ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2019 р. Справа№ 927/856/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Руденко М.А.

при секретарі: Петрик М.О.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явились;

від відповідача: Руденок П.С.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівська маслосирбаза"

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 09.01.2019

у справі № 927/856/18 (суддя - Романенко А. В.)

за позовом ОСОБА_1 , учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівська маслосирбаза"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівська маслосирбаза"

про визнання недійсними рішень загальних зборів учасників товариства

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 , як учасник Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівська маслосирбаза" звернулась до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівська маслосирбаза" про визнання недійсними рішень загальних зборів учасників товариства від 16.06.2002 в частині ухвалення рішення про продаж приміщення загальною площею 178,5 кв.м. та від 21.08.2003 в частині ухвалення рішення про продаж приміщення загальною площею 881,7 кв.м., вартістю 47845грн, оформлені протоколами від 16.06.2002 (п. 3) та від 21.08.2003 (п. 3).

Обґрунтовуючи позов позивач зазначає, що вона не була повідомлена та не приймала участі у загальних зборах учасників Товариства, проведених 16.06.2002 та 21.08.2003, де були вирішені питання щодо продажу майна, що входило до статутного фонду Товариства. Протоколи засідання загальних зборів, на яких прийняті оскаржувані рішення, відсутні у реєстраційній справі Товариства, що на думку позивачки свідчить про те, що вказані збори не проводилися взагалі, а зазначені протоколи сфальсифіковані, оскільки зі змісту витягів із них (наявних в матеріалах справи) взагалі неможливо встановити хто саме з учасників Товариства був присутній та відповідно дослідити повноважність таких зборів (встановити наявність кворуму для прийняття оскаржуваних рішень).

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 09.01.2019 у справі № 927/856/18 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що позивачем не було доведено факту порушення її прав внаслідок прийняття загальними зборами учасників Товариства рішень від 16.06.2002 та від 21.08.2003 з третього питання порядку денного, а саме щодо відчуження належного Товариству нерухомого майна, оскільки факт відсутності (присутності) позивача на вказаних загальних зборах учасників Товариства не впливає на зміст прийнятих рішень із зазначених питань.

В той же час, відсутність оригіналів протоколів загальних зборів учасників ТОВ "Чернігівська маслосирбаза", якими оформлені рішення від 16.06.2002 та від 21.08.2003, прийняті за результатами проведення загальних зборів учасників, суд першої інстанції визнав достатньою правовою підставою для визнання таких рішень недійсними.

Однак, у зв`язку з пропуском позивачем встановленого статтею 257 ЦК України трирічного строку позовної давності, про застосування наслідків якої заявлено відповідачем у відзиві на позов, судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області у справі № 927/856/18 від 09.01.2019 та ухвалити нове, яким визнати недійсним рішення загальних зборів засновників Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівська маслосирбаза" від 16.06.2002 в частині ухвалення рішення про продаж приміщення загальною площею 178,5 кв. м. та від 21.08.2003 в частині ухвалення рішення про продаж приміщення загальною площею 881,7 кв.м.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення ухвалене з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказував, що судом першої інстанції не було враховано, що про оскаржувані рішення позивачу стало відомо лише 11.09.2018, тобто після винесення рішення у справі № 751/1308/18, а тому останній звернувся з даним позовом до суду в межах строків позовної давності, в той час як судом не було перевірено, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення свого права. Також, на думку апелянта, висновок суду першої інстанції щодо недостатності голосів позивача для зміни винесеного рішення не відповідає судовій практиці Верховного Суду.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 927/856/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М. А. - головуюча суддя; судді - Руденко М. А., Пономаренко Є. Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2019 відкрито апеляційне провадження у справі № 927/856/18 та призначено справу до розгляду на 24.04.2019.

У судовому засіданні 24.04.2019 було оголошено перерву до 15.05.2019.

Крім того, ухвалою суду від 24.04.2019, яка занесена до протоколу судового засідання, було запропоновано позивачу надати суду апеляційної інстанції реєстраційну справу Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівська маслосирбаза".

Позиції учасників справи

23.04.2019 через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідач, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, вказав, що рішення суду першої інстанції є вірним та законним, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Явка представників сторін

Представник позивача у судове засідання 15.05.2019 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час і місце розгляду справи представники сторін були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки сторони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, в матеріалах справи міститься відзив відповідача на апеляційну скаргу, явка сторін не визнавалася обов`язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, Північний апеляційний господарський суд дійшов до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті в судовому засіданні 15.05.2019 за відсутності представника позивача.

У судовому засіданні 15.05.2019 відповідач проти апеляційної скарги заперечував, рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , станом на 16.06.2002 та 21.08.2003, входила до складу учасників ТОВ "Чернігівська маслосирбаза" та мала частку у його статутному фонді - 0,469%, розмір її внеску до статутного фонду відповідача становив 3 863,08 грн, про що зазначено в п. 5.4 Статуту ТОВ "Чернігівська маслосирбаза", затвердженого протоколом від 03.11.1999 за № 1 зборів засновників ТОВ "Чернігівська маслосирбаза".

Виходячи з даних ЄДРПОУ, позивач - ОСОБА_1 до цього часу залишається учасником ТОВ "Чернігівська маслосирбаза", та відповідно володіє корпоративними правами Товариства, що сторонами в процесі розгляду даної справи не заперечувалось.

16.06.2002 відбулись загальні збори засновників ТОВ "Чернігівська маслосирбаза", на порядок денний яких було винесено питання щодо продажу приміщення загальною площею 178,5 кв.м. (питання 3 порядку денного). За результатом зазначених зборів прийнято рішення про продаж приміщення загальною площею 178,5 кв.м., враховуючи необхідність коштів для закупівлі сировини та налагодження виробничого процесу Товариства.

Також, 21.08.2003 відбулись загальні збори засновників ТОВ "Чернігівська маслосирбаза", на порядок денний яких було винесено питання щодо продажу приміщення нежитлової будівлі загальною площею 881,7 кв.м. (питання 3 порядку денного). За результатом зазначених зборів прийнято рішення про продаж приміщення загальною площею 881,7 кв.м. вартістю 47 845 грн, враховуючи необхідність коштів для закупівлі сировини та налагодження виробничого процесу Товариства.

Обґрунтовуючи заявлений позов, ОСОБА_1 , як учасник Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівська маслосирбаза" зазначила, що відповідачем порушено її корпоративні права на участь в управлінні Товариством внаслідок неповідомлення її особисто про скликання 16.06.2002 та 21.08.2003 загальних зборів учасників Товариства та недоведенням до неї інформації про відчуження нерухомого майна, що входило до статутного фонду Товариства. Вказала на неповідомлення її про скликання таких зборів та інших учасників Товариства, зокрема: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5, про що свідчать заяви зазначених осіб в якості свідків, що додані до матеріалів справи. За твердженням позивачки, під час скликання та проведення 16.06.2002 та 21.08.2003 загальних зборів учасників Товариства, були порушені вимоги статей 10, 41, 53, 59, 60, 62 Закону України "Про господарські товариства", п.п. 5.7, 7.2.5.2, 7.2.5.14, 7.2.8, 7.2.9 Статуту Товариства. Одночасно позивачка ставить під сумнів як правомочність таких зборів, так і сам факт їх проведення.

Спір у справі стосується питання визнання недійсним рішень загальних зборів засновників ТОВ "Чернігівська маслосирбаза", оформлених протоколами від 16.06.2002 та від 21.08.2003.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із положеннями статті 98 Цивільного кодексу України рішення загальних зборів може бути оскаржене учасником товариства до суду.

Відповідно до положень ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову.

Згідно із ч. 1 ст. 140 ЦК України, товариством з обмеженою відповідальністю є засноване одним або кількома особами товариство, статутний капітал якого поділений на частки, розмір яких встановлюється статутом.

Частиною першою статті 50 Закону України "Про господарські товариства" (тут і далі в редакції станом на момент прийняття оскаржуваних рішень) встановлено, що товариством з обмеженою відповідальністю визнається товариство, що має статутний капітал, розділений на частки, розмір яких визначається установчими документами.

Згідно з частиною 3 статті 167 Господарського кодексу України корпоративними відносинами є відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав. При цьому, корпоративними правами, в силу ч. 1 цієї норми, є права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Статтею 10 Закону України "Про господарські товариства" встановлено, що учасники товариства мають право: брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком випадків, передбачених цим Законом (а); брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди) (б); вийти в установленому порядку з товариства (в); одержувати інформацію про діяльність товариства (г). При цьому на вимогу учасника товариство зобов`язане надавати йому для ознайомлення річні баланси, звіти товариства про його діяльність, протоколи зборів. Учасники можуть мати також інші права, передбачені законодавством і установчими документами товариства.

Частиною 1 статті 23 Закону України "Про господарські товариства" передбачено, що управління товариством здійснюють його органи, склад і порядок обрання (призначення) яких здійснюється відповідно до виду товариства.

Згідно з ч. 1 ст. 145 ЦК України та ч. 1 ст. 58 Закону України "Про господарські товариства" вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників.

Пунктом 7.2 статуту Товариства визначено, що вищим органом товариства є загальні збори учасників.

Частиною 5 статті 61 Закону України "Про господарські товариства" встановлено, що про проведення загальних зборів товариства учасники повідомляються передбаченим статутом способом з зазначенням часу і місця проведення зборів та порядку денного. Повідомлення повинно бути зроблено не менш як за 30 днів до скликання загальних зборів.

Пунктом 7.2.8. Статуту ТОВ "Чернігівська маслосирбаза" передбачено, що про проведення зборів учасників, з зазначенням часу і місця проведення зборів, та порядку денного зборів учасники повідомляються письмово. Повідомлення повинно бути зроблено не менш як за 30 днів до скликання зборів учасників.

Так, в матеріалах справи відсутні належні докази повідомлення ОСОБА_1 , як учасника ТОВ "Чернігівська маслосирбаза", про проведення 16.06.2002 та 21.08.2003 загальних зборів засновників Товариства, та про її обізнаність з переліком питань, що мали бути вирішенні за результатами таких зборів, у тому числі щодо відчуження нерухомого майна, що входило до статутного фонду Товариства.

Крім того, виходячи зі змісту статей 59, 60, 61 Закону України "Про господарські товариства", у редакції діючій на момент прийняття оскаржуваних рішень, безумовними підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю, у зв`язку з прямою вказівкою закону, є: прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення; прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного загальних зборів товариства, на розгляд яких не було отримано згоди всіх учасників товариства, присутніх на зборах; відсутність протоколу загальних зборів учасників товариства (частина шоста статті 60 Закону України "Про господарські товариства"). Наведене узгоджується з приписами п. 18. Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2008 за № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" та п. 2.13. Постанови Пленуму ВГСУ від 25.02.2016 за № 4 "Про деякі питання практики вирішення корпоративних спорів".

Частиною 5 статті 60 Закону України "Про господарські товариства" (у редакції чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень) передбачено, що голова зборів товариства організує ведення протоколу. Книга протоколів має бути у будь-який час надана учасникам товариства.

Відтак, протокол загальних зборів учасників товариства є основним (єдиним) документом, що фіксує порядок проведення загальних зборів учасників. Саме протоколом оформлюються прийняті рішення за результатом проведення загальних зборів учасників товариства, при цьому, вказаний документ має зберігатись у товариства безстроково, враховуючи що у будь-який час учасник товариства має право ознайомитись з його змістом.

Як вказав позивач у позовній заяві, спірні протоколи загальних зборів відсутні у реєстраційній справі ТОВ «Чернігівська маслосирбаза».

В той же час, на вимогу суду апеляційної інстанції, яка була зазначена в протокольній ухвалі від 24.04.2019, ні позивачем ні відповідачем копії реєстраційної справи ТОВ «Чернігівська маслосирбаза» суду апеляційної інстанції надано не було.

Як зазначав відповідач, у нього також відсутні оригінали протоколів загальних зборів засновників ТОВ "Чернігівська маслосирбаза", проведених 16.06.2002 та 21.08.2003, що є безумовною підставою для визнання недійсними рішень, прийнятих за результатами таких зборів.

При цьому, копії витягів з протоколів загальних зборів учасників, які наявні в матеріалах даної справи, за відсутності у відповідача оригіналів самих протоколів, не є належними доказами у справі.

Одночасно, як вірно зазначено судом першої інстанції, копія витягу з протоколу датованого 16.06.2002 взагалі не містить підпису голови та секретаря зборів, та правомірно не взята судом до уваги.

Доводи відповідача про те, що протоколи загальних зборів учасників Товариства проведених 16.06.2002 та 21.08.2003 у нього не збереглись, враховуючи, що з дати їх проведення сплинуло більше 15 років, є безпідставними, оскільки такі документи мають зберігатись у товариства на протязі усього часу його діяльності, тобто безстроково, про що в тому числі свідчить зміст статті 60 Закону України "Про господарські товариства" та частина 3 статті 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю".

Крім того, є безпідставними посилання відповідача про відсутність необхідності у дослідженні фактичних обставин проведення 16.06.2002 та 21.08.2003 загальних зборів учасників ТОВ "Чернігівська маслосирбаза" з огляду на те, що в межах судової справи № 751/1308/18 (рішення у якій набрало законної сили) наведені обставини вже встановлені судом та не підлягають повторному доказуванню, виходячи з вимог частини 4 статті 75 ГПК України.

Так, 11.09.2018 Новозаводським районним судом міста Чернігів у справі № 751/1308/18 винесено рішення, яким відмовлено у позові ОСОБА_1 до ТОВ "Чернігівська маслосирбаза" про визнання недійсними договорів: договору купівлі-продажу від 17.06.2002 укладеного між ТОВ "Чернігівська маслосирбаза" та ОСОБА_6 ; договору купівлі-продажу від 16.10.2002 укладеного між ТОВ "Чернігівська маслосирбаза" та ОСОБА_6 ; договору купівлі-продажу від 09.12.2002 укладеного між ТОВ "Чернігівська маслосирбаза" та ОСОБА_6 ; договору купівлі-продажу від 24.12.2003 укладеного між ТОВ "Чернігівська маслосирбаза" та ОСОБА_6 .

У межах справи № 751/1308/18 судом досліджувались правомірність правочинів, укладених Товариством, а не правомірність самих рішень загальних зборів учасників Товариства, за якими вирішено відчужити спірне нерухоме майно, які є предметом розгляду в межах даної господарської справи.

Отже, оціночні судження наведені у рішенні Новозаводського районного суду міста Чернігів у справі № 751/1308/18, не є преюдиційними фактами в розумінні частини 4 статті 75 ГПК України.

Враховуючи вищевикладене, відсутність належних та допустимих доказів повідомлення позивача про час та місце проведення 16.06.2002 та 21.08.2003 загальних зборів засновників Товариства і відсутність оригіналів протоколів загальних зборів учасників ТОВ "Чернігівська маслосирбаза", якими оформлені рішення від 16.06.2002 та від 21.08.2003, прийняті за результатами проведення загальних зборів учасників, є достатньою правовою підставою для визнання таких рішень недійсними.

Разом з тим, відповідачем у відзиві на позов було подано клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності до заявлених вимог.

Як зазначив Конституційний Суд України, строки звернення до суду як складова механізму реалізації права на судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників правовідносин (абзац п`ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012).

Загальні положення щодо позовної давності та порядку її обчислення, що підлягають застосуванню під час вирішення спорів між сторонами, визначені у главі 19 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно статті 256 Цивільного кодексу України, під позовною давністю розуміється строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною третьою статті 267 Цивільного кодексу України передбачена можливість застосування позовної давності лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 Цивільного кодексу України).

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

При цьому, визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Початок перебігу позовної давності обчислюється за правилами статті 261 Кодексу, частина перша якої пов`язує його з днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

При цьому, за змістом зазначеної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Порівняльний аналіз змісту термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо, адже норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 ГПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Вказана правова позиція напрацьована усталеною судовою практикою як Верховного Суду України в постановах від 17.02.2016 у справі №6-2407цс15, від 01.07.2015 у справі №6-178гс15, так і Верховного Суду, зокрема в постановах від 15.05.2018 у справі № 911/3210/17, від 08.05.2018 у справі №911/2534/17.

Отже, якщо встановити день, коли особа довідалась про порушення права або про особу, яка його порушила, неможливо, або наявні докази того, що особа не знала про порушення права, хоч за наявних умов повинна була знати про це, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа повинна була довідатися про порушення свого права.

Під можливістю довідатись про порушення права або про особу, яка його порушила, в даному випадку слід розуміти передбачувану неминучість інформування особи про такі обставини, або існування в особи певних зобов`язань, як міри належної поведінки, в результаті виконання яких вона мала б змогу дізнатись про відповідні протиправні дії та того, хто їх вчинив.

Так, оскаржувані рішення загальних зборів учасників ТОВ "Чернігівська маслосирбаза", якими вирішено питання відчуження належного на праві приватної власності майна Товариства, були прийняті 16.06.2002 та 21.08.2003, натомість позов про визнання недійсними вказаних рішень подано до суду позивачем лише 26.11.2018, тобто зі спливом більше 15 років.

Як зазначав апелянт у суді першої інстанції та у своїй апеляційній скарзі, про оскаржувані рішення їй стало відомо випадково у 2018 році під час судового розгляду справи № 751/1308/18, однак належних доказів на підтвердження своїх тверджень позивачем надано не було.

При цьому, відповідно до пункту г) частини 1 статті 10 Закону України "Про господарські товариства" позивач, як учасник Товариства, мав право на одержання інформації про його діяльність і на її вимогу відповідач був зобов`язаний надати для ознайомлення річні баланси, звіти Товариства про діяльність, протоколи зборів.

Таке право було передбачено і в п. 4.3.4 Статуту Товариства, відповідно до якого учасники мають право одержувати інформацію про діяльність товариства. На вимогу учасника Товариство зобов`язане надавати йому на ознайомлення річні баланси, звіти Товариства про його діяльність протоколи загальних зборів Товариства.

Крім того, згідно з п. 5 ч. 1 ст. 116 ЦК України учасники товариства мають право одержувати інформацію про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом.

Таким чином, чинним законодавством України та статутом ТОВ «Чернігівська маслосирбаза» було передбачено право учасника одержувати інформацію про діяльність товариства.

Тобто, ОСОБА_1 , протягом усього часу, що передував її зверненню до господарського суду, не була позбавлена можливості дізнатися про наявність оскаржуваних нею рішень та вжити відповідні заходи щодо захисту її прав у межах строків позовної давності.

Беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, що є джерелом права, зокрема в рішеннях ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії", "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" відповідно до яких позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Звернення позивача за захистом своїх прав відбулось з пропуском встановленого статтею 257 ЦК України трирічного строку позовної давності, про застосування наслідків якої заявлено відповідачем у відзиві на позов.

Частиною 4 статті 267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. При цьому судом не було встановлено наявності поважних причин пропуску позивачем строку позовної давності, що унеможливило здійснення судом захисту порушеного права в силу вимог частини 5 статті 267 ЦК України.

Наслідки спливу позовної давності застосовуються судом лише у разі наявності порушеного права, за захистом якого звертається особа до суду з відповідним позовом.

З огляду на те, що судом першої інстанції вірно встановлено пропуск позивачем строків позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, а тому суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відсутність належних та допустимих доказів повідомлення позивача про час та місце проведення 16.06.2002 та 21.08.2003 загальних зборів засновників Товариства і відсутність оригіналів протоколів загальних зборів учасників ТОВ "Чернігівська маслосирбаза", якими оформлені рішення від 16.06.2002 та від 21.08.2003, прийняті за результатами проведення загальних зборів учасників, є достатньою правовою підставою для визнання таких рішень недійсними.

Однак, оскаржувані рішення загальних зборів учасників ТОВ "Чернігівська маслосирбаза", якими вирішено питання відчуження належного на праві приватної власності майна Товариства, були прийняті 16.06.2002 та 21.08.2003, натомість позов про визнання недійсними вказаних рішень подано до суду позивачем лише 26.11.2018, тобто зі спливом більше 15 років, тоді як позивач не був позбавлений можливості дізнатись про наявність оскаржуваних ним рішень та вжити відповідні заходи щодо захисту її прав у межах строків позовної давності, а тому позивачем було пропущено строк позовної давності на звернення з даним позовом до суду.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду Чернігівської області від 09.01.2019 року у справі № 927/856/18 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Чернігівської області від 09.01.2019 року у справі № 927/856/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 09.01.2019 року у справі № 927/856/18 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Скасувати зупинення дії рішення Господарського суду Чернігівської області від 09.01.2019 року у справі № 927/856/18.

5. Матеріали справи № 927/856/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 21.05.2019 р.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Руденко