ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07.05.2019                                                                                                          Справа № 905/445/19

за позовом: Служби автомобільних доріг у Донецькій області (; адреса: 84333, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Уральська, буд. 12)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Автодоркомплект» (; адреса: 87547, Донецька область, м. Маріуполь, бул. Шевченка, буд. 262-А)

про: стягнення 14941,29 грн., -

суддя Величко Н.В.

без участі (виклику) представників сторін, -

СУТЬ СПОРУ:

Служба автомобільних доріг у Донецькій області    звернулась до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Автодоркомплект» заборгованості у розмірі 14941,29грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням грошових зобов’язань за договором оренди    нерухомого майна, що належить до державної власності №5976/2014 від 04.02.2014, внаслідок чого утворилась стягувана заборгованість.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує  ст.ст. 193, 220 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 15, 16, 525, 526, 530, 610, 612, 622, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 2, 12, 15, 42, 54, 56, 57, 162, 163, 164, 171 Господарського процесуального кодексу України.

На підтвердження позовних вимог надано суду: положення про Службу автомобільних доріг у Донецькій області та наказу №331, виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань щодо Служби автомобільних доріг, свідоцтво про право власності від 13.08.2003 серія САА №347655, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно Серія ВВА №061867, витяг з кримінального провадження №0001876, договір оренди №5976/2014 від 04.02.2014, розрахунок до договору оренди №5976/2014 від 04.02.2014, акт приймання – передавання до договору оренди №5976/2014 від 04.02.2014, картка рахунку 37.7.1., акти надання послуг з оренди приміщення, бухгалтерська довідка №1, заява про припинення дії договору оренди, копії яких долучено до матеріалів справи.

Ухвалою суду 07.03.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/445/19; розгляд справи визначено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін; відповідачу встановлено строк у п'ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подання суду відзиву на позов з урахуванням вимог, передбачених статтею 165 Господарського процесуального кодексу України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство; докази направлення відзиву позивачу; попереджено відповідача, що у разі ненадання відзиву на позов у встановлений судом строк, справа згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України буде розглянута за наявними в ній матеріалами; запропоновано позивачу у строк до п’яти днів з дня отримання відзиву надати суду відповідь на відзив (за наявності); докази направлення відповіді на відзив відповідачу.

Відповідач письмового відзиву не надав, про відкриття провадження у справі №905/445/19 повідомлений належним чином. Відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення, ухвала суду від 07.03.2019 була надіслана відповідачу на адресу, зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проте конверт було повернено до суду із зазначенням причини повернення «за закінченням встановленого строку зберігання». Відомостей щодо зміни місцезнаходження відповідача в період розгляду справи суду не надано.

Крім того, ухвала суду від 07.03.2019 про відкриття провадження у справі № 905/445/19 розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України.

Відповідно до п. 5 ч. 6  ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже повернення до суду копії ухвали, направленої на юридичну адресу відповідача, з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання» вважається належним повідомленням відповідача про відкриття провадження у справі в розумінні   ст. 242 ГПК України.

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 241 ГПК України).

За приписами ст. 251 ГПК України відзив подається протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі. Треті особи мають право подати пояснення щодо позову в строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, а щодо відзиву - протягом десяти днів з дня його отримання.

Відповідно до положень ст.113, ч.7 ст.116, ч.1 ст.118 ГПК України, строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом; право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку; строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв'язку.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч.2 ст. 252 ГПК України).

Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі (ч.3 ст.252 ГПК України).

Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч.5 ст. 252 ГПК України).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судові дебати не проводяться (ч.8 ст. 252 ГПК України).

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Суд також враховує положення частини 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 04.11.1950 року про право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, протягом розумного строку.

Отже, суд вважає, що справа № 905/445/19 може бути розглянута за наявними в справі матеріалами.

Розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Автодоркомплект» (орендар) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 5976/2014 від 04.02.2014.

За умовами цього договору, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне майно – нежитлові вбудовані приміщення загальною площею 51,9 кв.м. третього поверху інженерно – лабораторного корпусу (реєстровий №25946285. 1. ААААЛГ170), які розташовані за адресою: м.Донецьк, пр. Комсомольський, 6 а (далі – майно), що знаходиться на балансі Служби автомобільних доріг у Донецькій області (далі – Балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість на 30.09.2013 і становить за незалежною оцінкою 216589 грн.

Майно передається в оренду з метою розміщення офісу. Стан майна на момент укладання договору визначається в акті приймання – передавання з узгодженим висновком балансоутримувача і орендаря. (Розділ 1 договору).

Згідно з п. 2.1. договору передбачено, що орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання майна.

Відповідно до п.3.1 договору, орендна плата визначається на підставі Методитики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку грудень 2013 - 3284,67 грн. Орендна плата за перший місяць оренди - лютий 2014 визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за січень, лютий 2014.

Орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70 % та 30 % щомісяця не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним, відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж. Орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, уключаючи день оплати. У разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання - передавання включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов’язку сплатити заборгованість за орендною платаю, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції, до державного бюджету та балансоутримувачу (п.п. 3.6, 3.7, 3.11 договору).

Орендар зобов’язується своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та балансоутримувачу (у платіжних дорученнях, які оформлює орендар, вказується «призначення платежу» за зразком, який надає орендодавець листом при укладенні договору оренди) (п.5.4. договору).

Відповідно до п. 7.1. договору передбачено, що орендодавець зобов’язується передати орендарю в оренду майно згідно з цим договором за актом приймання передавання майна, який підписується одночасно з цим договором.

Згідно з пунктами 5.12, 10.9 договору оренди, орендар зобов’язався у разі припинення або розірвання цього договору, повернути балансоутримувачу орендоване майно протягом трьох робочих днів в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати балансоутримувачу збитки в разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря. У разі, якщо орендар затримав повернення майна, він несе ризик його випадкового знищення або випадкового пошкодження.

Цей договір укладено строком на 2 роки 360 днів, що діє з 04.02.2014 до 29.01.2017 включно (п. 10.1. договору).

У пункті 10.6 договору оренди сторони обумовили, що чинність цього договору припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено; загибелі орендованого майна; достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням суду; ліквідації орендаря юридичної особи; смерті орендаря (якщо орендарем є фізична особа).

Майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання акту приймання-передачі між орендарем та балансоутримувачем, або особою яку вкаже орендодавець (п.10.10).

Згідно умов п.10.11 договору, якщо орендар не виконує обов’язку щодо повернення майна, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування майном за час прострочення, порядок нарахування та сплати якої передбачено розділом 3 цього договору.

04.02.2014 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області як орендодавець передав, а відповідач як орендар прийняв без заперечень за актом приймання-передавання державне майно – нежитлові вбудовані приміщення загальною площею 51,9 кв.м. третього поверху інженерно – лабораторного корпусу (реєстровий №25946285. 1. ААААЛГ170), які розташовані за адресою: м. Донецьк, пр. Комсомольський, буд. 6а, що знаходиться на балансі Служби автомобільних доріг у Донецькій області, з метою розміщення офісу, відповідно до договору оренди №5976/2014 від 04.02.2014.

Зважаючи на статус сторін та характер правовідносин, останні, згідно з статтями 1-3 Господарського кодексу України регламентуються насамперед його положеннями та положеннями Цивільного кодексу України, Законом України Про оренду державного та комунального майна (далі - Закону) та умовами Договору, укладеного між сторонами.

Договір за своєю правовою природою є договором майнового найму (оренди) і підпадає під правове регулювання норм статей 759-786 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно із статтями 173, 174, 175 Господарського кодексу України, статями 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Як встановлено ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов’язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 759 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Аналогічні норми містяться у статті 283 Господарського кодексу України.

Згідно приписів ч. 1 ст. 283, ч. 3 ст.285 Господарського кодексу України та ст.ст.759, 762 Цивільного кодексу України за користування майном на умовах оренди орендар (наймач) має сплачувати орендну плату.

Орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі (частина третя статті 18 Закону).

Орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі (частини перша та третя статті 19 Закону).

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором, а відповідно до ч. 4 ст. 284 Господарського кодексу України строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Статтею 764 Цивільного кодексу України передбачено, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму (оренди), то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Згідно з ст. 291 Господарського кодексу України договір оренди припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до положень ст.795 Цивільного кодексу України, передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Як вже було встановлено судом, орендодавець передав, а орендар прийняв у тимчасове платне користування нежитлові вбудовані приміщення загальною площею 51,9 кв.м. третього поверху інженерно – лабораторного корпусу (реєстровий №25946285. 1. ААААЛГ170), які розташовані за адресою: м. Донецьк, пр. Комсомольський, буд. 6а. Про такі обставини свідчить наявний в матеріалах справи акт приймання-передавання від 04.02.2014, підписаний сторонами без зауважень (а.с.35).

Отже, підписавши без зауважень акт приймання-передавання від 04.02.2014, відповідач погодився з кількістю та площею об’єкта оренди, що прийнято ним за договором оренди від 04.02.2014 № 5976/2014, з цього моменту почалося обчислення строку договору найму та у відповідача як орендаря виник обов'язок сплати орендної плати за користування таким майном на умовах і в порядку, визначених договором оренди.

Заявою (вих №11-05-00545 від 02.02.2017) Регіональне відділення фонду Державного майна по Донецькій області, на підставі ч.2   ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»   та п. 10.9 договору оренди, повідомив відповідача про припинення договору оренди від 04.02.2014 №96/2014 та висунув вимогу повернути майно з   оренди.

Докази реагування з боку відповідача на таку заяву матеріали справи не містять.

Позивач, як балансоутримувач об"єкта оренди, пред"явив до стягнення з відповідача орендну плату у розмірі 14941,29 грн. за період з 30.04.2014 по 30.11.2014.

В матеріалах справи відсутні і відповідачем не подано суду документального підтвердження здійснення розрахунків з балансоутримувачем за користування об"єктом оренди у порядку і строки, встановлені договором від 04.02.2014 №96/2014.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ст.7 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (у редакції на момент прийняття закону) скасовано на період проведення антитерористичної операції орендну плату за користування державним та комунальним майном суб'єктам господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Згідно преамбули Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» цей Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначений період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014 (14 квітня 2014 року) та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

У відповідності до ч.5 ст.14 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на Кабінет Міністрів України покладено обов'язок у 10-денний строк з дня опублікування вказаного Закону затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року №405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України №1053-р від 30.10.2014 затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до якого включено м. Донецьк, де розташований об’єкт оренди.

05.11.2014 Кабінетом Міністрів України прийнято нове розпорядження №1079-р, яким зупинено дію розпорядження КМУ від 30.10.2014р. №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція».

Розпорядженням Кабінету Міністрів України №1085-р від 07.11.2014 затверджені перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення.

Судом встановлено, що м. Донецьк входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджених розпорядженням Кабінету Міністрів України №1085-р від 07.11.2014.

Таким чином, в силу прямої норми Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» з дня набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014 (14 квітня 2014 року) орендна плата за користування державним майном за договором оренди №5976/2014 від 04.02.2014 не повинна була нараховуватись позивачем.

Отже, встановлені судом обставини свідчать про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Служби автомобільних доріг у Донецькій області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Автодоркомплект» про стягнення орендної плати за період з 30.04.2014 по 30.11.2014 у розмірі 14941,29 грн.

Щодо стягнення з відповідача судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3 ст. 123 ГПК України).

Статтею 129 цього Кодексу визначено порядок розподілу судових витрат. Судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні позовних вимог суд відмовляє позивачу повністю, тому судові витрати покладаються на позивача повністю.

Керуючись статтями 73 - 80, 129, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Служби автомобільних доріг у Донецькій області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Автодоркомплект» про стягнення 14941,29 грн.  - відмовити.

2. Рішення може бути оскаржено до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня підписання повного тексту у порядку, передбаченому Розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

3. Повний текст рішення підписано 08.05.2019.

Суддя                                                                                            Н.В. Величко