ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"21" травня 2019 р. м. Рівне

Справа № 918/336/19

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Політики Н.А., розглянувши матеріали позовної заяви заступника керівника Рівненської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Управління Західного офісу Держаудитслужби в Рівненській області до Комунального закладу "Клеванська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІ ступенів" Рівненської обласної ради,

фізичної особи-підприємця Перехрест Галини Андріївни

про визнання недійсними договорів поставки товарів на загальну суму 351 000 грн 00 коп.,

ВСТАНОВИВ:

16 травня 2019 року заступник керівника Рівненської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Управління Західного офісу Держаудитслужби в Рівненській області звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Комунального закладу "Клеванська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІ ступенів" Рівненської обласної ради, фізичної особи-підприємця Перехрест Галини Андріївни про визнання недійсними договорів поставки товарів на загальну суму 351 000 грн 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано порушенням вимог чинного законодавства, зокрема Закону України "Про публічні закупівлі" при укладенні оспорюваних договорів, а саме не визначенням у договорах конкретного найменування (асортименту) предмету закупівлі, його кількості та вартості одиниці продукції.

Відповідно до приписів Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), позовна заява повинна відповідати формі та змісту, встановленим розділом VІІІ цього Кодексу.

За правилами господарського процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати статтям 162, 164 ГПК України, а також вимогам статті 172 цього Кодексу.

При цьому, розглянувши подану заступником керівника Рівненської місцевої прокуратури позовну заяву та додані до неї документи, суд дійшов висновку про повернення її заявнику, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно зі ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Статтею 19 Конституції України унормовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом (п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України).

У контексті викладеного необхідно враховувати і рішення Конституційного Суду України про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді № 3-рп/99 від 08.04.1999 р.

Так, Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави", визначив, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорон землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (ч. 3 мотивувальної частини названого рішення Конституційного Суду України).

Із урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (ч. 4 мотивувальної частини вищевказаного рішення Конституційного Суду України).

Разом з тим, Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005 р., заява № 61517/00, п. 27).

У рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 р. № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

За приписами ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Частинами 3, 4, 5 статті 53 ГПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Аналіз частин 3, 4 статті 53 ГПК України у взаємозв`язку з частиною 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави вважати, що участь прокурора в судовому процесі в господарських судах стає можливою за умови, крім іншого, обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме - нездійснення або неналежного здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтвердження відсутності такого органу.

Отже, відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

Перший виключний випадок передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак, підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Виходячи з викладеного, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. При цьому, в кожному конкретному випадку прокурор при зверненні до суду з позовом повинен довести існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави.

При цьому, прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень для захисту інтересів держави.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні сторону, відповідного суб`єкта владних повноважень, який відсутній або всупереч вимог закону не здійснює захисту чи робить це неналежно.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 р. № 43, Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Згідно з п. 4 Положення Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань здійснює контроль за дотриманням законодавства про державні закупівлі.

Крім того, статтею 7 Закону України "Про публічні закупівлі" органи Держаудитслужби визначено серед суб`єктів, що реалізують державну політику у сфері публічних закупівель.

Для виконання покладених завдань, органи Держаудитслужби наділені повноваженнями, зокрема, щодо звернення до суду із позовами на захист інтересів держави.

Отже, Управління Західного офісу Держаудитслужби в Рівненській області є органом, уповноваженим державою на здійснення повноважень у спірних правовідносинах.

При цьому, прокурором не доведено причин неможливості здійснення позивачем, який є самостійною юридичною особою з відповідною процесуальною дієздатністю, захисту інтересів держави у судовому порядку; не наведено доказів того, що Управління Західного офісу Держаудитслужби в Рівненській області не може чи не бажає здійснювати захист інтересів держави та звертатись до суду з відповідним позовом. Сама по собі обставина не звернення позивача з позовом протягом певного періоду не свідчить про неналежне виконання таким органом функцій із захисту інтересів держави. До того ж, матеріали позовної заяви не містять належних та допустимих доказів того, що визначений прокурором орган - Управління Західного офісу Держаудитслужби в Рівненській області знав про допущені порушення, усвідомлював порушення інтересів держави, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

Відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Тобто, виходячи зі змісту даної норми, наявність належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів попереднього звернення прокурора до відповідного суб`єкта владних повноважень є обов`язковою умовою, за якої можливий судовий розгляд позову прокурора, і виключно у разі її дотримання прокурор набуває відповідних процесуальних повноважень (процесуальної дієздатності).

До позовної заяви прокурором додане повідомлення від 13.05.2019 року № 33/4080вих.19 заступника керівника Рівненської місцевої прокуратури, адресоване Управлінню Західного офісу Держаудитслужби в Рівненській області, яким повідомлено позивача про те, що Рівненською місцевою прокуратурою в ході здійснення моніторингу веб-порталу державних закупівель на сайті "Prozzoro" встановлено, що Комунальним закладом "Клеванська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІ ступенів" Рівненської обласної ради у системі публічних закупівель Prozzoro опубліковано звіти про укладені договори: - № UA-2019-01-21-000680-с за предметом закупівлі "сир м`який та сир твердий" у кількості 595 кг та 250 кг відповідно на суму 113 000 грн; - № UA-2019-01-21-000878-с за предметом закупівлі "пастеризоване молоко та згущене молоко" у кількості 5357 л та 250 шт. відповідно на суму 128 000 грн; - № UA-2019-01-25-000649-с за предметом закупівлі "вершкове масло" у кількості 578 кг на суму 110 000 грн. Загальна сума за вищевказаними звітами про укладені договори становить 351 000 грн. Разом з тим, до кожного із звітів долучено електронний документ - договір поставки, а саме: - договір поставки № 3 від 21.01.2019 (закупівля сиру м`якого та сиру твердого); - договір поставки № 4 від 21.01.2019 (закупівля пастеризованого молока та згущеного молока); - договір поставки № 12 від 25.01.2019 (закупівля вершкового масла). Вказані договори укладені між Комунальним закладом "Клеванська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІ ступенів" Рівненської обласної ради в особі директора ОСОБА_1 та підприємцем Перехрест Галиною Андріївною та є ідентичними за змістом. Однак, за результатами вивчення спірних договорів місцевою прокуратурою встановлено, що дані договори укладено з порушенням норм чинного діючого законодавства України, у зв`язку з чим Рівненська місцева прокуратура вбачає підстави для пред`явлення позову до суду в інтересах держави про визнання вищевказаних договорів недійсними.

Однак, не чекаючи відповіді або реагування Управління Західного офісу Держаудитслужби в Рівненській області на повідомлення, заступник керівника Рівненської місцевої прокуратури вже 16 травня 2019 року звернувся з даним позовом до Господарського суду Рівненської області.

Отже, саме лише посилання прокурора у позовній заяві на те, що орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, не здійснює відповідні повноваження щодо захисту державних інтересів, не є достатніми для прийняття судом рішення в такому спорі по суті, оскільки за змістом абз. 2 ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва, надання належних та допустимих доказів відповідно до вимог процесуального закону.

З огляду на викладене, прокурором не доведено необхідності захисту інтересів держави саме прокурором, а також не обґрунтовано підстави звернення до суду від імені суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, з наданням необхідних доказів, які б підтверджували наявність підстав, передбачених статтею 23 Закону України "Про прокуратуру".

При цьому, судом враховано правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладену у постанові від 07.12.2018 р. у справі № 924/1256/17 щодо обґрунтування прокурором підстав для представництва інтересів держави у суді, правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 23.01.2019 р. у справі № 920/331/18 та від 29.01.2019 р. у справі № 913/176/18 щодо безпідставності звернення прокурора до суду в інтересах держави в особі відповідних органів.

Як зазначалося раніше, за приписами ч. 4 ст. 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 174 ГПК України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи у разі, якщо відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про повернення позовної заяви і доданих до неї документів заступнику керівника Рівненської місцевої прокуратури.

Керуючись ст. ст. 53, 174, 234, 235 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву і додані до неї документи повернути заступнику керівника Рівненської місцевої прокуратури.

Ухвала згідно частини 2 статті 235 ГПК України підписана та набрала законної сили 21 травня 2019 року та відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня набрання нею законної сили.

Суддя Політика Н.А.