СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2019 р. Справа № 905/911/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Барбашова С.В., суддя Попков Д.О.

секретар судового засідання Євтушенко Є.В.

за участю представників:

від позивача Верхацький І.В., за договором та свідоцтвом;

від відповідача - не з`явився;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ вх. № 1007 Д/З на рішення господарського суду Донецької області від 30.08.2018 р. у справі № 905/911/18 (суддя Ніколаєва Л.В., повний текст складено та підписано 07.09.2018 р.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до Приватного підприємства «Едельвейс-Сервіс», м. Маріуполь

про стягнення 7 390,92 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі ПАТ «НАК «Нафтогаз України, позивач) звернулося до господарського суду Донецької області з позовом від 24.04.2018 р. про стягнення з Приватного підприємства «Едельвейс-Сервіс» пені в сумі 6 821,71 грн. та 3 % річних в сумі 569,21 грн. за договором постачання природного газу № 4173/16-ТЕ-6 від 21.12.2015 р.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно, чим не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором, та порушив умови господарського зобов`язання, зокрема вимоги п. 6.1 договору.

Рішенням господарського суду Донецької області від 30.08.2018 р. у цій справі у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване, зокрема, з тих підстав, що природний газ використаний відповідачем для виробництва теплової енергії, заборгованість за який сплачена ним ще до набрання чинності Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», що обумовлює застосування до спірних правовідносин норми ч. 3 ст. 7 цього Закону та унеможливлює задоволення позовних вимог.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права.

Позивач стверджує, що матеріали справи не містять доказів включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання за спожиті енергоносії, тому застосування ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» до спірних правовідносин є неправомірним, оскільки з аналізу статей 1-3 цього Закону випливає, що учасниками процедури врегулювання заборгованості (що включає в себе у тому числі і списання заборгованості) є теплопостачальні і теплогенеруючі підприємства, включені до реєстру.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином.

Частинами 1-2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.12.2015 між ПАТ НАК Нафтогаз України, як постачальником, та ПП Едельвейс-Сервіс, як споживачем, укладено договір постачання природного газу №4173/16-ТЕ-6, за умовами якого постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2016 році природний газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити цей газ на умовах цього договору. Газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Згідно з п.2.1 договору, постачальник передає споживачу з 01.01.2016 по 31.03.2016 (включно) газ обсягом до 114 тис. куб. м, у тому числі по місяцях: січень 53 тис. куб. м, лютий 36 тис. куб. м, березень 25 тис. куб. м.

Відповідно до п.5.2 договору, до сплати за 1 000 куб. м газу підлягає 2 167,38 грн. з ПДВ.

Згідно з п.3.4 договору, приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку.

Умовами п.6.1 договору сторонами погоджено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 8.2 договору встановлено, що у разі невиконання споживачем умов п.6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до розділу 12 договору, договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу з 01.01.2016 р. до 31.03.2016, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Договір підписано представниками сторін без зауважень чи заперечень, підписи яких скріплені печатками підприємств сторін.

На виконання умов договору позивачем здійснено поставку природного газу за період з січня по квітень 2016 року на загальну суму 220 806,21 грн., що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі природного газу: від 31.01.2016 (за зобов`язаннями січня 2016 року) на суму 101 548,15 грн., від 29.02.2016 (за зобов`язаннями лютого 2016 року) на суму 55 500,41 грн., від 31.03.2016 (за зобов`язаннями березня 2016 року) на суму 47 300,39 грн., від 30.04.2016 (за зобов`язаннями квітня 2016 року) на суму 16 457,26 грн.

Суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що конклюдентні дії сторін у зобов`язаннях поставки природного газу за квітень 2016 року свідчать про продовження дії договору №4173/16-ТЕ-6 від 21.12.2015 р., тому наявні підстави вважати, що ця поставка здійснювалася в межах цього договору.

Згідно з довідкою Операції з 01.01.2016 по 30.10.2017 ПАТ НАК Нафтогаз України, відповідач оплатив поставлений позивачем природний газ у повному обсязі, проте з порушенням строків, встановлених розділом 6 Порядок та умови проведення розрахунків договору, а саме:

1) за поставкою січня 2016 року на суму 101 548,15 грн.:

- 16.02.2016 49 318,33 грн.,

- 26.02.2016 36 000 грн.,

- 01.03.2016 16 229,82 грн.

2)за поставкою лютого 2016 року на суму 55 500,41 грн.:

- 01.03.2016 13 770,18 грн.,

- 10.03.2016 5 000 грн.,

- 16.03.2016 15 000 грн.,

- 28.03.2016 10 000 грн.,

- 07.04.2016 11 730,23 грн.

3)за поставкою березня 2016 року на суму 47 300,39 грн.:

- 07.04.2016 269,77 грн.,

- 12.04.2016 7 000 грн.,

- 15.04.2016 5 000 грн.,

- 16.09.2016 35 030,62 грн.

4)за поставкою квітня 2016 року на суму 16 457,26 грн.:

- 16.09.2016 16 457,26 грн.

Зазначені обставини щодо порушення відповідачем строків оплат за природний газ стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду про стягнення з відповідача пені за загальний період з 17.02.2015 по 15.09.2016 на підставі п. 8.2 договору та 3% річних в розмірі 569,21 грн. за загальний період з 17.02.2015 по 15.09.2016.

За змістом статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з статтею 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (стаття 611 Цивільного кодексу України).

Згідно з статтею 625 цього Кодексу, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Предметом оскарження, відповідно до вимог апеляційної скарги, є рішення місцевого господарського суду щодо відмови у стягненні пені та 3 % річних у зв`язку із застосуванням до спірних правовідносин положень Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" № 1730-VI від 03.10.2016, який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів статті 1 Закону № 1730-VIII, заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно зі статтею 2 Закону № 1730-VIII, дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства (ст. 3 Закону № 1730-VIII).

За приписами частини першої статті 5 Закону № 1730-VIII, реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року.

На реструктуризовану заборгованість не нараховуються неустойка (штрафи, пені), проценти річних, інфляційні нарахування, крім випадків повного або часткового нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до Закону № 1730-VIII.

Постановою Кабінету Міністрів України № 93 від 21.02.2017 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Так, відповідно до пункту 14 цього Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно з Законом № 1730-VIII; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

Водночас, частиною 3 статті 7 Закону № 1730-VIII передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Наразі, підлягає врахуванню правова позиція Верховного Суду, викладена у постановах від 16.01.2019 р. у справі № 905/299/18, від 01.04.2019 р. у справі № 922/2784/18, від 04.04.2019 р. у справі № 906/576/18, згідно з якою частина третя статті 7 Закону № 1730-VIII є нормою прямої дії, а застосування приписів частини третьої статті 7 цього Закону не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом.

Зокрема, застосування цієї норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, і застосування процедури, передбаченої статтями 1, 2, 3 Закону № 1730-VIII, за умови погашення заборгованості до набрання чинності цим Законом.

Якщо заборгованість погашено до набрання чинності Закону № 1730-VIII, тоді положення статей 1, 2, 3 даного Закону не застосовуються. Відтак, не потребує доведення факт включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість, яка є предметом регулювання цим Законом, не нараховуються, а нараховані підлягають списанню, у зв`язку з припиненням зобов`язань щодо їх сплати, на підставі частини третьої статті 7 Закону № 1730-VIII, тому доводи апеляційної скарги про зворотнє відхиляються за необґрунтованістю.

Отже, на момент набрання чинності Закону України № 1730-VIII 30.11.2016 р. заборгованість відповідача за поставку природного газу за період з січня 2016 року по квітень 2016 року за договором постачання природного газу № 4173/16-ТЕ-6 від 21.12.2015 р. була погашена остання оплата здійснена відповідачем 16.09.2016 р.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що заявлені позивачем до стягнення пеня в сумі 6 821,71 грн. та 3 % річних в сумі 569,21 грн. у зв`язку з несвоєчасною оплатою відповідачем вартості поставленого природного газу, який використовувався для виробництва теплової енергії, а така заборгованість погашена відповідачем до набрання чинності Законом України № 1730-VIII, не нараховуються та підлягають списанню відповідно до вимог статті 7 цього Закону, а виконання такої норми (списання санкцій) не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

З огляду на наведене, відсутні правові підстави для задоволення позову, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду ґрунтується на повному і всебічному дослідженні всіх обставин справи, прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим, а тому, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Донецької області від 30.08.2018 р. у справі № 905/911/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено 20.05.2019 р.

Головуючий суддя В.І. Пушай

Суддя С.В. Барбашова

Суддя Д.О. Попков