ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2019 р. Справа№ 910/12183/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Козир Т.П.

секретар судового засідання: Денисюк І.Г.

за участю представників

позивача: Новікова В.О.;

відповідача: Муляр Є.Г.;

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна

атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі

відокремленого підрозділу "Атомкомплект"

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.02.2019

у справі №910/12183/18 (суддя Пінчук В.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Коммодіті"

до Державного підприємства "Національна атомна

енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі

відокремленого підрозділу "Атомкомплект"

про стягнення 3 011 781,83 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Трейд Коммодіті" (далі за текстом - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" (далі за текстом - відповідач) заборгованість за договором поставки від 26.09.2017 №53-129-01-17-01165 у сумі 3 011 781,83 грн., з яких: 2 813 015,58 грн. - основний борг, 67 281,17 грн. - 3% річних та 131 485,08 грн. - збитки від інфляції.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач неналежним чином виконав свої договірні зобов`язання перед позивачем з повної та своєчасної оплати вартості поставленої продукції, внаслідок чого виникла заборгованість та позивач набув право здійснити нарахування інфляційних втрат і 3% річних на суму боргу.

Відповідач заперечував проти позовних вимог, оскільки позивачем не дотриманий досудовий порядок врегулювання спору, передбачений п.п.9.1, 9.2 укладеного між сторонами договору. Відповідач просив суд розстрочити виконання рішення суду рівними частинами протягом 4-х місяців після набрання судовим рішенням законної сили, до 30 числа кожного місяця. Окрім того, відповідач подав суду довідки взаємних розрахунків, згідно з якими відповідач здійснив зарахування зустрічних однорідних грошових вимог на суму 553 394,90 грн. та на суму 124 976,45 грн., внаслідок чого сума основного боргу зменшилась і становить 2 134 644,23 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.02.2019 у справі №910/12183/18 позов задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача 2 813 015,58 грн. основного боргу, 67 281,17 грн. 3% річних, 131 485,08 грн. інфляційних втрат, 45 176,73 грн. судового збору.

Окрім того, за клопотанням відповідача розстрочено виконання рішення суду рівними частинами протягом 4-х місяців після набрання судовим рішенням законної сили, до 30 числа кожного місяця, зокрема по 764 239,64 грн.

Судове рішення мотивоване тим, що позивач здійснив поставку продукції відповідачу, але останній неналежним чином виконав свої грошові зобов`язання. Судом відхилено посилання відповідача на зменшення суми основного боргу внаслідок здійснення ним зарахування однорідних грошових вимог до позивача, оскільки умовами укладеного між сторонами договору не передбачено припинення зобов`язань шляхом зарахування зустрічних вимог. При цьому судом враховано заперечення позивача щодо можливості зарахування однорідних вимог.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, у якій просив рішення Господарського суду міста Києва від 28.02.2019 у справі №910/12183/18 в частині стягнення 2 813 015,58 грн. основного боргу скасувати та прийняти нове рішення про стягнення 1 737 179,02 грн. основного боргу.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права. Зокрема, скаржник наголошував на тому, що суд невірно застосував норми ст. 601 ЦК України, внаслідок чого безпідставно задовольнив позов в частині стягнення всієї суми основного боргу, заявленої до стягнення позивачем. Також відповідач зазначав, що судом не прийнято до уваги недотримання позивачем досудового врегулювання спору.

До апеляційної скарги відповідачем додано заяви про зарахування відповідачем зустрічних однорідних вимог від 26.03.2019 та 29.03.2019, у зв`язку з чим відповідач вважає, що розмір боргу за укладеним з позивачем договором станом на 01.04.2019 складає 1 737 179,02 грн.

Пізніше, відповідач подав доповнення до апеляційної скарги, в якому зазначав про здійснення зарахування зустрічних однорідних грошових вимог до позивача згідно із заявою від 22.04.2019 на суму 1 187 420,96 грн., внаслідок чого залишок основного боргу відповідача становить 549 758,06 грн. З урахуванням наведеного, відповідач просив суд рішення Господарського суду міста Києва від 28.02.2019 у справі №910/12183/18 в частині стягнення 2 813 015,58 грн. основного боргу скасувати та прийняти нове рішення про стягнення 549 758,06 грн. основного боргу. Водночас відповідач просив суд прийняти доповнення до апеляційної скарги та поновити строк на його подання, зазначаючи про те, що строк на подання доповнень до апеляційної скарги відповідно до ч.1 ст. 266 ГПК України сплив 02.04.2019, але обставини зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 1 187 420,96 грн. виникли лише 22.04.2019, у зв`язку з чим відповідач не міг подати дані доповнення раніше.

На адресу суду від відповідача надійшло клопотання про надання додаткових доказів, в якому він просив суд залучити до матеріалів справи: рішення місцевого та апеляційного господарських судів у справі №904/4315/18; заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог №4736/51 від 22.04.2019 з доказами направлення позивачу; довідку взаємних розрахунків. В обґрунтування клопотання відповідач зазначав про те, що вище перелічені докази підтверджують факт зменшення основного боргу за укладеним з позивачем договором №53-129-01-17-01165 від 26.09.2017 на суму 1 187 420,96 грн., але зарахування однорідних вимог на вказану суму було здійснено відповідачем вже після прийняття оскаржуваного рішення місцевого господарського суду.

Колегія суддів відмовила у задоволенні клопотання відповідача, оскільки згідно з ч.3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Натомість в даному випадку відповідач подав докази на підтвердження зменшення суми боргу, які не існували на час прийняття оскаржуваного рішення та виникли вже після подання апеляційної скарги, а відтак не могли бути враховані місцевим господарським судом. З аналогічних підстав судом не приймаються доповнення відповідача до апеляційної скарги, які не будуть враховуватися під час перегляду даної справи.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти доводів відповідача та просив суд залишити в силі оскаржуване рішення місцевого господарського суду, зазначаючи про те, що умовами укладеного між сторонами договору не передбачено припинення зобов`язань шляхом зустрічного зарахування вимог. На думку позивача, норми ст. 601 Цивільного кодексу України лише передбачають можливість такого зарахування, але вони не є імперативні. Доводи відповідача про недотримання досудового порядку врегулювання спору позивач вважає безпідставними, оскільки позивач скористався наданим йому правом на захист своїх прав у судовому порядку.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з урахуванням доповнень до неї, просив суд скаргу задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 28.02.2019 у справі №910/12183/18 в частині стягнення 2 813 015,58 грн. основного боргу скасувати та прийняти нове рішення про стягнення 549 758,06 грн. основного боргу.

В судовому засіданні представник позивача заперечував проти апеляційної скарги, просив суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - без змін.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та надані пояснення, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні, виходячи з наступного.

26.09.2017 між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, укладено договір №53-129-01-17-01165 (далі за текстом - Договір), за умовами якого (п.п.1.1, 3.1) позивач зобов`язався поставити відповідачу продукцію (світлі нафтопродукти) виробництва Motor Oil (Hellas) Corinth Refineries S.A. Греція, для потреб ВП "Запорізька АЕС" ДП "НАЕК "Енергоатом", а відповідач - прийняти і оплатити вказаний товар. Сума договору складає 2 813 030,38 грн., у тому числі ПДВ 20% - 468 838,40 грн.

Порядок проведення розрахунків визначений у розділі 4 Договору поставки, згідно з п.4.2 якого оплата поставленої продукції здійснюється покупцем за кожну партію, що поставляється протягом 10 робочих днів від дати підписання акту приймання-передачі поставленої продукції.

В п.10.1 Договору визначено, що він набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2017, а в частині оплати за поставлену продукцію - до повного розрахунку.

18.10.2017 укладено додаткову угоду №1 до Договору, в якій сторони, серед іншого, дійшли згоди збільшити ціну за одиницю продукції та зменшити обсяг поставки дизельного палива, передбачений умовами Договору, а також визначити нову суму договору у розмірі 2 813 015,58 грн.

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу дизельне паливо у кількості 115,453 тон на загальну суму 2 813 015,58 грн., про що сторонами складено та підписано видаткову накладну №1581 від 25.10.2017 та акт приймання-передачі ТМЦ №556/61 від 03.11.2017.

Однак відповідач не виконав свої договірні зобов`язання перед позивачем та не оплатив вартість поставленої йому продукції, що призвело до виникнення заборгованості у сумі 2 813 015,58 грн. та зумовило звернення позивача з даним позовом до суду, в якому, окрім суми боргу, він просив суд стягнути 3% річних та інфляційні втрати, нараховані на суму заборгованості.

Таким чином, спір у даній справі стосується з`ясування питання щодо наявності чи відсутності заборгованості відповідача та підстав для нарахування інфляційних втрат та 3%річних.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В ст. ст. 692, 693 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором,- у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

В силу вимог ст. ст. 525, 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання підлягає виконанню належним чином у встановлений строк. Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушенням зобов`язання (неналежне виконання).

Виходячи з умов п.4.2 Договору, у відповідача виникло зобов`язання з оплати поставленої позивачем продукції з 14.11.2017, тобто через 10 днів після підписання Акту приймання-передачі ТМЦ №556/61 від 03.11.2017.

Однак відповідач за поставлену продукцію не розрахувався, внаслідок чого виник борг у загальній сумі 2 813 015,58 грн.

Відповідач не заперечував наявність вказаної суми боргу перед позивачем.

В той же час, відповідач надав суду заяви про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 13.12.2018 та від 11.02.2019 на суму 553 394,90 грн. згідно з рішенням суду у господарській справі №904/6273/17 та від 27.12.2018 на суму 124 976,45 грн. згідно з рішенням суду у господарській справі №904/2906/18.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, установлених договором або законом.

Згідно зі ст. 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

За змістом ч.1 ст. 601 ЦК України, вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам:

1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим);

2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв`язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов`язань по передачі родових речей, зокрема, грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо);

3) строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Недопустимість зарахування зустрічних вимог визначено ст. 602 ЦК України, відповідно до положень якої не допускається зарахування зустрічних вимог про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; про стягнення аліментів; щодо довічного утримання (догляду); у разі спливу позовної давності; за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; в інших випадках, встановлених договором або законом (наведений висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.10.2018 у справі №914/3217/16).

В розумінні ст. 601 ЦК України, спеціального порядку та форми здійснення відповідної заяви як одностороннього правочину не передбачено законодавством. За загальними правилами про правочини (наслідки недодержання його письмової форми) здійснення відповідної заяви про зарахування на адресу іншої сторони як односторонній правочин слід вважати зробленою та такою, що спричинила відповідні цивільно-правові наслідки, в момент висловлення учасником відповідних правовідносин волевиявлення у відповідній формі, зокрема письмовій, що містить чітке однозначне волевиявлення на припинення зустрічних вимог зарахуванням. Моментом припинення зобов`язань сторін в такому разі є момент вчинення заяви про зарахування у визначеному порядку.

В свою чергу характер зобов`язань, їх мета, зміст та види при зарахуванні не мають значення. Зустрічні вимоги мають бути однорідними за своєю юридичною природою та матеріальним змістом.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.12.2018 відповідач направив на адресу позивача заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог від 13.12.2018 на суму 553 394,90 грн. Відповідні грошові зобов`язання позивача перед відповідачем виникли згідно з рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2018 у справі №904/6273/17.

Заява відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог від 11.02.2019 на суму 553 394,90 грн., яку відповідач надіслав позивачу 12.02.2019, ідентична за змістом, але додатково у цій заяві відповідач посилається на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 06.02.2019, згідно з якою рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2018 у справі №904/6273/17 залишено в силі, а відтак набуло чинності.

03.01.2019 відповідач направив на адресу позивача заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог від 13.12.2018 на суму 124 946,45 грн. Відповідні грошові зобов`язання позивача перед відповідачем виникли згідно з рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 03.08.2018 у справі №904/2906/18, яке набрало законної сили відповідно до постанови Центрального апеляційного господарського суду від 20.12.2018.

Заяви відповідача про припинення зобов`язання зарахуванням не містять вимог щодо зарахування інфляційних втрат та 3% річних, а лише основного боргу.

Зі змісту вказаних заяв відповідача вбачається наявність таких умов, як зустрічність та однорідність вимог, а також їх матеріальний зміст. Строк виконання зазначених грошових зобов`язань позивача перед відповідачем на час подання суду вищевказаних заяв про зарахування зустрічних однорідних вимог настав.

Однак вказані обставини залишені поза увагою місцевого господарського суду та не були ним враховані при прийнятті рішення у даній справі.

Доводи позивача про оскарження у касаційному порядку судового рішення у справі №904/6273/17 відхиляються судом, оскільки відповідно до ч.2 ст. 241 ГПК України рішення суду набирає законної сили після прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду, а згідно з ч.1 ст. 326 цього Кодексу судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України - і за її межами.

Висновок місцевого господарського суду про відсутність в укладеному між сторонами Договору умов щодо припинення зобов`язань шляхом зустрічного зарахування вимог є неспроможним, оскільки відповідне зарахування здійснюється в силу закону (ст. 601 ЦК України) за наявності певних умов, про які зазначалося вище (зустрічність, однорідність, строк виконання є таким, що настав).

Зарахування зустрічних однорідних вимог, про яке заявлено однією із сторін у зобов`язанні, не пов`язується із прийняттям такого зарахування іншою стороною (аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного суду від 04.04.2019 у справі №918/329/18, від 25.04.2019 у справі №918/541/18).

Зважаючи на вищевикладені обставини в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зарахування зустрічних вимог відповідача на загальну суму 678 371,35 грн. в силу вимог ст. 601 ЦК України, у зв`язку з чим позовна вимога в частині стягнення з відповідача 678 371,35 грн. основного боргу задоволенню не підлягає.

Таким чином, на дату винесення судом першої інстанції рішення у даній справі сума основного боргу відповідача за поставлену по Договору продукцію становила 2 134 644,23 грн. і погашена не була, а тому підлягає стягненню на користь позивача і в цій частині вимог позов підлягає задоволенню.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В ч.2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки в процесі перегляду даної справи встановлено прострочення виконання відповідачем грошових зобов`язань перед позивачем, нарахування інфляційних втрат та 3% річних є правомірним.

За розрахунками колегії суддів, які збігаються з розрахунками місцевого господарського суду, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 67 281,17 грн. 3% річних та 131 485,08 грн. інфляційних втрат. В цій частині рішення суду першої інстанції відповідачем не оспорюється.

Зважаючи на коригування суми основного боргу, який підлягає стягненню з відповідача, відповідній зміні підлягає і розмір щомісячної суми коштів, яку має сплатити відповідач рівними частинами протягом 4-х місяців після набрання судовим рішенням законної сили у зв`язку з розстроченням виконання рішення суду. За розрахунком суду апеляційної інстанції щомісячна сума, яку відповідач повинен сплачувати позивачу, становитиме 594 646,80 грн.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, зокрема, є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За результатами перегляду даної справи доводи апеляційної скарги відповідача частково підтвердилися, що свідчить про неповне з`ясування місцевим господарським судом обставин, які мають значення для справи, а також невірне застосування норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення підлягає зміні.

Судові витрати за подання позову та апеляційної скарги покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 129, 269, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.02.2019 у справі №910/12183/18 змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

«Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Коммодіті" 2 134 644 (два мільйона сто тридцять чотири тисячі шістсот сорок чотири) грн. 23 коп. основного боргу, 67 281 (шістдесят сім тисяч двісті вісімдесят одну) грн. 17 коп. 3% річних, 131 485 (сто тридцять одну тисячу чотириста вісімдесят п`ять) грн. 08 коп. збитків від інфляції, 35 678 (тридцять п`ять тисяч шістсот сімдесят вісім) грн. 81 коп. судового збору.

В задоволенні решти позову про стягнення 678 371,35 грн. основного боргу відмовити.

Розстрочити виконання рішення суду рівними частинами протягом 4-х місяців після набрання судовим рішенням законної сили, до 30 числа кожного місяця, по 594 646,80 грн. (п`ятсот дев`яносто чотири тисячі шістсот сорок шість грн. 80 коп.)».

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Коммодіті" на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" 15 263 (п`ятнадцять тисяч двісті шістдесят три) грн. 35 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази із зазначенням необхідних реквізитів сторін.

5. Матеріали справи №910/12183/18 повернути Господарському суду міста Києва.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у порядку і строки, встановлені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст судового рішення складено та підписано - 20.05.2019.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Г.А. Кравчук

Т.П. Козир