ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/2286/16
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі:

головуючого Ярош А.І.,

суддів: Савицького Я.Ф., Колоколова С.І.,

секретар судового засідання: Клименко О.В.,

за участю учасників справи:

від апелянта: не з`явився,

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.02.2019р.

за заявою ОСОБА_1 (вх. №2-663/19 від 12.02.2019р.) про заміну сторони виконавчого провадження в порядку, передбаченому ст. 334 ГПК України,

у справі № 916/2286/16

за позовом публічного акціонерного товариства "Радикал Банк"

до спільного українсько-індійського підприємства „Кораса"

про стягнення 868 369, 68 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 21.02.2019 року у справі №916/2286/16 (суддя Желєзна С.П.) відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 (вх. №2-663/19 від 12.02.2019р.) про заміну сторони виконавчого провадження в порядку, передбаченому ст. 334 ГПК України.

При винесенні ухвали суд першої інстанції дійшов висновку про те, що з матеріалів справи вбачається, що в результаті укладення між ТОВ „Фінансова компанія інвест-кредо" та ОСОБА_1 договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 15.01.2019р. відбулася заміна правонаступника кредитодавця (ТОВ „Фінансова компанія інвест-кредо") на фізичну особу - ОСОБА_1, який не є юридичною особою, а, отже, не може надавати фінансові послуги згідно з наведеними нормами права.

За висновком суду, фізична особа не може бути належним правонаступником кредитодавця у спірних правовідносинах.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся ОСОБА_1 , який просить скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області віл 21.02.2019 року у справі №916/2286/16 та прийняти нову, якою задовольнити заяву в повному обсязі та замінити стягувача ТОВ „Фінансова компанія інвест-кредо" у виконавчому провадженні №53692175 з примусового виконання наказу № 916/2286/16 від 23.12.2016 року про стягнення з СПІЛЬНОГО УКРАЇНСЬКО - ІНДІЙСЬКОГО ПІДПРИЄМСТВА "КОРАСА" на користь ПАТ «Радикал Банк» заборгованості за кредитним договором №КЛ-12885/ 1-980 від 29.07.2014 року, укладеного з ПАТ «Радикал Банком» па його правонаступника ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ).

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт посилається на ст.ст.52, 326, ч. 1 ст. 334 ГПКУ, ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження", зазначає, що процесуальпе правопанаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони у матеріальному правовідношенні її правонаступником). У зв`язку з цим ддя вирішення судом питання про процесуальну заміну сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовілношенпя та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.

Заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступницва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Апелянт зауважує, що матеріали справи не містять документів, які б свідчили про визнання недійсним Договору відступлення права вимоги, укладеного між заявником та попереднім кредитором. Учасники справи також не заперечують факту правомірності укладення цього договору, тому, на думку апелянта, є помилковим посилання суду про неможливість ОСОБА_1 бути правонаступником у даній справі на тій підставі, шо у нього відсутня ліцензія на здійснення фінансових послуг. Зазначене питання не с предметом розгляду цієї справи у межах вирішення питання про наявність підстав для заміни стягувача у виконавчому провадженні.

Крім того, апелянт просить розглядати апеляційну скаргу без його участі.

Ухвалою Південного-західного апеляційного господарського суду від 25.04.19 відкрито апеляційне провадження у справі №916/2286/16 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.02.2019р., та призначено розгляд справи на 21 травня 2019 року о 10:30 год.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

В судове засідання 21.05.2019 представники сторін та апелянта не з`явились, про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги повідомлялись належним чином, що вбачається з рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень.

Підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, сторони повідомлені належним чином про дату, час і місце судового засідання, підстави неявки судом визнаються неповажними. Суд відкладає розгляд справи в разі, якщо неявка представника перешкоджає розгляду справи по суті.

Оскільки явка сторін не визнавалась обов`язковою, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представників сторін та апелянта.

Відповідно до ч.1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ознайомившись з доводами апеляційної скарги, дослідивши обставини та матеріали справи, в тому числі наявні в них докази, відповідність викладених у оскаржуваній ухвалі суду висновків цим обставинам і доказам, а також перевіривши додержання та правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права, колегія суддів доходить наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Одеської області від 25.10.2016р. по даній справі, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 13.12.2016р., позов публічного акціонерного товариства "Радикал Банк" до спільного українсько-індійського підприємства „Кораса" було задоволено, присуджено до стягнення на користь позивача заборгованість по тілу кредиту в загальному розмірі 650 000 грн. 00 коп., проценти за користування кредитом в загальному розмірі 162 880 грн. 22 коп., пеню у загальному розмірі 55 489 грн. 46 коп., судовий збір у розмірі 13 025 грн. 55 коп.

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства "Радикал Банк" обґрунтовані фактом неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе грошових зобов`язань щодо своєчасного повернення кредиту, наданого відповідачу згідно умов договору №КЛ-12885/1-980 на відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії від 29.07.2014р.

23.12.2016р. господарським судом у порядку ст. 117 ГПК України було видано відповідний наказ.

Ухвалою від 26.09.2018р. судом було замінено сторону (стягувача) у виконавчому провадженні при примусовому виконанні наказу від 23.12.2016р. з публічного акціонерного товариства „Радикал Банк" його правонаступником - товариством з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія інвест-кредо" (далі по тексту - ТОВ „Фінансова компанія інвест-кредо").

12.02.2019р. до господарського суду Одеської області від ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1) надійшла заява про заміну стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання наказу суду від 23.12.2016р.

У поданій до господарського суду заяві про заміну сторони виконавчого провадження ОСОБА_1 було вказано, що з огляду на заміну кредитора, існує необхідність здійснити заміну стягувача при примусовому виконанні рішення господарського суду Одеської області від 25.10.2016р. по даній справі з ТОВ „Фінансова компанія інвест-кредо" на ОСОБА_1

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 21.02.2019 року у справі № 916/2286/16 (суддя Желєзна С.П.) відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 (вх. №2-663/19 від 12.02.2019р.) про заміну сторони виконавчого провадження в порядку, передбаченому ст. 334 ГПК України.

При винесенні ухвали суд першої інстанції дійшов висновку про те, що фізична особа не може бути належним правонаступником кредитодавця у спірних правовідносинах, з посиланням на висновки Великої палати Верховного суду у постанові від 11 вересня 2018 року по справі № 909/968/16.

Відповідно до ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Таким чином, оскільки виконання рішення суду є невід`ємною стадією процесу правосуддя, то і заміна сторони на цій стадії може відбуватися не інакше, як на підставах та у порядку, визначеному ГПК України та Законом України "Про виконавче провадження", який регулює умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 334 ГПК України у разі вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження" у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

За приписами ст. 52 ГПК України, у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив. Про заміну або про відмову в заміні учасника справи його правонаступником суд постановляє ухвалу.

Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони у матеріальному правовідношенні її правонаступником). У зв`язку з цим для вирішення судом питання про процесуальну заміну сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.

Отже, процесуальне правонаступництво, передбачене ст. 52 ГПК України, - це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України).

За приписами ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України).

За змістом ст. 512 ЦК України, ст. 378 ЦПК України та ст. 8 Закону № 606-XIV у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Отже, згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Продаж прав вимоги за кредитним договором спричинить зміну кредитора у зобов`язаннях, що узгоджується з приписами ст. 512 ЦК України. При цьому, за приписами ч. 1 ст. 516 ЦК України згода боржника не потрібна.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус як сторони виконавчого провадження. Заміна такої особи належним кредитором проводиться відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження", ст.334 ГПК України за заявою, зокрема, заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Таким чином, передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги (договором цесії) є правонаступництвом, і такий правонаступник кредитора має право звертатись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 334 ГПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

З матеріалів справи вбачається, що 15.01.2019р. між ТОВ „Фінансова компанія інвест-кредо" (Кредитор) та ОСОБА_1 (Новий кредитор) було укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до п. 2.1 якого за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, Кредитор відступає шляхом продажу Новому кредитору належні Кредитору, а Новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги Кредитора до Позичальника та/або Поручителів, зазначених у додатку №1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників за: кредитним договором з усіма договорами про внесення змін та доповнень, що є його невід`ємною частиною і договором поруки з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до нього, укладеного з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за основним договором, надалі за текстом.

Відповідно до п. 2.2 договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 15.01.2019р. за цим договором Новий кредитор з моменту здійснення розрахунків за даним договором у відповідності до розділу 4 даного договору, набуває наступні права кредитора за основними договорами та договором забезпечення: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами та договором забезпечення щодо сплати боржниками грошових коштів у сумах, вказаних у додатку №1 до цього договору та визначених на момент набуття Новим кредитором права вимоги, включаючи право вимагати сплати нарахованих і не сплачених на момент набуття права вимоги процентів, штрафних санкцій, неустойок у розмірах, вказаних у додатку №1 до цього договору, передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань у випадках та на умовах, встановлених основними договорами та договором забезпечення, відшкодування за договором страхування. Розмір прав вимоги, які переходять до Нового кредитора, вказаний у додатку №1 до цього договору. Права кредитора за основними договорами та договором забезпечення переходять до Нового кредитора відповідно до цього договору у обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги.

Згідно з п. 2.3 договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 15.01.2019р. Новий кредитор зобов`язаний повідомити боржників про відступлення права вимоги за основним договором та договором забезпечення протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту набуття права вимоги за відповідним основним договором та договором забезпечення у порядку, передбаченому чинним законодавством, відповідним основним договором та договором забезпечення. Сторони погоджуються, що, відповідно до статті 516 Цивільного кодексу України, Новий кредитор несе ризик настання для нього несприятливих обставин у зв`язку із неповідомленням або несвоєчасним/неналежним повідомленням боржників про відступлення прав вимоги за основним договором та договором забезпечення на підставі цього договору, у зв`язку із чим виконання боржниками зобов`язань за основним договором та договором забезпечення на користь Кредитора, у тому числі надходження на користь Кредитора грошових коштів в рахунок виконання зобов`язань за основним договором та договором забезпечення, до моменту повідомлення відповідного із боржників про відступлення прав вимоги на підставі цього договору вважається належним виконанням відповідним із боржників зобов`язань за основним договором та договором забезпечення. Новий кредитор також погоджується, що Кредитор не відповідає перед Новим кредитором, якщо одержані Новим кредитором від боржників суми за основним договором та договором забезпечення будуть меншими від сум, які очікував отримати від боржників Новий кредитор при укладенні цього договору, в тому числі меншими від сум, зазначених у додатку №1 до цього договору, або сплачених Новим кредитором Кредитору за цим договором.

Положеннями п. 4 договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 15.01.2019р. передбачено, що сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за основним договором відповідно до цього договору Новий кредитор сплачує Кредитору грошові кошти у суму 321 376,00 грн., без ПДВ.

Пунктом 4.1.1 визначено, що ціна договору в повному обсязі сплачена Новим кредитором на момент укладення даного Договору.

З додатку №1 (реєстру договорів, права вимоги з якими відступаються) до договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 15.01.2019р. вбачається, що до ОСОБА_1 перейшло право вимоги за кредитним договором №КЛ-12885/1-980 від 29.07.2014р. з усіма договорами про внесення змін та доповнень, додатковими угодами і додатками до нього, що є його невід`ємною частиною, позичальником за яким виступає спільне українсько-індійське підприємство „Кораса"; розмір прав вимоги, які переходять до Нового кредитора, складає 1 410 033,93 грн., з яких прострочена заборгованість щодо повернення кредиту у розмірі - 650 000,00 грн., прострочені нараховані проценти у розмірі 558 814,95 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 150 256,75 грн., пеня за несвоєчасне погашення процентів - 50 953,23 грн.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що надання правової оцінки договору про відступлення права вимоги не є виходом за межі поданої фізичною особою заяви, оскільки для встановлення наявності підстав для здійснення процесуального правонаступництва необхідно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника.

При цьому, слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме кредитне зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

З цих підстав, відхиляються доводи апелянта про те, що матеріали справи не містять документів, які б свідчили про визнання недійсним Договору відступлення права вимоги, укладеного між заявником та позивачем у справі, викладені в постанові Верховного суду від 20.02.2019р. у справі №910/16109/14, зазначене питання не є предметом розгляду цієї справи у межах вирішення питання про наявність підстав для заміни стягувача у виконавчому провадженні.

Як вже було зазначене вище, судова колегія вважає, що для встановлення наявності підстав для здійснення процесуального правонаступництва необхідно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника, що неможливо без надання оцінки правової природи зазначеного договору про відступлення прав вимоги.

Надаючи оцінку договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 15.01.2019р., укладеного між ТОВ „Фінансова компанія інвест-кредо" та ОСОБА_1 судова колегія доходить наступних висновків.

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.

Згідно з частиною першою статті 1084 Цивільного кодексу України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.

В результаті укладення між ТОВ „Фінансова компанія інвест-кредо" та ОСОБА_1 договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 15.01.2019р. відбулася заміна правонаступника кредитодавця (ТОВ „Фінансова компанія інвест-кредо") на фізичну особу - ОСОБА_1,який не є юридичною особою.

Уклавши договір відступлення права вимоги за кредитним договором банк отримав фінансування у розмірі 321 376,00 грн, а ОСОБА_1 , набув право вимоги за кредитним договором №КЛ-12885/1-980 від 29.07.2014р. на загальну суму 1 410 033,93 грн. (а.с.137 зв.с.).

Таким чином, судова колегія, враховуючи положення статей 1077, 1078 Цивільного кодексу України, правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 909/968/16 щодо характерних ознак договору факторингу, доходить висновку про те, що договір про відступлення права вимоги від 15.01.2019 року за своєю правовою природою (незважаючи на його назву як договір про відступлення права вимоги та п.1.2 договору) є договором факторингу, оскільки розмір відступленої первісним кредитором за договором грошової вимоги перевищує ціну її відступлення та така різниця між сумою відступленої грошової вимоги і вартістю її придбання новим кредитором є дисконтом.

Цесія (уступка права вимоги) є одним з обов`язкових елементів відносин факторингу.

Проте, сама по собі назва оспорюваного у даній справі договору не змінює його правової природи.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими особами є банк або інша фінансова установа, перелік яких є вичерпним.

У статті 350 Господарського кодексу України зазначено, що фактором може бути лише банк, разом з тим, у пункті 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", норми якого є спеціальними, вказано, що фінансовими установами є банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди й компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо передбачених законом, - інших послуг (операцій), пов`язаних із наданням фінансових послуг. У частинах першій, другій статті 7 Закону зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ.

У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.

Отже, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових установ.

У п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" від 12.07.2001 № 2664-III (з наступними змінами та доповненнями) вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не є юридичною особою, яка відноситься до фінансових установ або банку, не включений до Державного реєстру фінансових установ, отже, не може надавати фінансові послуги згідно з наведеними нормами права.

Таким чином, фізична особа не може бути належним правонаступником кредитодавця у спірних правовідносинах, і укладений договір не може змінити імперативні приписи законодавства.

Аналогічної правової позиції притримується Верховний суд, що викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018р. у справі №909/968/16/, у постановах Верховного суду у складі Касаційного господарського суду від 16.10.2018 по справі № 923/151/17, від 09 жовтня 2018 року у справі № 916/2005/17.

Крім того, пунктом 2.2 договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 15.01.2019р. передбачено, що за цим договором Новий кредитор набуває права кредитора з моменту здійснення розрахунків за даним договором у відповідності до розділу 4 даного договору.

Проте, судова колегія критично оцінює п.4.1.1 договору про те, що ціна договору в повному обсязі сплачена новим кредитором на момент укладення договору, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів у підтвердження обставин здійснення повної оплати банку за Договором відступлення права вимоги, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання ним своїх зобов`язань за договором.

Доводи апеляційної скарги не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції.

Підсумовуючи вищенаведене, оскільки доводи апеляційної скарги, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, судова колегія доходить висновку про законність оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, обґрунтованість, дотримання норм матеріального та процесуального права при її ухваленні, що є підставою для залишення ухвали без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 233-235, 269, 270, п.1.ч.1 ст.275, 281-284, 334 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.02.2019р. у справі № 916/2286/16 залишити без змін.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 23.05.2019

Головуючий суддя А.І. Ярош

Суддя С.І. Колоколов

Суддя Я.Ф. Савицький