ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2019

м. Дніпро

Справа № 904/1047/19

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г. , за участю секретаря судового засідання Клевець К.В., розглянувши справу

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд "Акціонерного товариства "Українська залізниця" Виробничого підрозділу "Дніпровське територіальне управління" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, м. Дніпро

про стягнення заборгованості за Договором постачання теплової енергії № 245-ТУ-1 БМЕС-18/Ю від 22.11.2018 в розмірі 161 101,21 грн.

Представники:

Від позивача не з'явився

Від відповідача Фоменкова К.С. - представник за довіреністю № 9/103/01-2019 від 02.01.2019

Вільний слухач Передерій Д.В.

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця" Виробничого підрозділу "Дніпровське територіальне управління" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про стягнення заборгованості за Договором постачання теплової енергії № 245-ТУ-1 БМЕС-18/Ю від 22.11.2018 в розмірі 161 101,21 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем умов Договору в частині повної та своєчасної оплати за спожиту теплову енергію.

Ухвалою суду від 21.03.2019 справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та судове засідання призначено на 16.04.2019.

01.04.2019 від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечив та зазначив, що Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області є бюджетною установою, яка фінансується за рахунок Державного бюджету України. Розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання за спеціальним фондом бюджету виключно в межах відповідних фактичних надходжень спеціально фонду бюджету.

У судовому засіданні 16.04.2019 оголошено перерву до 07.05.2019.

Позивач у судове засідання не з'явився надав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач проти задоволення позову заперечив з підстав викладених у відзиві на позов.

Судовий процес фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В судовому засіданні 07.05.2019 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення в порядку ст. 240 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника відповідача, господарський суд, -

встановив:

22.11.2018 між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» (яке змінило назву на Акціонерне товариство «Українська залізниця») (далі - позивач, теплопостачальна організація) та Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області (далі - відповідач, споживач) укладено договір про постачання теплової енергії №245-ТУ-1-БМЕС-18/Ю (далі - Договір).

За цим договором теплопостачальна організація бере на себе зобов'язання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в обсягах, встановлених в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом на момент укладення договору (бюджетні зобов'язання виникають відповідно до ч. 1 ст. 23, ч. 1 ст. 48 Бюджетного кодексу України) на об'єкти, розташовані за адресою: м. Дніпро, вул. Привокзальна, 15б; вул.. Павлова, 5; вул. Павлова, 1; вул. Механічна, 16, а споживач зобов'язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором (п.1.1 Договору).

Відповідно до п. 1.3. договору обсяг надання послуг на січень-грудень 2018 року складає 834,548 Гкал.

Ціна цього договору становить 309 722,47 грн., у т.ч. ПДВ - 51 620,41 грн. Ціна цього договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін, або змінена в межах кошторисних призначень на 2018 рік (п. 1.6. договору).

Пунктом 2.1. договору встановлено, що теплова енергія постачається споживачу в обсягах, згідно з додатком № 1 до цього договору, у вигляді гарячої води на опалення протягом січня-грудня 2018 року.

Відповідно до п. 3.2. договору споживач теплової енергії зобов'язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором. На кінець опалювального сезону проводити звіряння розрахунків Теплопостачальною організацією. У разі наявності заборгованості і відсутності акта звіряння розрахунків на початок опалювального сезону споживач до мереж теплопостачання не буде (пп. 3.2.2. договору).

Згідно п. 6.1. договору тарифи на теплову енергію, що споживається за цим договором, встановлюються відповідно до чинного законодавства України. Зміна тарифів не є підставою для переукладення цього договору.

При зміні тарифів на теплову енергію уповноваженими на це органами сума оплати за відпущену теплову енергію перераховується теплопостачальною організацією з моменту введення нових тарифів і доводиться до споживача (п. 6.2. договору).

Пунктом 6.3. договору встановлено, що тариф для розрахунків за цим договором на момент укладення за 1 Гкал теплової енергії по по котельням за адресою: м. Дніпро, вул. Павлова, 5, вул. Привокзальна, 3 складає 368,09 грн. з урахуванням ПДВ 20%; м. Дніпро, вул. Механічна, 22, - складає 407,04 грн. з урахуванням ПДВ 20%.

У відповідності до п. 7.1. договору розрахунки за теплову енергію, що споживається, здійснюються виключно в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів. Можливі інші форми розрахунків, що не суперечать чинному законодавству України, з обов'язковим укладенням при цьому додаткових угод.

Розрахунковим періодом є календарний місяць (п. 7.2. договору).

Розрахунки за теплову енергію споживач здійснює із теплопостачальною організацією в гривнах в наступному порядку: остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію здійснюється споживачем після отримання акту теплопостачальної організації. Акт на остаточну оплату виставляється теплопостачальною організацією на підставі відпущеної теплової енергії і направляється споживачу (п.п. 7.3., 7.3.1. договору).

Цей договору набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2018, а в частині розрахунків - до повного їх виконання. Сторони цього договору домовилися, що відповідно до вимог ст. 631 Цивільного кодексу України, вимог ст. 180 Господарського кодексу України, умови цього договору в частині постачання теплової енергії застосовуються до відносин між ним, які виникли до його укладення і розповсюджують свою дію з 01.01.2018 (п. 12.1. договору).

Відповідно до п. 12.2. договору він припиняє дію у випадках: закінчення строку, на який він був укладений; взаємної згоди сторін про його припинення; прийняття рішення господарським судом; ліквідації сторін; в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

Пунктом 12.3. Припинення дії договору не звільняє споживача від обов'язку повної сплати за спожиту теплову енергію.

На виконання умов договору позивач за періоди з січня по квітень та з листопада по грудень 2018р. поставив відповідачу теплову енергію загальною вартістю 161 101,21 грн., що підтверджується актами наданих послу, які підписані повноважними представниками сторін без заперечень та виставленими рахунками на оплату (а.с. 19-24).

Відповідач за надані послуги не розрахувався, в наслідок чого у нього вникла заборгованість у сумі 161 101,21 грн., що і стало підставою виникнення спору.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічна норма міститься у ст. 712 Цивільного кодексу України, відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст. 692 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Положеннями ст. 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до умов договору, строк оплати газу є таким, що настав.

Враховуючи викладене, та те, що наявність заборгованості підтверджується матеріалами справи і не спростована відповідачем належними та допустимими доказами, позовні вимоги про стягнення основного боргу у розмірі 161 101,21 грн. підлягають задоволенню.

Господарський суд не приймає заперечення відповідача викладені у відзиві на позов з наступних підстав.

В статті 193 Господарського кодексу України зазначається, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Крім того, в силу приписів статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Суд зазначає, що отримання бюджетного фінансування не можна розглядати як подію, яка неминуче настане, в розумінні абзацу 2 ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями. Відповідач як юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями за спірним Договором і така відповідальність не може ставитися у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб, в тому числі Державного казначейства України.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 Цивільного кодексу України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання. Ці положення повністю кореспондуються з положеннями ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, де зазначено, що непереборною силою, тобто надзвичайними і невідворотними обставинами не вважаються, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Таким чином, посилання відповідача на відсутність фінансування не звільняє відповідача від виконання зобов'язань щодо оплати поставленої та прийнятої продукції, тому судом не приймається.

На підставі викладеного позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 185, 191, 233, 238, 240, 241, 251, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд"Акціонерного товариства "Українська залізниця" Виробничого підрозділу "Дніпровське територіальне управління" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про стягнення заборгованості за Договором постачання теплової енергії № 245-ТУ-1 БМЕС-18/Ю від 22.11.2018 в розмірі 161 101,21 грн. - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (49101, м. Дніпро, вул. Троїцька, 20а; код 40108866) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, код 40075815) в особі Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і спору» АТ «Українська залізниця» (03035, м. Київ, вул. Льва Толстого, 61, ) суму 161 101,21 грн. вартості спожитої теплової енергії та 2 416,52 грн. судового збору, про що видати наказ, після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 15.05.2019

Суддя

Н.Г. Назаренко