СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2019 р. Справа № 917/210/19

Cхідний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого (доповідача): судді: Стойка О.В. Попков Д.О., Пушай В.І.
розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Книш І.В. с.Яреськи, Полтавська область

на рішення господарського суду Полтавської області
від05.04.2019р.
у справі № 917/210/19 (суддя Пушко І.І.)
за позовом: до відповідача: Керівника Харківської місцевої прокуратури №1 м.Харків в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті м.Київ Фізичної особи-підприємця Книш І.В. с.Яреськи, Полтавська область
простягнення 29 075, 10 грн.
В С Т А Н ОВ И В:

У січні 2019 року до господарського суду звернувся Керівник Харківської місцевої прокуратури №1 м.Харків (далі- Пррокурор) в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті м.Київ (далі - Позивач) з позовом до Фізичної особи-підприємця Книш І.В. с.Яреськи, Полтавська область (далі - Відповідач) про стягнення 29 075, 10 грн. плати за проїзд великогабаритного транспортного засобу автомобільними дорогами загального користування, вагові параметри якого перевищують нормативні.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 05.04.2019 позовні вимоги - задоволені повністю.

Відповідач, не погодившись з прийнятим рішенням, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить спірне рішення господарського суду скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права України, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Cкаржник вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням вимог чинного законодавства та дійшов помилкового висновку щодо доведеності та обґрунтованості позовних вимог. Зокрема, доводи апеляційної скарги зводяться до:

- відсутності у Прокурора підстав для звернення до суду з даним позовом в інтересах Укртрансбезпеки, оскільки належним позивачем повинен бути Укравтодор як власник автомобільних доріг загального користування;

- неналежності засобу вимірювальної техніки, що підлягало оцінці судом у даній справі;

- відсутності встановленого законом обов`язку у Відповідача вносити плату за проїзд на користь бюджету України, оскільки, на думку скаржника, чинне законодавство не містить положень про наявність такої адміністративної послуги чи дозвільного документу як погодження маршруту Укравтодором, обов`язку перевізника здійснити оплатити за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортними засобами, вагові чи габаритні параметри яких перевищують нормативні та такої відповідальності як збільшення розміру плати за проїзд, що суперечить положенням ст.ст. 58 та 92 Конституції України;

- помилкового віднесення плати за проїзд до складу збитків, відсутність причинно-наслідкового зв`язку.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.04.2019р. у справі № 917/210/19 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Книш І.В. с. Яреськи, Полтавська область на рішення господарського суду Полтавської області від 05.04.2019 та встановлено строк учасникам справи для надання до Східного апеляційного господарського суду відзиву на апеляційну скаргу з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи. Вказаною ухвалою також повідомлено учасників справи про розгляд апеляційної скарги без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) в світлі ч.10 ст.270 цього Кодексу, оскільки ціна позову в означеній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Інших клопотань від учасників справи не надходило.

За таких обставин, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без виклику учасників справи.

На адресу суду від Прокурора надійшов відзив на позов, за змістом якого останній заперечив проти доводів апеляційної скарги, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим. Зокрема, зазначив про правомірне звернення до суду в особі Державної служби України з безпеки на транспорті, оскільки Укртрансбезпека та її територіальні органи не наділені повноваженнями для самостійного звернення до суду, а також про відповідність здійсненого розрахунку вимогам чинного законодавства.

Враховуючи положення ч.ч.13, 14 ст.8 ГПК України, фіксація розгляду апеляційної скарги у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) не здійснюється.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Рішенням господарського суду в межах даної справи встановлені наступні обставини:

- проведення співробітниками Управління Укртрансбезпеки у Харківській області перевірки габаритно-вагового контролю транспортних засобів на автодорозі М-03 Київ-Харків вантажного автомобіля (спеціалізованого вантажного сідлового тягача-Е) DAF 95 ХF 430 (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) та напівпричепу (спеціалізованого напівпричіпу н/пр-платформа-Е) BLUMHARDT SAL 40.24-135Е (реєстраційний номер НОМЕР_2 ), який здійснював перевезення по маршруту смт. Решетилівка - м. Харків та виявлено факт перевезення вантажу із перевищенням вагових обмежень, про що складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 0010207 від 11.05.2018, довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю № 0023207 від 11.05.2018 року, видано чек зважування № 11243 від 11.05.2018, та складено розрахунок (а.с. 25-28);

- належності вантажного автомобіля (спеціалізованого вантажного сідлового тягача-Е) DAF 95 ХF 430 (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) та напівпричепу (спеціалізованого напівпричіпу н/пр-платформа-Е) BLUMHARDT SAL 40.24-135Е (реєстраційний номер НОМЕР_2 ) Відповідачу, що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів СХМ 694647 та СХК 514613 (а.с. 34);

- проведення зважування автомобіля та габаритно-вагового контролю за результатами якого встановлено, що перевезення вантажу здійснювалось з перевищенням нормативних вагових обмежень, оскільки загальна вага транспорту склала 49 600 кг при фактично допустимій 40 000 кг.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Прокурор, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилався на наявність правопорушення Відповідачем, яке полягає у руйнуванні автомобільних доріг загального користування, внаслідок чого державі причинено матеріальні збитки у розмірі 29075,10 грн. Наведене стало підставою для звернення з позовом про стягнення з Відповідача в судовому порядку в дохід Державного бюджету України плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом, що є гривневим еквівалентом 934,56 євро.

Позивач підтримав заявлені позовні вимоги.

Відповідач у суді першої інстанції заперечував з підстав, викладених у відзиві. В обґрунтування своєї позиції посилався на необґрунтованість здійсненого розрахунку плати за проїзд, яка є ціною позову, в частині застосування ставки 0,84 євро, а не 0,42 євро за кілометр, а також на те, що засоби вимірювальної техніки, якими зафіксовані вагові параметри транспортного засобу, не призначені для зважування у русі, що суперечить п. 9 Вимог до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування.

Рішення обґрунтовано доведеністю позовних вимог.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими з огляду на наступне.

Щодо доводів скаржника, що прокурор не мав процесуальної дієздатності на звернення до суду з даним позовом, суд бере до уваги наступне.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1311 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Закон України "Про прокуратуру" визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Згідно з частинами 3, 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Генеральної прокуратури України або регіональної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора України або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції.

Аналізуючи зазначені вище положення, слід дійти висновку, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Підставою для звернення з даним позовом до суду прокурором вказано те, що наслідком несплати коштів є ненадходження коштів до Державного бюджету України, що, на думку заступника керівника Харківської місцевої прокуратури №1, суттєво порушує інтереси держави, а тому є підстави для звернення до суду з позовом на захист інтересів держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті.

В той же час, пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 103, установлено, що Укртрансбезпека є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Згідно з підпунктами 15, 27 пункту 5 зазначеного Положення Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює: габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

З наведеного вбачається, що Укртрансбезпека та її територіальні органи виконують функції габаритно-вагового контролю транспортних засобів та нараховують відповідну плату за перевищення нормативів допустимої ваги транспортного засобу.

Отже, нормами чинного законодавства визначені повноваження Укртрансбезпеки щодо контролю за рухом транспортних засобів з перевищенням габаритно-вагових параметрів, а також порядок здійснення такого контролю.

Втім, повноваження Укртрансбезпеки щодо плати за проїзд великовагових транспортних засобів обмежуються лише нарахуванням такої плати.

За таких обставин, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що в даному випадку прокурор правомірно звернувся до суду в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті та належним чином обґрунтовано порушення інтересів держави, необхідність їх захисту та неналежного здійснення.

Також, вказаним спростовуються твердження апелянта про те, що з даним позовом до суду мав звертатися Укравтодор.

Щодо обґрунтованості та законності розрахунку позовних вимог, судова колегія зазначає наступне.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України "Про автомобільний транспорт", відповідно до частини 12 статті 6 якого державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Частиною 2 статті 29 Закону України "Про дорожній рух" передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 28 Порядку "Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007р. (далі - Порядок 879) плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Методику розрахунку плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту визначено пунктом 30 Порядку № 879.

Відповідно до пункту 31.1 Порядку №879 якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі.

У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням.

Згідно з пунктом 21 Порядку № 879 у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування. Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 р. передбачено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь -11т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11т, здвоєні осі - 18 т, строєні -24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Також, пунктами 26, 27 Порядку № 879 передбачено, що кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до державного бюджету в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

Згідно до вимог ч.1 ст. 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 225 Господарського кодексу України, законом щодо окремих видів господарських зобов`язань може бути встановлено обмежену відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язань.

При визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов`язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків.

Як вбачається з матеріалів справи, перевищення осьового навантаження автомобіля Відповідача склало 9 600тон, відтак Позивачем правомірно нараховано суму відшкодування у потрійному розмірі, яка за офіційним курсом гривні до євро станом на момент вчинення правопорушення (тобто, станом на 11.05.2018) складала 29 075,10 грн.

Отже за своєю правовою природою спірна плата є збитками, проте її розмір та підстави стягнення визначені спеціальним законодавством. Зазначені підстави стягнення спірної суми докладно викладені в рішенні суду першої інстанції, межі розміру відповідають межам заявлених позовних вимог.

Крім того, згідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, наведеній у постанові від 06.06.2018 у справі № 820/1203/17 за своєю правовою природою плата за проїзд великоваговим транспортним засобом є не штрафною санкцією, а сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування.

Отже доводи апеляційної скарги в цій частині також є безпідставними.

Перевіривши розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту № 0010207 від 11.05.2018р., судовою колегією встановлено, що він є арифметично вірним.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при проведенні габаритно-вагового контролю, складання відповідної довідки, акта про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, здійсненні розрахунку плати за проїзд, посадові особи управління Укртрансбезпеки у Харківській області діяли на підставі та у спосіб, встановлений чинним законодавством, а також з дотриманням вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим заявлені позовні вимоги є обґрунтованими.

При цьому, дії Управління Укртрансбезпеки у Харківській області щодо фіксування правопорушення та нарахування суми плати за проїзд великовагового транспортного засобу автомобільними дорогами загального користування у розмірі 934,56 євро, нарахованої згідно з Актом № 0010207 від 11.05.2018 року про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, Відповідачем в адміністративному і судовому порядку не оскаржувались.

Твердження скаржника про відсутність встановленого законом обов`язку Відповідача внести плату за проїзд на користь бюджету України, також відхиляються судом, оскільки обов`язок Відповідача внести плату за проїзд на користь бюджету України, передбачено п. 26 Порядку № 879 від 27.06.2007; Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 містять окремий розділ Порядок погодження маршрутів; обов`язок перевізника здійснити оплату за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортними засобами, вагові чи габаритні параметри яких перевищують нормативні та збільшення розміру плати за проїзд врегульовано також Порядком № 879 від 27.06.2007, який є чинним та жодним чином не суперечить положенням Конституції України.

Посилання скаржника на неналежність засобу вимірювальної техніки та порушення вимог п. 9 Вимог до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України 28.07.2016 № 255, 1, яким встановлено, що вагове обладнання повинно забезпечувати поосьове зважування у русі, в той час, як засіб вимірювальної техніки, яким здійснювалось зважування, призначений для зважування в статиці є необґрунтованим, оскільки ані Порядок № 879, ані Вимоги до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування № 225 не містять заборони використання під час здійснення габаритно-вагового контролю зважувального обладнання, яке забезпечує статичне зважування, за умови, якщо таке обладнання пройшло періодичну повірку (метрологічну атестацію) та перебуває у справному стані.

В матеріалах справи також наявне свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 34-00/883 від 02.04.2018 (чинне до 02.04.2019), що підтверджує справність та належність обладнання, яким здійснювався габаритно-ваговий контроль 11.05.2018.

Таким чином, Відповідачем не надано доказів, які б спростували результати габаритно-вагового контролю.

Крім того, доводи апеляційної скарги, які є аналогійними відзиву на позов, також були детально висвітлені та спростовані судом першої інстанції при розгляді справи, з підставами для відмови у яких погоджується суд апеляційної інстанції.

Будь - яких інших доводів, апелянтом не наведено.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду Полтавської області від 05.04.2019 у справі № 917/210/19 ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на Відповідача.

Керуючись ст.ст. 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Книш І.В. с.Яреськи, Полтавська область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 05.04.2019 у справі № 917/210/19- залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції - покласти на Фізичну особу- підприємця Книш І. В. с.Яреськи, Полтавська область.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 24.05.2019

Головуючий суддя О.В. Стойка

Суддя Д.О. Попков

Суддя В.І. Пушай