ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/2167/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Філінюка І.Г.

суддів: Аленіна О.Ю., Лавриненко Л.В.

секретар судового засідання Безпалюк А.В.

за участю:

від ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» - Машник К.В., довіреність № 03-16/15 від 08.01.2019;

від Одеської митниці ДФС України - Лисенко В.В., довіреність б/н від 09.04.2019;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Одеської митниці ДФС

на рішення Господарського суду Одеської області від 30.01.2019 (повний текст складено 01.02.2019)

суддя Степанова Л.В.

у справі № 916/2167/18

за позовом Державного підприємства «Ізмаїльський морський торговельний порт»

до відповідача Одеської митниці ДФС

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Головного Управління Державної казначейської служби в Одеській області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській області

про стягнення 235142,09 грн.

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство «Ізмаїльський морський торговельний порт» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з відповідача Одеської митниці ДФС заборгованості у сумі 235142,09 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору оренди №39Ф від 27.08.2010 та договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та комунальні послуги.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 30.01.2019 позов Державного підприємства «Ізмаїльський морський торговельний порт» до відповідача Одеської митниці ДФС за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Головного Управління Державної казначейської служби в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській області про стягнення 235142,09 грн. задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з Одеської митниці ДФС на користь Державного підприємства «Ізмаїльський морський торговельний порт» 188513,15 грн. заборгованості за договором №34к від 23.05.2011, 9869,88 грн. пені, 8543,65 грн. 3% річних, 28213,05 грн. інфляційних, 2,36 грн. заборгованості з орендної плати за договором оренди нерухомого майна №39ф від 27.08.2010 та 3527,13 грн. судового збору.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, Одеська митниця ДФС звернулося до Південно західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 30.01.2019 та ухвалите нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Державного підприємства «Ізмаїльський морський торговельний порт» у повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги:

Одеська митниця ДФС вважає, що висновки господарського суду Одеської області, викладені у рішенні від 30.01.2019 у справі № 916/2167/18 не відповідають обставинам справи; господарський суд Одеської області не повністю з`ясував обставини, що мають значення для справи, що підтверджується наступним.

По-перше: Господарський суд Одеської області не надав належної правової оцінки тому, що у зв`язку із припиненням дії договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 27.08.2010, припинив дію договір № 34-к від 23.05.2011 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та комунальні послуги, оскільки відповідно до пунктів 1.1, 1.2 договору № 34-к від 23.05.2011 його предметом було відшкодування Орендарем витрат Баласоутримувача на утримання саме орендованого майна.

По-друге: щодо суми виставлених позивачем рахунків, Одеська митниця ДФС, зазначає, що розрахунок плати за комунальні послуги наведений у додатку до договору та є його невід`ємною частиною, то відповідно до пунктів 4.1.1, 2.1, 8.2, 9.6, 10.1 Договору № 34к від 23.05.2011, зміна суми комунальних платежів на підставі діючих калькуляцій у разі змін цін та тарифів, в тому числі нормативних і централізованих, здійснюється шляхом внесення змін до договору № 34к від 23.05.2011, які мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані сторонами та скріплені їх печатками.

Отже, на думку скаржника, умови Договору № 34к від 23.05.2011 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та комунальні послуги між ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» та Південною митницею, а також діюче законодавство України не передбачають можливості односторонньої зміни умов договору ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» у випадку зміни цін та тарифів. Згідно з умовами договору вартість експлуатаційних витрат та комунальних послуг, визначається у додатку до договору, який є його невід`ємною частиною та має юридичну силу у разі, якщо він викладений у письмовій формі, підписаний сторонами та скріплений їх печатками.

Отже, стягнення з Одеської митниці ДФС суми 235 142,09 грн. не ґрунтуються на договорі № 34к від 23.05.2011 та цим договором не обумовлені, оскільки розрахунок стягуваної суми зроблено на підставі застосування інших його складових, ніж ті, про які сторони домовились.

По-третє: суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тому, що до позовної заяви не було додано належних та допустимих доказів, передбачених пунктами 2, 17 Правил надання послуг поштового зв`язку, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, які б підтверджували дату отримання Одеською митницею ДФС рахунків та Актів виконаних робіт.

Таким чином, встановити момент виникнення зобов`язання у Одеської митниці ДФС не є можливим.

Узагальнені доводи інших учасників справи.

25.03.2019 до Південно західного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого просить у задоволенні апеляційної скарги Одеської митниці ДФС відмовити та залишити в силі рішення Господарського суду Одеської області від 30.01.2019 у справі № 916/2167/18.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.03.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Одеської митниці ДФС на рішення Господарського суду Одеської області від 30.01.2019 у справі №916/2167/18.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.03.2019 призначено справу № 916/2167/18 до розгляду на 16.04.2019 об 11:00 год.

У зв`язку з перебуванням у відрядженні головуючого судді: Філінюка І.Г., суддів: Аленіна О.Ю., Лавриненко Л.В. з 15.04.2019 по 19.04.2019, судове засідання 16.04.2019 у справі № 916/2167/18 не відбулось, про що складено Довідку від 16.04.2019 та повідомлено сторін у справі.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.04.2019 повідомлено учасників справи про те, що розгляд справи № 916/2167/18 відбудеться 16.05.2019 о 14:00 год.

У судовому засіданні 16.05.2019 представник Одеської митниці ДФС підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Представник Державного підприємства «Ізмаїльський морський торговельний порт» заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення.

Інші представники сторін в судове засідання не з`явились. Про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялись належним чином.

Відповідно до частини дванадцятої статті 270 ГПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази повідомлення всіх учасників судового процесу, а також те, що явка сторін не визнавалася судом обов`язковою, колегія суддів переходить до розгляду апеляційної скарги по суті.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 ГПК України, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

27.08.2010 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області та Ізмаїльською митницею (правонаступник - Південна митниця Міндоходів, Одеська митниця ДФС укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності (далі договір оренди) №39ф, відповідно до акту приймання - передачі державного нерухомого майна, що перебуває на балансі Державного підприємства «Ізмаїльський морський торговельний порт», відбулась фактична передача державного нерухомого майна у вигляді нежитлових приміщень відсіку №1 складу ХАРД, розміщених на території ВПК-3 ДП «ІЗМ МТП», площею 1031,80кв.м., за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Портова, 7 (фактична адреса м. Ізмаїл, вул. Дунайська, 2) в оренду Одеській митниці ДФС.

27.08.2010 між позивачем та відповідачем укладено договір №34к про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та комунальні послуги, згідно з яким позивач забезпечує обслуговування, експлуатацію та ремонт будинку складу ХАРД загальною площею 3341кв.м, а також утримання прибудинкової території, а відповідач бере участь у витратах відповідача на виконання вказаних робіт пропорційно до займаної ним площі в цій будівлі, якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих Балансоутримувачем за цим договором. Орендар користується нежитловим приміщенням - відсіком №1 складу ХАРД площею 1031,8кв.м., розміщеним на території ВПК-3 порту, залишковою вартістю 109061,72 грн. Орендоване приміщення використовується для зберігання затриманих предметів по протоколах про порушення митних правил на митному посту «Ізмаїл» Південної митниці. Відповідач відшкодовує позивачу вартість експлуатаційних витрат та комунальних послуг (додаток 1). Порядок здійснення оплати передбачений розділом ІІІ договору. Даний договір набирає чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін і діє з 01.01.2011 до 31.12.2011. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору до закінчення строку його чинності протягом одного місяця, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

На виконання умов договору позивачем виставлені відповідачу рахунки на оплату за період з жовтня 2015 року по травень 2018 року, а саме №139/87 від 30.10.2015 на суму 9230,46грн. (жовтень 2015р.), №150/87 від 30.11.2015р. на суму 9228,44 грн. (листопад 2015), №167/87 від 30.12.2015р. на суму 9224,75 грн. (грудень 2015), №7/87 від 29.01.2016р. на суму 4548,64грн. (січень 2016р.), №21/87 від 29.02.2016р. на суму 4553,89грн. (лютий 2016р.), №31/87 від 31.03.2016р. на суму 4535,35грн. (березень 2016), №50/87 від 29.04.2016 на суму 4578,90грн. (квітень 2016), №62/87 від 31.05.2016р. на суму 4579,02грн. (травень 2016р.), №67/87 від 30.06.2016р. на суму 4572,42грн. (червень 2016р.), №90/87 від 29.07.2016р. (липень 2016р.), №97/87 від 31.08.2016р. на суму 4609,01грн. (серпень 2016р.), №108/87 від 30.09.2016р. на суму 4640,44грн. (вересень 2016р.), №132/87 від 31.10.2016р. на суму 4622,98грн. (жовтень 2016р.), №143 від 30.11.2016р. на суму 4658,66грн. (листопад 2016р.), №154/87 від 30.12.2016р. на суму 4600,55грн. (грудень 2016р.), №7/87 від 31.01.2017р. на суму 5648,48грн. (січень 2017р.), №13/87 від 28.02.2017р. на суму 5663,00грн. (лютий 2017р.), №33/87 від 31.03.2017р. на суму 5612,80грн. (березень 2017р.), №42/87 від 30.04.2017р. на суму 5625,76грн. (квітень 2017р.), №56/87 від 31.05.2017р. на суму 5642,16грн. (травень 2017р.), №67/87 від 30.06.2017р. на суму 5637,91грн. (червень 2017р.), №80/87 від 31.07.2017р. на суму 5664,97грн. (липень 2017р.), №96/87 від 31.08.2017р. на суму 5703,96грн. (серпень 2017р.), №109/87 від 30.09.2017р. на суму 5691,47грн. (вересень 2017р.), №114/87 від 31.10.2017р. на суму 5679,88грн. (жовтень 2017р.), №137/87 від 30.11.2017р. на суму 5663,33грн. (листопад 2017р.), №146/87 від 31.12.2017р. на суму 5698,94грн. (грудень 2017р.), №14/87 від 31.01.2018р. на суму 8749,34грн. (січень 2018р.), №22/87 від 28.02.2018р. на суму 8748,29грн. (лютий 2018р.), №34/87 від 31.03.2018р. на суму 5653,99грн. (березень 2018р.), №56/87 від 30.04.2018р. на суму 5647,98грн. (квітень 2018р.), №72/87 від 14.06.2018р. на суму 6190,80грн. (перерахунок березня-квітня 2018р.), №67/87 від 06.08.2018р. на суму 2821,45грн. (травень 2018р.).

З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язань щодо сплати комунальних послуг, Фондом державного майна України не було продовжено дію договору оренди. Враховуючи ігнорування зі сторони відповідача листів Фонду та не підписання акту повернення майна, ДП «ІЗМ МТП» звернулось до Господарського суду Одеської області із позовною заявою про повернення складу ХАРД. Рішенням Господарського суду Одеської області від 02.11.2016 у справі №916/2262/16 (залишеним без змін Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 17.10.2017) виселено Одеську митницю ДФС з нежитлових приміщень відсіку №1 складу ХАРД, розміщених на території ВПК-3 ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» площею 1031,80кв.м., за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Дунайська, 2 (стара назва Щорса).

Відповідно до п. 5.8 та 10.8 договору оренди у разі припинення або розірвання договору Орендар зобов`язаний повернути Балансоутримувачу Об`єкт оренди у належному стані протягом трьох робочих днів.

Згідно п. 10.9 договору майно вважається поверненим Балансоутримувачу з моменту підписання Орендарем та Орендодавцем акту приймання - передавання. Обов`язок щодо складання акту приймання - передавання про повернення майна покладається на Орендодавця.

Так, колегією суддів встановлено, що склад ХАРД повернутий ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» - 11.05.2018 за актом прийому-передачі (повернення) майна до договору оренди від 27.08.2010 нерухомого майна, що належить до державної власності. Отже, користування складом ХАРД припинилось саме 11.05.2018, а отже відповідач повинен відшкодувати позивачу вартість експлуатаційних витрат та комунальних послуг до моменту повернення складу ХАРД.

Відповідно до п. 4.1.1 договору розмір плати за обслуговування і ремонт будівлі, прибудинкової території, утримання допоміжних приміщень будівлі залежить від розміру витрат і визначається розрахунком щомісячних платежів за обслуговування та ремонт будівлі, комунальні та інші послуги Балансоутримувача.

На разі змін цін та тарифів, в тому числі і централізованих, сума комунальних платежів змінюється на підставі діючих калькуляцій.

До договору №34к від 23.05.2011 сторонами був підписаний додаток розрахунок плати комунальних послуг, де сторони передбачили, що плата за комунальні послуги включає в себе відшкодування витрат по експлуатації будинку та території, пропорційно площі зайнятих приміщень: 1031,8кв.м х 1,26 грн. = 1300,07грн., відшкодування витрат за використану електроенергію 81,33 кВт.год. х 0,7651 грн. = 62,23 грн., всього на місяць 1634,76грн. з ПДВ 20%. Та встановили, що сума комунальних платежів змінюється на разі змін нормативних і централізованих цін та тарифів.

Відповідно до приписів ЦК України:

- договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626);

- відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627);

- зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628);

- договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629);

- зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 525, 526).

Згідно з частинами 1, 2 статті 188 Митного кодексу України з метою прискорення виконання митних формальностей під час переміщення транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України працівники водного, повітряного, автомобільного та залізничного транспорту сприяють посадовим особам органів доходів і зборів у виконанні ними своїх службових обов`язків. Адміністрація автомобільних, морських і річкових портів, міжнародних аеропортів, прикордонних залізничних станцій або інших обладнаних місць, у межах яких діють пункти пропуску через державний кордон України, на безоплатній основі забезпечує органи доходів і зборів необхідними службовими приміщеннями, обладнанням, засобами зв`язку та створює їм належні умови для роботи.

Відповідно до частини другої статті 556 цього Кодексу у разі якщо митне оформлення товарів здійснюється органами доходів і зборів безпосередньо на територіях або в приміщеннях підприємств, зазначені підприємства, незалежно від форми власності та підпорядкування, зобов`язані безоплатно надавати органам доходів і зборів у тимчасове користування відповідні службові та побутові приміщення, а також обладнання, засоби та канали зв`язку.

Аналогічні положення наведено у статті 11 Закону України «Про морські порти України», згідно з якою адміністрація морських портів України або власник морського терміналу на безоплатній основі надає у користування приміщення для організації пункту пропуску через державний кордон України, де здійснюються в установленому законодавством порядку прикордонний, митний, санітарно-карантинний та екологічний контроль і пропуск через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Отже, чинним законодавством передбачено безоплатне забезпечення (надання у тимчасове користування) органів доходів і зборів службовими та побутовими приміщеннями, а також обладнанням, засобами та каналами зв`язку для виконання митних формальностей. Водночас зазначеними нормами не передбачено покладення витрат з утримання такого майна на балансоутримувача або на особу, з якою митні органи уклали договір оренди чи зберігання.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.04.2019 у справі № 916/1422/18.

Як вбачається з матеріалів справи, пункт 8.3 договору №34к від 23.05.2011 встановлює, що за ініціативою однієї із сторін цей договір може бути розірвано рішенням господарського суду у випадках передбачених чинним законодавством.

Відповідно до п. 8.4 договору, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору до закінчення строку його чинності протягом одного місяця, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Отже, строк дії договору, у разі відсутності заяви сторони, направленої у встановлений строк, продовжується на наступний рік.

Матеріали справи не містять заяв ані позивача ані відповідача про припинення договору.

Крім того, п. 8.6 договору встановлює підстави припинення чинності договору внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено, загибелі орендованого майна, достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням господарського суду, в інших випадках передбачених чинним законодавством України.

Жодних із перелічених вище підстав, які встановлюють припинення або розірвання договору матеріали справи не містять, а отже договір є діючим, та його умови підлягають повному виконанню сторонами.

Як зазначено вище, склад ХАРД був повернутий ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» - 11.05.2018 за актом прийому-передачі (повернення) майна до договору оренди від 27.08.2010 нерухомого майна, що належить до державної власності. Отже, користування складом ХАРД припинилось саме 11.05.2018.

Відповідно до п.2.1. договору №34к від 23.05.2011 встановлено, що відповідач відшкодовує позивачу вартість експлуатаційних витрат та комунальних послуг згідно додатку №1, а як було вказано вище додатком №1 до договору №34к, який є його невід`ємною частиною, встановлено, що сума комунальних платежів змінюється на разі змін нормативних і централізованих цін та тарифів.

Відповідно до п. 4.1.1 №34к від 23.05.2011 договору розмір плати за обслуговування і ремонт будівлі, прибудинкової території, утримання допоміжних приміщень будівлі залежить від розміру витрат і визначається розрахунком щомісячних платежів за обслуговування та ремонт будівлі, комунальні та інші послуги Балансоутримувача. На разі змін цін та тарифів, в тому числі і централізованих, сума комунальних платежів змінюється на підставі діючих калькуляцій.

Відповідно до п. 4.1.3 договору №34к від 23.05.2011 визначено обов`язок ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» інформувати Орендаря про зміни витрат на утримання будівлі і тарифу на послуги.

Колегією суддів встановлено, що на виконання п. 4.1.3 договору, ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» разом із кожним рахунком, який направлявся Відповідачу надавав розрахунок витрат, з зазначенням нових тарифів та акти приймання передачі виконаних робіт (наданих послуг).

12.05.2017 ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» направлено відповідачу вимогу вих. № 32-292-357, у додатках до якої також направлено акти приймання передачі виконаних робіт, вимогу отримана відповідачем 19.05.2017 (том 2 а.с. 55).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що відповідач повинен відшкодувати позивачу вартість експлуатаційних витрат та комунальних послуг до моменту повернення складу ХАРД, а саме за період з жовтня 2015 року по травень 2018 року згідно виставлених позивачем рахунків на загальну суму 188513,15 грн.

Щодо стягнення з відповідача пені у сумі 9869,88грн. з 01.04.2018 по 01.10.2018, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно пункту 6 статті 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами статті 612 цього ж Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною другою статті 218 Господарського Кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

За приписами статті 230 Господарського кодексу України учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання штрафні (господарські) санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня). Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Так, місцевим господарським судом, вірно перевірено наданий позивачем розрахунок пені у сумі 9869,88грн. за період з 01.04.2018 по 01.10.2018, а саме за рахунком №96/87 від 31.08.2017 за період з 01.04.2018 по 01.10.2018 у розмірі 994,21 грн., за рахунком №109/87 від 31.10.2017 за період з 01.04.2018 по 01.10.2018 у розмірі 992,03 грн., за рахунком №114/87 від 31.10.2017 за період з 01.04.2018 по 01.10.2018 у розмірі 990,01грн., за рахунком №137/87 від 30.11.2017 за період з 01.04.2018 по 01.10.2018р. у розмірі 987,12грн., за рахунком №146/87 від 31.12.2017 за період 01.04.2018 по 01.10.2018 у розмірі 993,34грн., за рахунком №14/87 від 31.01.2018 за період з 01.04.2018 по 01.10.2018 у розмірі 1525,03 грн., за рахунком №22/87 від 28.02.2018 за період з 01.04.2018 по 01.10.2018 у розмірі 1524,84грн., за рахунком №34/87 від 31.03.2018 за період з 01.05.2018 по 01.10.2018 у розмірі 827,49грн., за рахунком №56/87 від 30.04.2018 за період з 01.06.2018 по 01.10.2018 у розмірі 663,53 грн., за рахунком №72/87 від 14.06.2018 за період з 01.08.2018 по 01.10.2018 у розмірі 372,30грн. та стягненню з відповідача підлягає пеня у сумі 9869,88 грн. за період з 01.04.2018р. по 01.10.2018, а саме за рахунком №96/87 від 31.08.2017 за період з 01.04.2018 по 01.10.2018 у розмірі 994,21 грн., за рахунком №109/87 від 31.10.2017 за період з 01.04.2018 по 01.10.2018р. у розмірі 992,03грн., за рахунком №114/87 від 31.10.2017 за період з 01.04.2018 по 01.10.2018 у розмірі 990,01грн., за рахунком №137/87 від 30.11.2017 за період з 01.04.2018 по 01.10.2018 у розмірі 987,12 грн., за рахунком №146/87 від 31.12.2017 за період 01.04.2018 по 01.10.2018 у розмірі 993,34 грн., за рахунком №14/87 від 31.01.2018 за період з 01.04.2018 по 01.10.2018 у розмірі 1525,03 грн., за рахунком №22/87 від 28.02.2018 за період з 01.04.2018 по 01.10.2018 у розмірі 1524,84 грн., за рахунком №34/87 від 31.03.2018 за період з 01.05.2018 по 01.10.2018 у розмірі 827,49 грн., за рахунком №56/87 від 30.04.2018 за період з 01.06.2018р. по 01.10.2018р. у розмірі 663,53 грн., за рахунком №72/87 від 14.06.2018 за період з 01.08.2018 по 01.10.2018 у розмірі 372,30 грн.

Щодо стягнення з відповідача 8543,65 грн. 3% річних та 28213,05грн. інфляційних за період з 01.12.2015 по 01.10.2018 слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних у сумі 8543,65 грн. за період 01.12.2015 по 01.10.2018, судом першої інстанції вірно встановив,що останній розроблено арифметично вірно,отже стягненню з відповідача підлягають 3% річних у сумі 8543,65грн. за період 01.12.2015 по 01.10.2018.

Мотиви відхилення аргументів апеляційної скарги.

Доводи скаржника про те, що позивачем не надано доказів направлення відповідачу актів виконаних робіт за період з жовтня 2015 року по травень 2018 року колегією суддів не приймаються оскільки, як зазначено вище на виконання п. 4.1.3 договору, ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» разом із кожним рахунком, який направлявся Відповідачу надавав розрахунок витрат, з зазначенням нових тарифів та акти приймання передачі виконаних робіт (наданих послуг).

12.05.2017 ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» направлено відповідачу вимогу вих. № 32-292-357, у додатках до якої також направлено акти приймання передачі виконаних робіт, вимогу отримана відповідачем 19.05.2017 (том 2 а.с. 55).

Крім того, в матеріалах справи містяться Накази ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» про введення в дію калькуляції компенсації експлуатаційних витрат з утримання 1м2 критого кладу ХАРД ВПК-3 у місяць для Одеської митниці ДФС, а також калькуляції, які затверджені директором ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт», які є носієм інформації щодо тарифу, відповідно до якого виставлялись рахунки Позивача.

Щодо рахунків на електропостачання, то матеріали справи містять рахунки ПАТ «Одесаобленерго», та докази оплати цих рахунків з боку ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт».

Колегія суддів також враховує, позицію Вищого господарського суду та Верховного Суду України викладену у справі № 916/3164/14, в яких зазначено про правомірність виставлених ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» рахунків по діючим калькуляціям.

Враховуючи викладене, колегія суддів зауважує, що ухилення орендаря від сплати відшкодування витрат балансоутримувачу на утримання орендованого нерухомого майна та комунальні послуги відповідно до умов Договору № 34-к від 23.05.2011 є порушенням зобов`язання, передбаченого як договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності так і Договору № 34-к від 23.05.2011, встановлення факту припинення договору оренди 27.06.2016 у господарській справі №916/2262/16, не звільняє орендаря від обов`язку відшкодовувати витрати балансоутримувачу на утримання орендованого нерухомого майна та сплачувати комунальні послуги, з огляду на те, що Одеська митниця ДФС продовжувала користуватися приміщеннями за договором оренди державного майна після 27.06.2016 та повернула орендовано майно за Актом приймання - передачі тільки 11.05.2018.

За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Одеської області від 30.01.2019 у справі № 916/2167/18 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування не вбачається.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 ГПК України покладаються на Одеську митницю ДФС.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-Західний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Одеської області від 30.01.2019 у справі № 916/2167/18 залишити без змін.

Апеляційну скаргу Одеської митниці ДФС залишити без задоволення.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Одеську митницю ДФС.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, передбачені статтею 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 21.05.2019.

Головуючий суддя І.Г. Філінюк

Суддя О.Ю. Аленін

Суддя Л.В. Лавриненко