ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/1527/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів секретар судового засідання Представники сторін: Прокурор Від ТОВ «Будівельна компанія «Дорлідер»Богатиря К.В. Лавриненко Л.В., Поліщук Л.В. Лук`ященко В.Ю. Лянна О ОСОБА_1 А., посвідчення № 031420, дата видачі: 19.01.15; Шульга Ю.І., довіреність № 031420, дата видачі: 10.01.19;
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ДОРЛІДЕР»
на рішення господарського суду Одеської області
від28.01.2019року (суддя суду першої інстанції: Невінгловська Ю.М.; час і місце оголошення рішення: 28.01.2019 об 11:00, м. Одеса, пр. Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області, зал судового засідання № 13)
у справі№ 916/1527/18
за позовом до відповідача про Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Департаменту житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ДОРЛІДЕР» стягнення 162 208,73 грн.
В С Т А Н О В И В:

25.07.2018 року заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Департаменту житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою вх. ГСОО №1645/18 від 27.07.2018р. до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ДОРЛІДЕР», згідно якої просить суд стягнути з відповідача на користь Департаменту житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради штрафні санкції у розмірі 162 208,73 грн., з яких 63 472,95 грн. пеня та 98735,78 грн. штраф, а також витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 28.01.2019 позов задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ДОРЛІДЕР» на користь Департаменту житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради 29620 грн. 71 коп. пені та 98735 грн. 78 коп. штрафу; в решті позову відмовлено; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ДОРЛІДЕР» на користь прокуратури Миколаївської області 1924 грн. 61 коп. судового збору.

Вказане рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що предметом позову у даній справі є вимога про стягнення з відповідача пені у розмірі 63 472,95 грн. за прострочення виконання зобов`язання за 45 днів та штрафу за прострочення виконання робіт понад 30 днів, виходячи із розміру вартості робіт, з яких допущено прострочення у сумі 141 0511,20 грн. Суд, перевіривши розрахунок суми штрафу у розмірі 98 735,78 грн., заявленої до стягнення за прострочення виконання робіт понад 30 днів, вважає його вірним та обґрунтованим.

Щодо стягнення з відповідача суми пені у розмірі 62 062,49грн., суд першої інстанції зазначив, що строк позовної давності для звернення з позовними вимогами щодо стягнення пені за порушення своєчасного виконання робіт нарахованих за період з 02.07.2017р.-24.07.2017р. сплинув у відповідну дату 2018 року (з урахуванням моменту виникнення заборгованості та виникнення права у позивача щодо нарахування пені), тоді як з позовом позивач звернувся 25.07.2018 року, та позивачем не зазначено причин пропущення таких строків, а також приймаючи до уваги заявлене відповідачем клопотання про застосування строків позовної давності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення з ТОВ «БК «Дорлідер» пені. При цьому, суд зазначає, що строк позовної давності щодо стягнення з відповідача штрафу у розмірі 98735,78 грн. з урахуванням моменту виникнення заборгованості та виникнення права у позивача щодо його нарахування, а також дати звернення з відповідним позовом позивачем не пропущено.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення заявлених прокурором позовних вимог та щодо стягнення з ТОВ «БК «Дорлідер» пені у розмірі 29620,71 грн. та штрафу у розмірі 98735,78 грн.

15.03.2019 року до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ДОРЛІДЕР» на рішення Господарського суду Одеської області від 28.01.2019 року, в якій апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 28.01.2019 у справі № 916/1527/18 повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Миколаївської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Департаменту житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ДОРЛІДЕР» у повному обсязі. Крім того, в апеляційній скарзі апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення.

Як на підставу викладених у скарзі вимог, апелянт вказує, що рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Апелянт звертає увагу, що прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо.

Апелянт зазначає, що у даній справі судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку про невиконання або неналежне виконання Департаментом житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради, яка є самостійною юридичною особою з повним обсягом процесуальної дієздатності, своїх функцій щодо захисту майнових інтересів територіальної громади. Обставини справи свідчать про вжиття позивачем заходів з метою приведення договірних правовідносин з відповідачем у відповідність до вимог чинного законодавства. Сама по собі обставина не звернення позивача з позовом протягом певного періоду, без з`ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неналежне виконання таким органом своїх функцій із захисту інтересів держави.

На думку апелянта, в даному випадку суд мав дійти висновку про відсутність законних підстав для представництва прокурором інтересів держави, що свідчить про заявлення позову особою, яка не має процесуальної дієздатності та є підставою для залишення позову без розгляду відповідно до пункту 1 частини 1 статті 226 ГПК України.

Також апелянт зазначає, що документи, які знаходяться в матеріалах справи, містять розбіжності, однак у випадку сумніву суду чи сторін у достовірності документів, суд мав запитати на огляд оригінали наданих доказів, крім того відповідачем надано наявні документи і помилки в оформленні документів не спростовують їх дійсність. Крім того, позивач не заперечував дійсність чи відсутність в нього переданої будівельно-технічної документації.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.03.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ДОРЛІДЕР» на рішення Господарського суду Одеської області від 28.01.2019 року у справі № 916/1527/18; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 03.04.2019; роз`яснено учасникам справи про їх право до 03.04.2019 подати до суду заяви чи клопотання стосовно призначення експертизи, витребування доказів, судових доручень щодо збирання доказів, залучення у справі спеціаліста, перекладача, вжиття заходів забезпечення позову, відводів, затвердження мирових угод тощо, а також надати заперечення на заяви та клопотання інших осіб із доказами направлення копій таких заяв або заперечень іншим учасникам справи.

04.04.2019 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив Першого заступника прокурора Миколаївської області на апеляційну скаргу ТОВ «Будівельна компанія «ДОРЛІДЕР» на рішення господарського суду Одеської області від 28.01.2019.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.04.2019 призначено справу № 916/1527/18 до розгляду на 22 квітня 2019 року о 14:00 год.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.04.2019 оголошено перерву у судовому засіданні до 14.05.2019 року о 14:00 год.

Розпорядженням керівника апарату суду № 247 від 13.05.2019 року здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи № 916/1527/18, у зв`язку з перебуванням судді Бєляновського В.В. у відпустці.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.05.2019 року визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Богатир К.В., судді: Лавриненко Л.В., Поліщук Л.В.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.05.2019 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ДОРЛІДЕР» на рішення господарського суду Одеської області від 28.01.2019 року по справі № 916/1527/18 до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Богатиря К.В., суддів: Лавриненко Л.В., Поліщук Л.В., з призначеним розглядом на 14 травня 2019 о 14:00.

У судове засідання 14.05.2019 з`явився Прокурор та представник відповідача (апелянта) ТОВ «Будівельна компанія «Дорлідер». У судове засідання 14.05.2019 не з`явився представник позивача Департаменту житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради. Рекомендовані повідомлення були направлені Південно-західним апеляційним господарським судом на відому адресу Департаменту житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради, яка була зазначена в матеріалах справи, що підтверджується реєстром поштових відправлень апеляційного господарського суду та Роздруківкою з офіційного сайту Укрпошти про відстеження поштового відправлення.

Також необхідно зазначити, що 13.05.2019 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява від Департаменту житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради, в якій сторона просить провести засідання 14.05.2019 о 14:00 без їх участі.

Явка представників сторін у судове засідання, призначене на 14.05.2019рік, не визнавалась апеляційним господарським судом обов`язковою, про наявність у сторін доказів, які відсутні у матеріалах справи та без дослідження яких неможливо розглянути апеляційну скаргу по суті, до суду не повідомлялося.

Таким чином, на думку колегії суддів, в даному судовому засіданні повинен відбутися розгляд апеляційної скарги по суті, не дивлячись на відсутність представника Департаменту житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради, повідомленого про судове засідання належним чином. Відсутність зазначеного представника сторони у даному випадку не перешкоджає вирішенню спору та не повинно заважати здійсненню правосуддя у встановлений законом строк.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

25.04.2017 року між Департаментом житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Дорлідер» (Підрядник) укладено договір про закупівлю робіт за державні кошти № 568 (далі по тексту Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору, Підрядник зобов`язується у 2017 році виконати Замовникові роботи з капітального ремонту дороги по вул. Лазурна від вул. Озерна до берегової лінії в м. Миколаєві, зазначені в цьому Договорі, а Замовник прийняти і оплатити такі роботи.

Згідно п. 1.2. Договору, найменування робіт: Будівництво трубопроводів, ліній зв`язку та електропередач, шосе, доріг, аеродромів і залізничних доріг; вирівнювання поверхонь (капітальний ремонт дороги по вул. Лазурна від. Вул. Озерна до берегової лінії в м. Миколаєві). Кількість робіт: 13400м2 та відповідно до технічного завдання тендерної документації і вимог чинного законодавства.

У відповідності до п. 3.1. Договору, ціна договору згідно пропозиції переможця процедури закупівлі становить 3 661 262,40грн. в т.ч. ПДВ 610 210,40 грн.

За умовами п. 5.1. Договору, строк (термін) виконання робіт по 01.07.2017 року.

Відповідно до п.п. 6.1.2. та п.п. 6.1.3. Договору, замовник зобов`язався приймати виконані роботи по кількості та якості відповідно до державних будівельних норм, технічних умов тощо. Прийняти надані підрядником роботи та підписати акт здачі-приймання виконаних робіт за умови належного виконання таких робіт підрядником протягом 3-х робочих днів з дати одержання вищевказаного акту від підрядника або надати мотивовану відмову.

За приписами п.п. 6.3.1. Договору, підрядник зобов`язався забезпечити виконання робіт у строки, встановлені цим договором.

Пунктом 7.2. Договору передбачено, що у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань при закупівлі робіт за бюджетні кошти підрядник сплачує замовнику штрафні санкції (неустойка, штраф, пеня) у розмірі 0,1 відсотка вартості робіт, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Умовами п. 7.3. Договору, серед іншого, визначено, що сторони не несуть відповідальності за порушення своїх зобов`язань за договором, якщо воно сталося не з їх вини. Сторона вважається невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов`язання.

Відповідно до п. 10.1. Договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2017 року.

В матеріалах справи міститься підписаний сторонами Додаток № 2 до договору № 568 від 25.04.2017 «Календарний план» виконання робіт за державні кошти з «капітального ремонту дороги по вул. Лазурна від вул. Озерна до берегової лінії в м. Миколаєві», за яким встановлено строки виконання робіт: початок квітень 2017, закінчення травень 2017.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобов`язань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами статей 526 Цивільного кодексу України та 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статтею 837 Цивільного кодексу України визначено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до частини 1 статті 843 Цивільного кодексу України, у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Частиною 1 статті 875 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Водночас, ч. 2 ст. 875 цього кодексу встановлено, що договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 882 Цивільного кодексу України, передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.

Оформлення акту здачі-приймання виконаних робіт також передбачено умовами договору № 568 від 25.04.2017, укладеного між сторонами по справі, а саме пунктом 6.1.3.

Як встановлено судом першої інстанції, на виконання умов Договору, Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Дорлідер» виконало підрядні роботи з капітального ремонту дороги по вул. Лазурна від вул. Озерна до берегової лінії в м. Миколаєві на загальну суму 3 410 955,60 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання виконаних будівельних робіт за травень та серпень 2017 року за формою № КБ-2в та довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за формою КБ-3 за травень та серпень 2017 року, які підписані та скріплені печатками відповідних осіб, без будь-яких зауважень.

Акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт за травень 2017 року (форми КБ-2в) на суму 2 000 444,40грн. підписаний замовником 22.05.2017 року.

Акт № 2 приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2017 року (форми КБ-2в) на суму 1 410 511,20грн. підписаний замовником та підрядником 15.08.2017 року.

Таким чином, підрядні роботи за актом № 2 фактично були виконані Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Дорлідер» 15.08.2017 року, про що свідчить дата складання (підписання) означеного акту.

Крім того, в матеріалах справи міститься Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат № 2 за серпень 2017 року (форми КБ-3) на суму 1 410 511,20грн.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 846 Цивільного кодексу України передбачено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

За приписами ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що формулюючи позовні вимоги позивач підмінив поняття строк виконання робіт та строки приймання робіт Замовником. В даному випадку, як стверджує відповідач роботи було виконано в строки встановлені договором, а Замовник зі свого боку затримав прийняття виконаних робіт, у тому числі через погодні умови.

Згідно вимог діючого законодавства та умов Договору, укладеного між сторонами, документи у формі акту приймання виконаних будівельних робіт (форми КБ-2в) та довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форми КБ 3) спочатку складає та оформлює виконавець робіт, який завіряє ці документи підписом та печаткою, після чого передає вже оформлені ним документи для розгляду та підписання замовнику. Навпаки бути не може, тому як замовник не виконує роботи, не має достовірної інформації щодо їх обсягу та вартості, тому не має можливостей та обов`язку на складання актів виконаних робіт. Замовник отримує вже заповнені акти від виконавця.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що в акті № 2 приймання виконаних будівельних робіт (форми КБ-2в) на суму 1 410 511,20грн. проставлено місяць та рік в якому ці роботи виконувались - «за серпень 2017 року». Крім того, означений акт підписаний з боку генпідрядника (підрядника) 15.08.2017, та зі сторони замовника 15.08.2017.

Таким чином твердження відповідача, про те, що роботи за актом № 2 були виконанні підрядником раніше, а саме в строки передбачені договором, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Посилання на акти приймання-передачі документів колегія суддів аппеляційного господарського суду взагалі до уваги не приймає, оскільки факт виконання підрядних робіт підтверджується не актом приймання-передачі документів, а актами приймання виконаних будівельних робіт (форми КБ-2в), в якому сам підрядник проставив дату їх складання (підписання) 15.08.2017.

Відповідно до означених документів та виходячи із приписів п. 5.1. Договору, підрядні роботи, передбачені умовами Договору, були виконані у повному обсязі (закінчено їх виконання) саме 14.08.2017 (оскількт акт № 2 підписаний 15.08.2017), тобто з порушенням строків, передбачених Договором.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач, в порушення вимог ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України неналежно виконав умови договору №5 68 від 25.04.2017 року та допустив прострочення виконання робіт тривалістю 44 дні, а саме, з 02.07.2017 року по 14.08.2017 року включно.

Посилання відповідача на неналежні погодні умови (дощі та зливи), що нібито заважало виконанню робіт у встановлені строки, не підтверджено повною мірою наданою самим відповідачем довідкою метрологічної служби, з якої вбачається, що за період прострочення виконання робіт з 02.07.2017 по 15.08.2017 (45 днів) дощі та зливи мали місце лише протягом 9 днів, в останній день строку 01.07.2017 погодні умови для проведення здачі-приймання робіт та підписання відповідного Акту були задовільними. Тому вказані доводи апелянта колегією суддів не приймаються до уваги.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Пунктом 7.2. Договору передбачено, що у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань при закупівлі робіт за бюджетні кошти підрядник сплачує замовнику штрафні санкції (неустойка, штраф, пеня) у розмірі 0,1 відсотка вартості робіт, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Позивачем за порушення термінів робіт, на підставі п. 7.2. Договору, нараховано пеню у розмірі 63 472,95 грн. за прострочення виконання зобов`язання за 45 днів та штраф за прострочення виконання робіт понад 30 днів виходячи із розміру вартості робіт, з яких допущено прострочення у сумі 1 410 511,20 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання. Водночас вимогами п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із наслідків порушення зобов`язання є сплата неустойки (штрафу, пені), а відповідно до вимог ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України).

Положеннями ч. 1, 2 ст. 231 Господарського кодексу України передбачено, що законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. У разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Отже, застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, штрафної санкції, передбаченої абзацом третім частини другої статті 231 Господарського кодексу України, можливе за сукупності таких умов: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачений договором або законом; якщо, між іншим, порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки; якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Колегією суддів апеляційного господарського суду перевірено розрахунок суми штрафу у розмірі 98 735,78 грн., заявленої до стягнення за прострочення виконання робіт понад 30 днів, здійснений позивачем, та встановлено, що розрахунок штрафу здійснено арифметично правильно відповідно до вимог чинного законодавства та умов Договору. Період нарахування визначено позивачем вірно.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що задоволення позовних вимог місцевим господарським судом в цій частині є правомірним та обґрунтованим.

Щодо нарахованої позивачем суми пені у розмірі 63 472,95грн. колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Відповідачем допущено прострочення виконання зобов`язання за Договором № 568 від 25.04.2017 року, яке тривало на протязі 44 днів (з 02.07.2017 року по 14.08.2017 року включно).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно із ст. 551 Цивільного кодексу України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Статтею 256 Цивільного кодексу України визначено поняття позовної давності, відповідно до якого позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Водночас ст. 257 цього кодексу передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Положеннями ч. 1 ст. 258 Цивільного кодексу України, передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

З урахуванням вищевикладеного, суд зазначає, що до вимог про стягнення штрафу та пені підлягає застосуванню скорочений строк позовної давності - тривалістю в один рік.

У відповідності до ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України, початок перебігу строку позовної давності за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Частиною 3 статті 267 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 267 цього кодексу, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем було подано заяву про застосування строків позовної давності.

Прострочення виконання зобов`язання за Договором № 568 від 25.04.2017 року тривало на протязі 44 днів, з 02.07.2017 року по 14.08.2017 року включно. Позивач звернувся до господарського суду Одеської області з позовом 25.07.2018.

Як зазначив суд першої інстанції у разі нарахування неустойки за кожен день прострочення на відповідну суму, то позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день прострочення. Право на позов про стягнення такої санкції за кожен день прострочення виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Враховуючи, що строк позовної давності для звернення з позовними вимогами щодо стягнення пені за порушення своєчасного виконання робіт нарахованих за період з 02.07.2017-24.07.2017 сплинув у відповідну дату 2018 року, (з урахуванням моменту виникнення заборгованості та виникнення права у позивача щодо нарахування пені), тоді як з позовом позивач звернувся 25.07.2018 року, та позивачем не зазначено причин пропущення таких строків, а також приймаючи до уваги заявлене відповідачем клопотання про застосування строків позовної давності, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені.

Колегією суддів апеляційного господарського суду самостійно здійснено розрахунок пені виходячи із суми боргу у розмірі 1 410 511,20грн. та встановлено, що сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача становить 29 620,71 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції було заявлено клопотання про зменшення розміру пені, однак Господарський суд Одеської області дійшов висновку щодо відсутності підстав для зменшення розміру пені.

З даного приводу колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до приписів Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду. Так частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України для цього передбачено два випадки:

- розмір неустойки значно перевищує розмір збитків;

- за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 Господарського кодексу України також передбачена можливість зменшення розміру штрафних санкцій. Згідно з ч. 1 ст. 233 ГК, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги:

- ступінь виконання зобов`язання боржником;

- майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні;

- не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частина 2 ст. 233 ГК України визначає, якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Таким чином, зі змісту наведених норм можна зробити висновок, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки (штрафу, пені), суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

Майновий стан сторін і соціальна значущість боржника має значення для вирішення питання про зменшення розміру штрафних санкцій.

При цьому, розмір, до якого штрафні санкції підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

В обгрунтування зменшення розміру пені відповідач посилається на зовнішні фактори, які негативно відобразились на об`ємах виробництва.

Підприємницька діяльність це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність із метою досягнення економічних та соціальних результатів та одержання прибутку

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження скрутного матеріального становища відповідача, які б давали підставу для зменшення суми пені. Відповідач не довів належними та допустимими доказами відсутності грошових коштів на рахунках підприємства, та відповідно відсутності можливості для погашення даної заборгованості. Розмір нарахованої пені не є надмірно великим у порівнянні із сумою основного боргу за договором. Господарський суд зробив обгрунтований висновок про відсутність достатніх підстав для зменшення суми пені.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором, відсутність доказів скрутного фінансового стану відповідача, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку щодо відсутності підстав для зменшення суми пені, а тому рішення в цій частині залишається без змін.

Колегією суддів апеляційного господарського суду не приймаються до уваги твердження апелянта про відсутність підстав у Прокурора для звернення в суд з позовом в інтересах держави в особі Департаменту житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради виходячи з наступного.

Статтею 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному законом порядку.

Частиною 3 статті 53 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Частиною 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави, зокрема: представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом.

Пунктом 3 статті 131-1 Конституції України встановлено, що прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що передбачені законом.

Згідно з ч. 1 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

За змістом ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, якою передбачена необхідність обґрунтування прокурором у суді наявність підстав для представництва.

Аналіз частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

«Не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Таким чином, підставами для представництва прокурором в суді законних інтересів держави є порушення або загроза порушення інтересів держави (наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою), якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 1-1/99 встановлено, що прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Вищезазначеним Рішенням Конституційного Суду України також встановлено, що прокурори подають до господарського суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Отже, прокурор, подаючи до суду позовну заяву, зобов`язаний відповідно до чинного законодавства України обґрунтувати наявність підстав для представництва, а також нездійснення належним чином захисту інтересів держави органом державної влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, як і подати суду докази повідомлення відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду.

Так, прокурором у даному випадку подано позовну заяву в інтересах держави в особі Департаменту житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради до ТОВ «Будівельна компанія «Дорлідер» про стягнення штрафних санкцій за порушення виконання умов договору.

При цьому, органом, який зобов`язаний вживати заходи до стягнення штрафних санкцій за невиконання умов договору № 568 від 15.04.2017 є Департамент житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради, який одночасно є стороною договору, виконавчим органом Миколаївської міської ради та розпорядником бюджетних коштів в силу вимог ст. 115 Бюджетного кодексу України, ст. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Таким чином, саме Департамент житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради наділений повноваженнями для звернення до суду з цим позовом з метою захисту інтересів держави.

Проте, незважаючи на тривале невиконання умов спірного договору, Департаментом житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради до часу пред`явлення позову прокурором не вжито заходів, спрямованих на стягнення штрафних санкцій.

Отже, здійснення представництва прокурором інтересів держави в особі Департаменту житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради, як органу, уповноваженого здійснювати функції у спірних правовідносинах, викликано винятково необхідністю захисту порушених інтересів держави у порядку, визначеному ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Так, підставою для звернення заступника керівника місцевої прокуратури з цим позовом до суду є неналежне виконання позивачем своїх повноважень щодо захисту інтересів держави, а саме невжиття Департаментом житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради заходів до стягнення до бюджету штрафних санкцій за невиконання умов договору про закупівлю, про що зазначено у позовній заяві.

Стягнення штрафних санкцій прямо передбачено відповідною нормою Господарського кодексу України та відповідним пунктом договору між сторонами. Невжиття своєчасно позивачем як стороною договору заходів у вигляді подачі позову до суду привело до пропуску строку позовної давності, встановленого законом для стягнення штрафних санкцій, який є скороченим. Пропуском строку позовної давності скористався відповідач, який звернувся до суду з відповідною заявою, яка надає йому можливість ухилятися на законних підставах від матеріальної відповідальності за допущені порушення строків виконання підрядних робіт, які оплачені за державні кошти.

Таким чином, у даному випадку заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 звернувся до господарського суду Одеської області в інтересах держави в особі Департаменту житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради, оскільки несплата Товариством нарахованих штрафних санкцій порушує економічні інтереси держави в бюджетній сфері шляхом ненадходження коштів до місцевого бюджету, який є складовою бюджетної системи України, та унеможливлює використання позивачем коштів для цілей та потреб держави у сфері житлово - комунального господарства України.

Отже, наведені вище положення передбачають право прокурора здійснювати представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади без будь-яких застережень щодо причин, через які цей орган не здійснює або неналежним чином здійснює захист законних інтересів держави.

Відтак, достатньою підставою для звернення прокурора до суду з позовом в інтересах держави в особі органу державної влади, місцевого самоврядування є, зокрема, факт не здійснення цим органом захисту державних інтересів незалежно від причин такої бездіяльності.

Факти порушення інтересів держави та не здійснення у зв`язку з цим Департаментом житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради захисту законних інтересів держави підтверджуються матеріалами позовної заяви, а причина, через яку позивачем не здійснено відповідних дій, жодним чином не перешкоджає прокурору здійснювати представництво інтересів держави в особі вказаного органу згідно зі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Отже, прокурором при зверненні з даним позовом до суду обґрунтував підстави для представництва інтересів держави в суді в особі Департаменту житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради, з повідомленням вказаного органу про таке представництво відповідно до вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Висновки апеляційного господарського суду:

Згідно ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Стаття 74 того ж Кодексу встановлює обов`язок доказування і подання доказів для сторін справи у господарському судочинстві:

1. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

2. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

3. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Стаття 86 ГПК України встановлює правові норми для господарського суду щодо оцінки доказів:

1. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

2. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог Позивача про стягнення з Відповідача штрафних санкцій, судового збору та витрат на професійну правничу допомогу у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ДОРЛІДЕР» не спростовують висновків, викладених в рішенні Господарського суду Одеської області області від 28.01.2019 року у справі № 916/1527/18.

Будь-яких інших доводів, що могли б бути підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення в порядку статей 277 - 279 ГПК України, апелянтом не наведено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ДОРЛІДЕР» на рішення Господарського суду Одеської області від 14.05.2019 року у справі № 916/1527/18 без задоволення, а оскаржуваного рішення без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 269-270, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ДОРЛІДЕР» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 28.01.2019року по справі № 916/1527/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 20.05.2019.

Головуючий К.В. Богатир

Судді: Л.В. Лавриненко

Л.В. Поліщук