ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

24.05.2019 м.Дніпро Справа № 904/529/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач),

суддів Паруснікова Ю.Б., Чередка А.Є.

розглянувши матеріали касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 15.05.2019 у справі № 904/529/19

за позовом PRIMECAP SECURITIES LTD (ПРАЙМКЕП СЕКЬЮРІТІС ЛТД)

до Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат"

про стягнення заборгованості у розмірі 129 319 919,08 грн.

ВСТАНОВИВ:

Компанія PRIMECAP SECURITIES LTD (ПРАЙМКЕП СЕКЬЮРІТІС ЛТД) звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення заборгованості з виплати дивідендів у розмірі 129 319 919,08 грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.02.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 14.03.2019.

25.02.2019 до Господарського суду надійшла зустрічна позовна заява Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо - збагачувальний комбінат" до PRIMECAP SECURITIES LTD (ПРАЙМКЕП СЕКЬЮРІТІС ЛТД) про визнання договорів недійсними.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 26.02.2019 у справі № 904/529/19 повернуто зустрічну позовну заяву (вх. 743/19 від 25.02.2019) Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо - збагачувальний комбінат" до PRIMECAP SECURITIES LTD (ПРАЙМКЕП СЕКЬЮРІТІС ЛТД) про визнання договорів недійсними.

26.02.2019 до Господарського суду Дніпропетровської області надійшла апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 26.02.2019.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2019 зупинено провадження у справі № 904/529/19 на період розгляду Центральним апеляційним господарським судом апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 26.02.2019.

Не погодившись з даною ухвалою Господарського суду, до Центрального апеляційного господарського суду звернулося Публічне акціонерне товариство "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" із апеляційною скаргою, в якій зазначило, що постановляючи ухвалу від 27.02.2019 місцевий господарський суд позбавив учасників справи права на розгляд справи у розумний строк. На думку апелянта перегляд ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 26.02.2019 в апеляційному порядку не перешкоджав подальшому розгляду справи №904/529/19, у зв`язку з чим просить скасувати оскаржувану ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2019 та поновити провадження у справі №904/529/19.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 15.05.2019 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2019 року у справі № 904/529/19 повернуто заявникові.

До Центрального апеляційного господарського суду надійшла касаційна скарга Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 15.05.2019 року у справі № 904/529/19, підписана представником ПАТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" Федусовим І.М.

Колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду, ознайомившись з матеріалами справи та касаційної скарги, дійшла до висновку про необхідність повернення касаційної скарги з наступних підстав.

Стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, до яких віднесено забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Згідно статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Отже, реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи, забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках, розумність строків розгляду справи судом, неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Частиною 2 ст. 6 та ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Водночас, слід зазначити, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.

Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже, системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

У справі ЄСПЛ "Sunday Times v. United Kingdom" суд вказав, що прописаний у Конвенції термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. Суд стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та засади моральності суспільства.

До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною порадою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія.

Вислови "законний" та "згідно з процедурою, встановленою законом" зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, але й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним (рішення ЄСПЛ у справі "Steel and others v. The United Kingdom").

Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

Колегія суддів вважає за необхідне також зазначити, що Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" ст. 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Пунктом 10 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що основними засадами господарського судочинства, зокрема, є розумність строків розгляду справи судом.

Ефективність судового захисту залежить не тільки від досконалості процедури розгляду судами справ, а й від поведінки осіб, які беруть участь у справі, сумлінного здійснення ними своїх процесуальних прав і обов`язків.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Таким чином дії представника Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" акціонера Федусова І.М., яким підписана дана апеляційна скарга, щодо оскарження ухвали, розцінюються судом апеляційної інстанції, як такі, що скеровані на безпідставне затягування розгляду справи, а отже є такими, що підпадають під визначення ст. 43 ГПК України "зловживання процесуальними правами".

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Пелевін проти України" від 20 травня 2010 року зазначено, що держава, яка створює суди апеляційної чи касаційної інстанцій, має забезпечити, щоб особи, які відповідають перед законом, мали можливість користуватись всіма фундаментальними гарантіями статті 6 Конвенції в провадженнях у цих судах. Суд повторює, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до ч. 3 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Таким чином, адекватним процесуальним наслідком даного зловживання процесуальними правами з боку представника ПАТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" акціонера Федусова І.М. апеляційний суд вважає повернення касаційної скарги заявнику в порядку ч.3 ст.43 Господарського процесуального кодексу України.

Частина 4 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України безпосередньо покладає на суд обов`язок вживати заходи для запобігання зловживанню процесуальними правами, під які у розумінні п. 1 ч. 2 цієї статті, на думку апеляційного господарського суду, у повній мірі підпадають дії представника Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" акціонера Федусова І.М., з подання касаційної скарги на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 15.05.2019 у даній справі.

Частиною 1 ст. 131 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених в суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції звертає увагу Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" на те, що при зловживанні в подальшому процесуальними правами у справі, до нього можуть бути застосовані заходи процесуального примусу, передбачені ст. 132 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 13, 43, 131, 234, 235, 281 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати подання Публічним акціонерним товариством "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" касаційної скарги на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 15.05.2019 у справі № 904/529/19 зловживанням процесуальними правами.

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 15.05.2019 у справі № 904/529/19 повернути скаржнику.

Попередити Публічне акціонерне товариство "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", що при зловживанні в подальшому процесуальними правами апеляційним судом може бути застосовано до нього заходи процесуального примусу, передбачені ст. 132 Господарського процесуального кодексу України.

Додаток (на адресу скаржника):

- касаційна скарга № б/н від 21.05.2019 з додатками на 13 арк., в тому числі оригінал платіжного доручення № 6003520 від 21.05.2019 на суму 1921,00 грн. про сплату судового збору за подання касаційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя Ю.Б. Парусніков

Суддя А.Є. Чередко