатково підтверджує незаконність та неправильність дій останнього, а тому суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду; судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанації покласти на відповідача.

В доповненні до апеляційної скарги від 20.03.2019(вх. № 01-04/1861119 від 021.03.2019), отриманого апеляційним судом до постановлення 25.03.2019 ухвали про відкриття провадження у справі за скаргою цього апелянта скаржник покликається на практику Верховного Суду викладену в постанові від 18.09.2018р. у справі 909/1050/17. Крім того, в частині адвокатських послуг позивач покликається на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, з якої вбачається, що при вирішенні питання про стягнення витрат на правову допомогу є укладений між сторонами в письмовій формі договір про надання правової допомоги відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», на який поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України. Оскільки в договорі про надання правничої допомоги сторони погодили адвокатський гонорар, розмір якого може бути погодинний або фіксований (згідно заяви про уточнення судових витрат на правничу допомогу фіксований розмір в сумі 45 000,00 грн), який включає в себе надання усіх послуг, що підтверджується платіжним, рахунком, актами наданих послуг, в суду першої інстанції не було будь-яких підстав для зменшення суми витрат на правову допомогу, яка підлягає стягненню з відповідача.

4.2. ПАТ Львівгаз також подало апеляційну скаргу, в якій не погоджується з ухвалою суду першої інстанції в частині стягнення витрат на адвокатську допомогу, вважає її в цій частині ухваленою з порушенням норм матеріального права та без дотримання норм процесуального права. На його думку оскільки відповідач скасував добровільно акт по порушення, а не на виконання рішення суду, то стягнення коштів на правову допомогу щодо скасування такого в судовому порядку немає жодних підстав. Крім того, відповідач звертає увагу суду на те, що позивач звернувся до суду з позовом 23.08.2018, договір про правову допомогу укладено пізніше 16.11.2018, однак позивачем не наведено жодних підстав щодо неминучої потреби в укладенні такого договору, а твердження адвоката про надану позивачу правничої допомоги до укладення такого договору немає жодних законних підстав. Разом з тим, скаржник вважає, що оскільки у позивача є юридичний відділ, начальником якого є адвокат Старенький О.С., який до 20.11.2018 вів справу в суді першої інстанції, то у позивача не було жодної необхідності для залучення до справи справу ще одного адвоката Посікіри Р.Р. та заявлення додаткових витрат. Відповідач стверджує, що в акті приймання-передачі наданих послуг № 2 за договором № 12/11-1 від 20.11.2019. не зазначено номер справи, по якій були надані послуги, а також найменування сторін та предмет позову. Просить частково скасувати ухвалу в оскаржуваній частині та прийняти нову, якою ЛКП Залізничнетеплоенерго в частині стягнення витрат на адвокатську допомогу в сумі 16 000,00 грн відмовити.

4.3. Позивач у відзиві на апеляційну скаргу не погоджується із наведеними в ній доводами та зазначає, що з прийняттям рішення про скасування акта про порушення відповідач не скасував рішення про задоволення акту і не припинив зобов`язання по сплаті виставлених ним оперативно-господарських санкцій. Стверджує, що таке рішення відповідача та зобов`язання, що з нього виникло, існує й станом на день розгляду апеляційним судом даної справи. Позивач звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що саме відповідач своїми неправомірними діями та зловживаючи правами оператора ГРМ сприяв виникненню даного спору. Отже, згідно ч. 9 ст. 129 ГПК України на нього мало бути покладено всю суму витрат позивача на правову допомогу незалежно від того чи вирішено спір по суті чи закрито провадження у справі.

Крім того, позивач зазначає що будь-яка особа не обмежена у виборі адвоката, як представника чи кількості представників у справі, а відносини адвоката і клієнта у даному випадку є господарськими і здійснюються з урахуванням принципу свободи договору. Звертає увагу, що згідно з п. 2.4 договору №12/11-1 від 20.11.2018 про надання правової допомоги, основним видом послуг за даним договором є представництво інтересів клієнта в судовому спорі у господарській справі №914/1605/18, зокрема її супровід до набрання законної сили остаточним рішенням суду у справі та його примусового виконання. Тобто, договір №12/11-1 від 20.11.2018 про надання правової допомоги укладено для надання правничих послуг лише в одній судовій справі. Акти приймання-передачі наданих послуг складалися із зазначенням номеру та дати договору, згідно якого в цьому документі зазначався перелік вчинених адвокатом дій та наданих послуг. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ПАТ Львівгаз .

4.4. Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу позивача не погоджується з наведеними в ній доводами, вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність предмета спору та прийняв законне рішення про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч.1 ст. 231 ГПК України. Зокрема зазначає, що акт-розрахунок від 31.07.2018 щодо донарахування позивачу обсягів не облікованого об`єму природного газу в розмірі 1 449,325 тис. м3 за період із 01.03.2018 по 03.04.2018 на суму 17 225 146,90 грн, який складено на підставі рішення про задоволення акта про порушення Кодексу ГРМ № 003625 від 22.03.2018 Комісією з розгляду актів про порушення споживачами природного газу вимог Кодексу ГРС було прийнято рішення скасувати повністю такий акт про порушення Кодексу ГРМ, що підтверджується витягом з протоколу № 08/01 від 28.01.2019. Отже, враховуючи факт скасування акта № 003625 від 22.03.2018, правові підстави для виникнення зобов`язань по сплаті санкцій, на думку відповідача, відсутні. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ЛКП Залізничнетеплоенерго та стягненні судових витрат.

4.5. Позивач у відповіді на відзив відповідача зазначив, що останній не спростував жодним чином доводів позивача із вказівкою на правові висновки Верховного Суду, про те, що предметом спору не є акт про порушення чи його недійсність, а таким є рішення про задоволення акту і нараховані на підставі такого рішення оперативно-господарські санкції. Разом з тим, відповідачем не спростовано доводів про те, що сума гонорару за надані послуги у договорі між позивачем та адвокатом встановлена у фіксованому розмірі, визначено порядок її сплати та надано відповідні докази як сплати гонорару так і надання послуг адвокатом клієнту.

5. Норми права та мотиви, якими суд апеляційної інстанції керувався при прийнятті постанови, висновки суду.

За приписами частини 1 статті 185 Господарського процесуального кодексу України у підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 185 ГПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

При прийнятті ухвали, яка оскаржується, суд першої інстанції взяв до уваги те, що відповідачем повністю скасовано акт про порушення Кодексу ГРМ № 003625 від 22.03.2018, на підставі якого ПАТ Львівгаз складено Акт-розрахунок від 31.07.2018 та донараховано позивачу обсягів необлікованого об`єму природного газу в розмірі 1 449,325 тис. м3 за період із 01.03.2018 по 03.04.2018 на суму 17 225 146,90 грн. Суд дійшов висновку, що зазначені у рішенні від 31.07.2018 Центральної комісії з розгляду актів про порушення споживачами природного газу вимог Кодексу ГРС, оформленому протоколом № 08/01 та акті про порушення Кодексу ГРМ № 003625 від 22.03.2018 відомості не відповідають дійсності та фактичним обставинам справи. Отже, на думку місцевого господарського суду, відповідач визнав відсутність з боку позивача порушень, наведених в акті та рішенні, а відтак і відсутні правові підстави для нарахування оперативно-господарських санкцій.

Проте, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком місцевого господарського суду. Надаючи правову оцінку оспорюваному рішенню від 31.07.2018 Центральної комісії з розгляду актів про порушення споживачами природного газу вимог Кодексу ГРС, суд повинен був прийняти судове рішення по суті позовних вимог.

Судова колегія зазначає, що акт про порушення є документом, яким лише може бути зафіксовано наявність порушень споживачем вимог Кодексу ГРС і сам по собі не є підставою для вжиття до споживача санкцій у вигляді донарахування обсягів не облікованого об`єму природного газу чи виникнення зобов`язання по здійсненню оплати коштів за таким донарахуванням.

Предметом розгляду господарської справи № 914/1605/18 є недійсність рішення від 31.07.2018 Центральної комісії з розгляду актів про порушення споживачами природного газу вимог Кодексу ГРС, оформленого протоколом № 08/01 про задоволення акту про порушення Кодексу ГРМ від 22.03.2018 № 003625 і вжита згідно цього рішення оперативно господарська санкція.

Акт про порушення є службовим документом, що підтверджує факт порушення, носієм доказової інформації про виявлені представниками Оператора ГРМ порушення споживачами вимог законодавства.

На підставі акта про порушення приймається відповідне рішення комісією з розгляду актів про порушення Оператора ГРМ, що і є підставою для настання відповідних наслідків у формі застосування оперативно-господарської санкції.

Тобто, названий акт може бути використаний в якості доказу в разі звернення з позовом до суду у спорі про право і підлягає оцінці при розгляді господарського спору.

Отже, чинне законодавство дозволяє споживачу оскаржити в судовому порядку саме рішення комісії з розгляду акту про порушення, яке оформлене протоколом, а не сам акт про порушення, який за рішенням комісії може бути задоволений або ж скасований.

Відповідний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справах 501/463/15-а, № 802/2474/17-а, від 27.03.2019 у справі № 917/902/18 та від 02.04.2019 у справі № 904/1199/18.

З урахування вищенаведеного, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку, що відповідач, скасовуючи акт про порушення, визнав відсутність з боку позивача порушень, наведених у акті та рішенні, а відтак і відсутні правові підстави для нарахування оперативно-господарських санкцій.

З урахуванням вищеописаного, колегія суддів констатує, що підставою для здійснення споживачу донарахування є рішення про задоволення акта, а не сам акт. Відповідач чи його комісія не скасовували рішення про задоволення акту, як і зобов`язання, що з нього виникло. Предметом розгляду даної справи не є скасування акту чи його наявність, правомірність, а недійсність рішення про задоволення акту і скасування зобов`язання, що виникло на підставі такого рішення.

Отже, висновок місцевого господарського суду про закриття провадження у справі № 914/1605/18 на підставі п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору є помилковим.

Відповідно до частини 4 статті 280 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З урахуванням вищенаведеного, ухвала Господарського суду Львівської області від 05.03.2019 у справі № 914/1605/18 підлягає скасуванню в порядку пункту 4 частини 1 статті 280 Господарського процесуального кодексу України.

6. Судові витрати.

Пунктом 13 частини сьомої статті 255 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у випадку, якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з передачею справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, то розподіл сум судових витрат, пов`язаних з розглядом відповідної апеляційної скарги здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи те, що колегія суддів прийшла до висновку про помилковість закриття судом першої інстанції провадження у справі № 914/1605/18, в частині доводів апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Львівгаз стосовно стягнення витрат на правову допомогу необхідно зазначити, що питання розподілу усіх судових витрат підлягає вирішенню судом першої інстанції за наслідками розгляду справи відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 86, 255, 269, 270, 275, 277, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу ЛКП «Залізничнетеплоенерго» задоволити.

2. Апеляційну скаргу ПАТ «Львівгаз» задоволити частково.

3. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 05.03.2019 у цій справі скасувати.

4. Справу направити на розгляд до Господарського суду Львівської області.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

6. Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Повний текст постанови складено 21.05.2019

Головуючий суддя Дубник О.П.

Судді Зварич О.В.

Кравчук Н.М