ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"16" травня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/1078/19

Господарський суд Одеської області у складі:

Суддя Гут С.Ф.

При секретарі судового засідання Борисовій Н.В.

За участю представників сторін:

від позивача: Шевченко Д.В. - довіреність №13/03-1 від 13.03.2019р.)

від відповідача: не з`явився;

розглянувши справу №916/1078/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСПРЕСС-ТРАНС» до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛАСТІК ГРУПП Україна» про стягнення 5 900,47 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКСПРЕСС-ТРАНС» (надалі позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛАСТІК ГРУПП Україна» (надалі відповідач), в якій просив суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 5 900,47 грн., з яких: 5 500грн. основний борг, 298,36 грн. - пеня, 24,86 грн. 3% річних та 77,25 грн. інфляційні втрати, а також стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язання, а саме не сплати за надані послуги з перевезення вантажу, а також нарахувань передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 22.04.2019 року, за даним позовом було відкрито провадження у справі №916/1078/19 за правилами спрощеного позовного провадження, із призначенням судового засідання для розгляду справи по суті на 16.05.2019 року.

Відповідач Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛАСТІК ГРУПП Україна» у судове засідання не з`явився, письмового відзиву не надав, між тим про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчать наявне в матеріалах справи поштове повідомлення про вручення судового відправлення, враховуючи викладене, а також відсутність жодного повідомлення щодо причини неявки представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛАСТІК ГРУПП Україна» у судове засідання, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача за наявними в ній матеріалами відповідно до п. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 16.05.2019р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду, повний текст якого буде складено 21.05.2019р.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши належність, допустимість доказів, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов таких висновків:

30.01.2019 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Експресс-Транс», (далі - Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Пластік Групп Україна», (далі - Відповідач) було досягнуто домовленості про надання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом (перевізник - ТОВ «Експресс-Транс», замовник - «ТОВ «Пластік Групп Україна»).

На підставі вказаної домовленості між Позивачем та Відповідачем було погоджено Заявку №30-01-2019 на перевезення автотранспортом від 30.01.2019р.

За умовами даної Заявки Позивач (Перевізник) зобов`язується надати Відповідачу (Замовнику) послуги з перевезення вантажу за маршрутом: смт Великодолинське (Одеська обл., Овідіопольський район) с. Дударків (Бориспільський район, Київська обл.).

Оплата за надані Позивачем послуги була встановлена в Заявці від 30.01.2019р. у розмірі 5 500 (п`ять тисяч п`ятсот) гривень 00 коп. (з ПДВ).

За результатами здійсненного перевезення вантажів на адресу Відповідача були надіслані, зокрема, оригінал рахунку № 139 від 01.02.2019 р., оригінал Акту надання послуг №139 від 01.02.2019 р., а також товарно-транспортна накладна №23 від 01.02.2019 р. з відмітками вантажовідправника та вантажоотримувача про відвантаження та приймання вантажів відповідно.

Вище вказаний пакет документів був отриманий керівництвом Відповідача 12.02.2019 р.

Відповідач підписав Акт надання послуг № 139 від 01.02.2019р.

У відповідності до Акта надання послуг №139 від 01.02.2019 р. Відповідач зобов`язаний оплатити надані Позивачем послуги протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту отримання цього Акту, тобто до 19.02.2019 р. включно.

Відповідачем, незважаючи на відсутність зауважень щодо наданих Позивачем послуг, що підтверджується фактом підписання ним відповідного Акту надання послуг № 139 від 01.02.2019 р., не сплачено Позивачу транспортні послуги з автоперевезення вантажу.

Таким чином, строк прострочення з оплати послуг Позивача становить 55 (п`ятдесят п`ять) днів з 19.02.2019р. на момент подачі позову до суду.

З наведених підстав, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКСПРЕСС-ТРАНС» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛАСТІК ГРУПП Україна» про стягнення 5 900,47 грн.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов висновку що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав:

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Частиною 1 ст.15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Приписами ч.ч.1, 2 ст. 20 ГК України встановлено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Судом встановлено, що правовідносини сторін склались на підставі Заявки №30-01-2019 на перевезення автотранспортом від 30.01.2019р.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 р. №435-ІУ (зі змінами і доповненнями) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Згідно ч.2 ст. 307 Господарського кодексу України від 16.01.2003 р. №436-ЗУ (зі змінами і доповненнями) договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Згідно ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній), формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (чи 2 ст. 205 ЦК України).

Згідно ч. З ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Чинним Цивільним кодексом України, який згідно ч. 2 ст. 4 якого є основним актом цивільного законодавства України, не передбачено, що недодержання письмової форми договору перевезення вантажу має наслідком його недійсність.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, Інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 920 ЦК України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань регулюються нормами Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР (зі змінами і доповненнями).

Крім того, позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача суму пені у розмірі 298,36грн, суму 3% річних у розмірі 24,86грн. та суму інфляційних втрат у розмірі 77,25грн.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання.

Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно ст. 1 Закону № 543/96-ВР платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за про строчку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. З Закону № 543/96-ВР).

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Перевіривши розрахунок суми пені, 3% річних та інфляційних втрат наданий позивачем, суд встановив, що такий розрахунок відповідає вимогам чинного законодавства, здійснений належним чином, у зв`язку з чим позовні вимоги в даній частині підлягають судом задоволенню в повній мірі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідачем у встановленому законом порядку позовні вимоги позивача не спростовано, в судове засідання відповідач не з`явився хоча заздалегідь був повідомлений про дату час та місце судового засідання.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.13, 20 73, 74, 76, 86, 126, 129, 165, 232, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСПРЕСС-ТРАНС» до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛАСТІК ГРУПП Україна» про стягнення 5 900,47 грн. задовольнити.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛАСТІК ГРУПП Україна» (67832, Одеська обл., Овідіопольський р-н., смт. Великодолинське, вул. Паркова, будинок 37-Б; код 35732699) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСПРЕСС-ТРАНС» (02660, м. Київ, вул. Червоногвардійська (Гната Хоткевича), будинок 5, офіс 4; ) 5500/п`ять тисяч п`ятсот/ грн. 00 коп. суми основного боргу, 298/ двісті дев`яносто вісім/грн. 36 коп. пені, 24/двадцять чотири/грн. 86 коп. 3% річних, 77/сімдесят сім/ 25 коп. інфляційні втрати та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921 /одна тисяча дев`ятсот двадцять одна/ грн. 00 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Наказ видати в порядку ст.327 ГПК України

Повне рішення складено 21 травня 2019 р.

Суддя С.Ф. Гут