ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 року Справа № 902/703/17

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючасуддя Коломис В.В., суддя Дужич С.П. , суддя Миханюк М.В.

секретар судового засідання Величко К.Я.

за участю представників сторін:

позивача - не з`явився;

відповідача-1 - Гуменюк О.С.;

відповідача-2 - не з`явився;

третіх осіб - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу за апеляційною скаргою Приватного малого виробничо-комерційного підприємства "Лан" на рішення господарського суду Вінницької області від 11 лютого 2019 року (повний текст складено 20.02.2019р.) у справі № 902/703/17 (суддя Банасько О.О.)

за позовом Приватного малого виробничо-комерційного підприємства "Лан"

до Агропромислового науково-виробничого підприємства "Візит"

до Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС"

за учатю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Робос-2014"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: громалянина ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмільницький завод сухого знежиреного молока "Молочний Візит"

про стягнення 61 936,30 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 11.02.2019 року у справі 902/703/17 в позові Приватного малого виробничо-комерційного підприємства "Лан" до Агропромислового науково-виробничого підприємства "Візит", до Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Робос-2014, за учатю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: громалянина ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмільницький завод сухого знежиреного молока "Молочний Візит" про стягнення 61 936,30 грн - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, позивач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказане рішення скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позов задоволити.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Вінницької області норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого суду, обставинам справи.

Відповідач-1 - АНВП "Візит" у відзиві на апеляційну скаргу вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду законним та обгрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В судове засідання представники позивача, відповідача-2 та третіх осіб не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників позивача, відповідача-2 та третіх осіб, оскільки останні були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Крім того, ухвалою апеляційного суду від 03 квітня 2019 року явка представників сторін обов`язковою не визнавалась.

Безпосередньо в судовому засіданні представник АНВП "Візит" повністю підтримав вимоги та доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника відповідача-1, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно договору оренди нерухомого майна № 21/11/1а від 21.11.2014, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Робос-214" (орендодавець) та Приватним малим виробничо-комерційним підприємством "Лан" (орендар), позивач являється орендарем автозаправочної станції з автомобільним газозаправним пунктом (АГЗП) загальною площею 37,3 кв.м., що знаходиться за адресою: Хмельницька область, Старокостянтинівський район, Пашковецька сільська рада, автодорога Городище-Рівне-Старокостянтині, 301 км +430 м та несе відповідальність за охорону та схоронність майна орендаря (а.с. 181-185, т.1).

27.03.2017 о 14:20 год. на а/д Р05 "Городище-Рівне-Старокостянтинів" 301 км. + 430 м. на АЗС Приватного малого виробничо-комерційного підприємства "Лан" водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Газ 3307, здійснив стоянку, та не вживши всіх заходів, щоб не допустити його самовільного руху, залишив автомобіль, внаслідок чого за результатом самовільного руху автомобілем здійснено наїзд на газову заправочну колонку, що спричинило пошкодження транспортного засобу та газової заправочної колонки.

Відповідно до акту дефектації обладнання АГЗП від 28.03.2017, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю "Сервіспромгаз" (виконавець) на замовлення Приватного малого виробничо-комерційного підприємства "Лан" (замовник) газороздатна колонка (ГРК) шельф-01 зав № 7195 за адресою Хмельницька область, Старокостянтинівський район, Пашковецька сільська рада, автодорога Городище-Рівне-Староконстянтинів, 301 км + 430 м внаслідок численних пошкоджень корпусу, електроніки, газорозподільних та лічильних механізмів спричинених наїздом автомобіля ремонту не підлягає та потребує заміни на нову (а.с.13, т.1).

28.03.2017 між Приватним малим виробничо-комерційним підприємством "Лан" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сервіспромгаз" (виконавець) укладено договір про надання послуг № 07П згідно якого виконавець зобов`язується за завданням замовника протягом визначеного в договорі строку надавати за плату з використанням власних матеріалів послуги по ремонту газового модуля, зокрема, дегазації ємності, викачки газу; демонтажу колонки, пошкоджених інженерних систем, зварювальні та відновлювальні роботи навісу та рами газового модулю; відрядні та транспорті витрати бригади (а.с. 25-28, т.1).

Протоколом погодження про договірну ціну до договору № 07/П від 28.03.2017 сторонами узгоджено вартість послуг, яка становить 29 355 грн 00 коп. (а.с. 29, т.1).

Крім того, 28.03.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "НВК "Шельф" (постачальник) та Приватним малим виробничо-комерційним підприємством "Лан" (покупець) укладено договір поставки продукції № 39, відповідно до якого постачальник зобов`язується на умовах та в порядку визначеного договором виготовити та поставити визначену договором продукцію асортимент якої вказано в специфікації, а покупець зобов`язується на умовах та в порядку визначену договором, прийняти продукцію та оплатити її (а.с. 14-18, т.1).

Специфікацією №1 від 28.03.2017 до Договору № 39 від 28.03.2017 сторонами погоджено найменування товару (продукції): Колонка для відпуску скрапленого газу "Шельф LPG-1" сума якої складає 86 925 грн 00 коп. (а.с. 19, т.1).

За наслідком підписання договору, Товариством з обмеженою відповідальністю "НВК "Шельф" виставлено рахунок на оплату продукції за Договором № 39 від 28.03.2017 на суму 86 925 грн 00 коп. (а.с. 20, т.1).

03.04.2017 на підставі видаткової накладної № НВК00000411 від 03.04.2017 Товариством з обмеженою відповідальністю "НВК "Шельф" поставлено Приватному малому виробничо-комерційним підприємством "Лан" визначений договором товар: Колонка для відпуску скрапленого газу "Шельф LPG-1" на суму 86 925 грн 00 коп., яку позивачем оплачено згідно платіжних доручень № 842 від 03.04.2017 та № 829 від 31.03.2017 (а.с.21, 43-44, т.1).

Згідно рахунку-фактуру № НП/12-004637 від 10.04.2017 та акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) № НП/12-004637 від 10.04.2017 вартість послуг з перевезення (доставки колонки) складає 1 914 грн 00 коп., яка оплачена позивачем згідно платіжного доручення № 1235 від 12.05.2017 (а.с. 22-23, 41, т. 1).

10.04.2017 за результатом проведених робіт (наданих послуг) на виконання умов договору № 07/П від 28.03.2017, укладеним між Приватним малим виробничо-комерційним підприємством "Лан" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сервіспромгаз", складено акт приймання-передачі наданих послуг на суму 29 355 грн 00 коп. (а.с. 30, т.1).

Постановою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 04.05.2017, яка набрала чинності 15.05.2017, гр. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн 00 коп. (а.с. 12, 94, т.1).

Згідно звіту №03369 про незалежну оцінку вартості матеріальних збитків, що виникли внаслідок ДТП на АЗС, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП Гармідаровою Ю.П., вартість матеріальних збитків, що виникли внаслідок пошкодження колонки АЗС становить 67 509 грн 24 коп. (а.с. 60-65, т.1).

29.05.2017 Приватне мале виробничо-комерційне підприємство "Лан" звернулося до Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" із заявою № 014 від 29.05.2017 про страхове відшкодування вартості заподіяної шкоди внаслідок пошкодження колонки в сумі 118 194 грн 00 коп. з яких 86 925 грн 00 коп. - купівля колонки, 29 355 грн 00 коп. - монтаж колонки та 1 914 грн 00 коп. - доставка колонки (а.с. 32, т.1).

Листом вих. № Г1400/1997 від 08.06.2017, у відповідь на вказану заяву, Приватним акціонерним товариством "Страхова група "ТАС" повідомлено Приватне мале виробничо-комерційним підприємством "Лан", що матеріальний збиток, завданий власнику газової колонки згідно звіту № 03369 від 05.04.2017 ФОП Гармідарової Ю.П. становить 56 257 грн 70 коп. та вказано, що належна сума страхового відшкодування 56 257 грн 07 коп. буде перерахована на реквізити зазначені в заяві на виплату страхового відшкодування (а.с. 33,т.1).

21.06.2017 Приватне мале виробничо-комерційним підприємством "Лан" звернулось до Агропромислового науково-виробничого підприємства "ВІЗИТ" із претензією вих. № 21, в якій повідомлено, що внаслідок пошкодження газової колонки йому заподіяно збитки в розмірі 118 194 грн 00 коп., з яких 56 257 грн 70 коп. відшкодовано Приватним акціонерним товариством "Страхова група "ТАС". Решту суми - 61 936 грн 30 коп. йому не відшкодовано, в зв`язку з чим ПМВКП "Лан" просить відповідача-1 відшкодувати йому вказану суму збитків до 05.07.2017 (а.с. 34, т.1).

У відповідь на вказану претензію вих. № 295 від 07.07.2017 Агропромисловим науково-виробничим підприємством "ВІЗИТ" повідомлено ПМВКП "Лан", що згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ 8661692 від 05.04.2016 цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , застрахована в ПАТ "Страхова група "ТАС". Відповідно до звіту № 03369 від 05.04.2017 ФОП Гармідарової Ю.П. матеріальний збиток власнику колонки становить 56 257 грн 70 коп., який було відшкодовано ПМВКП "Лан", в зв`язку з чим рекомендовано останньому у випадку наміру отримати більшу суму виплати звернутися до АТ "СГ "ТАС" (а.с.35, т. 1).

Враховуючи викладене, Приватне мале виробничо-комерційним підприємством "Лан" звернулось до господарського суду з позовом про стягнення з АНВП "ВІЗИТ" невідшкодованих збитків в розмірі 61 936,30 грн.

Місцевий господарський суд, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, даний спір виник у зв`язку із заподіянням позадоговірної шкоди джерелом підвищеної небезпеки (автомобіль ГАЗ 3307, д.н.з НОМЕР_1 ), належного на праві власності АПНВП "Візит", цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ПрАТ "Страхова група "ТАС".

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законами України "Про страхування", "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоду.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Тобто нормами ч.2 ст.1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, це є його законний володілець.

Аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 у справі № 6-108цс13 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі 426/16825/16-ц.

Як вбачається із матеріалів справи, на момент заподіяння шкоди позивачу - 27.03.2017 автомобіль ГАЗ 3307 д.н.з. НОМЕР_1 дійсно належав АПНВП "Візит", що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про реєстрацію ТЗ НОМЕР_2 (а.с.37, т.1).

При цьому, слід зазначити, що саме АПНВП "Візит" виступило страхувальником за полісом № АЕ/8661692 від 05.04.2016 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.36, 68, 127, т.1).

Разом з тим, як встановлено судами обох інстанцій, станом на 27.03.2017 автомобіль ГАЗ 3307 д.н.з. НОМЕР_1 перебував у володінні та користуванні на підставі договору оренди транспортних засобів від 14.05.2012 № 208/12 ТОВ "Хмільницький завод сухого знежиреного молока "Молочний Візит", з яким у свою чергу з 16.05.2012 перебував у трудових відносинах на посаді водія автотранспортного засобу транспортного відділу ОСОБА_2 ., що підтверджується наявними в матеріалах справи договором оренди від 14.05.2012 № 208/12, актом приймання-передачі транспортних засобів до договору оренди ТЗ № 208/12 від 14.05.2012 довідкою № 585 від 29.08.2017, наказом про прийняття на роботу від 16.05.2012 (а.с.120-126, т.1).

Перебування автомобіля ГАЗ 3307 д.н.з. НОМЕР_1 у володінні та користуванні ТОВ "Хмільницький завод сухого знежиреного молока "Молочний Візит" станом на 27.03.2017 підтверджується, окрім вищевказаного, також наявним в матеріалах справи подорожнім листом від 27-28.03.2017 (а.с.38, 82, т.1).

Реалізуючи передбачене ст.55 Конституції України, ст.4 ГПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Однак, наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а є лише однією з необхідних умов реалізації встановленого вищевказаними нормами права. Так, вирішуючи переданий на розгляд господарського суду спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) відкрито провадження у справі, належним позивачем. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Згідно з п.2 ч.1 ст.12 ГПК України господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку, зокрема, позовного провадження (загального або спрощеного).

Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі.

Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючі ознаки позову) являються предмет і підстава. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача.

За приписами процесуального законодавства позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, тоді як відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу (ч.2 ст.45 ГПК України).

Тобто учасники справи - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник).

Таким чином, існує певний порядок реалізації прав суб`єктів господарювання стосовно захисту порушених прав за змістом якого підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту.

Відповідно до ч.2 ст.48 ГПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Аналіз наведених вище процесуальних норм дозволяє дійти висновку про те, що суд позбавлений процесуальної можливості здійснити заміну неналежного відповідача належним при відсутності клопотання позивача. В свою чергу, заявлення позову до неналежного відповідача є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи викладене та зважаючи на приписи ч.2 ст.1187 ЦК України, а також те, що автомобіль ГАЗ 3307 д.н.з. НОМЕР_1 станом на момент заподіяння шкоди позивачу (27.03.2017) знаходився у володінні та користуванні ТОВ "Хмільницький завод сухого знежиреного молока "Молочний Візит" (третя особа), з яким перебував у трудових відносинах водій ( ОСОБА_2 ), місцевий господарський суд прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині відшкодування шкоди з АПНВП "Візит", який являвся власником зазначеного автомобіля.

Стосовно позовних вимог до ПрАТ "Страхова група "ТАС" слід зазначити наступне.

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5).

Згідно зі статтею 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (статті 9, 22- 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому, договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди).

Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик).

Разом з тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди.

Натомість, страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його користь або на користь третьої особи страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

У разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Законуреалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц та від 03.10.2018 у справі № 760/15471/15-ц.

За змістом пункту 2.1 статті 2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Статті 979 ЦК України та 16 Закону України "Про страхування" визначають, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч.1 ст.25 Закону України "Про страхування", здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Частиною 1 ст.1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За загальним правилом, згідно з положеннями статті 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Однак, спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або Моторно-транспортне страхову бюро України не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Зокрема, пунктом 22.1 статті 22 зазначеного Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Згідно із ст.28 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно п.31.1 ст.31 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір шкоди, пов`язаної з пошкодженням чи фізичним знищенням дороги, дорожніх споруд та інших матеріальних цінностей, визначається на підставі аварійного сертифіката, рапорту, звіту, акта чи висновку про оцінку, виконаного аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства.

У пункті 34.2 статті 34 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Згідно із пунктом 34.3 статті 34 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо представник страховика (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди.

Згідно з абзацом другим пункту 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника) сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Як вже зазначалося вище, 29.05.2017 позивач звернувся із заявою до ПрАТ "Страхова група "ТАС" про страхове відшкодування в сумі 118 194,00 грн (а.с.32, т.1).

У відповідь на вказане звернення ПрАТ "Страхова група "ТАС" листом від 08.06.2017 повідомило про те, що матеріальний збиток згідно звіту № 03369 від 05.04.2017 (в якому вказано про проведення огляду майна 30.03.2017) ФОП Гармідарової Ю.П. становить 56 257,70 грн, які було перераховано позивачу, що останнім не заперечується (а.с.33, 60-67, 107-118, 128-129, т.1).

21.06.2017 позивач заявив претензію до АПНВП "Візит" про стягнення шкоди у розмірі 61 936,30 грн, яка складає різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (118 194,00 - 56 257,70).

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 23.11.2017 провадження у справі №902/703/17 зупинено у зв`язку із призначенням комплексної судової експертизи з метою встановлення вартості понесених позивачем витрат по відновленню пошкодженої внаслідок ДТП заправочної колонки АЗС, а також визначення ремонтнопридатності газороздатної колонки пошкодженої в результаті ДТП з огляду на взаємосуперечливі процесуальні позиції сторін з цього приводу.

Однак за результатами проведення вказаної судової експертизи експертною установою було надіслано повідомлення від 28.09.2018 та від 30.10.2018 про неможливість надання висновку у зв`язку із ненаданням для огляду об`єктів дослідження (а.с.134-135, 138-139, т.2).

При цьому, позивач як в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі вказав на те, що не вбачає доцільності у наданні для огляду судовим експертам об`єктів дослідження, оскільки вказане потягнуло б для нього додаткові витрати тощо.

Відповідно до ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Згідно з ч.4 ст.102 ГПК України у разі ухилення учасника справи від подання суду на його вимогу необхідних для проведення експертизи матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, що перешкоджає її проведенню, суд залежно від того, яка особа ухиляється, а також яке ця експертиза має значення, може визнати встановленою обставину, для з`ясування якої експертиза була призначена, або відмовити у її визнанні.

Враховуючи наведені вище приписи законодавства місцевий господарський суд прийшов до правильного висновку про те, що розмір шкоди, відшкодування якої покладається в межах страхових сум на страховика (відповідача-2), зазначених у даному випадку за полісом № АЕ/8661692 від 05.04.2016 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у сумі 100 000,00 грн, у розмірі більшому, ніж сплатив останній, є недоведеним, що виключає наявність правових підстав для задоволення позову в частині позовних вимог до ПрАТ "Страхова група "ТАС" (відповідача-2).

При цьому, суд першої інстанції вірно зазначив в оскаржуваному рішенні, що позивачем після подання заяви про страхове відшкодування 29.05.2017 та отримання 56 257,70 грн страхового відшкодування від ПрАТ "Страхова група "ТАС" не оспорювався розмір вказаного страхового відшкодування, не заявлялось клопотання про проведення власного екпертного дослідження, не залучався для визначення розміру збитків експерт або оцінювач тощо.

Крім того, матеріали справи містять лише докази оплати позивачем колонки для відпуску скрапленого газу "Шельф LPG-1" вартістю 86 925,00 грн та її доставки на суму 1 914,00 грн, а також часткової оплати послуг за діагностику обладнання на суму 500,00 грн. разом на суму 89 339,00 грн (86 925,00 + 1 914,00 + 500,00), що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями № 829 від 31.03.2017, № 842 від 03.04.2012, № 997 від 19.04.2017, № 1235 від 12.05.2017 (а.с.41-44, т.1).

З огляду на викладене, заявлення позову про відшкодування 118 194,00 грн за умови реального понесення витрат на суму 89 339,00 грн є у такому випадку передчасним.

Разом з тим, суд першої інстанції вірно зазначив, що відмова у заявленому позові із наведених у ньому підстав (помилкове визначення відповідачем-1 (АПНВП "Візит"), яким мало б бути ТОВ "Хмільницький завод сухого знежиреного молока "Молочний Візит", а також недоведеність вимог щодо страхової компанії (відсутність експертного висновку) не позбавляє права позивача звернутись повторно із позовом про відшкодування шкоди заподіяних майну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 27.03.2017 після усунення допущених помилок.

При цьому, посилання скаржника на те, що судом першої інстанції неправомірно покладено на позивача судові витрати по оплаті судової експертизи в розмірі 20 592,00 грн, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.

Згідно п.2 ч.4 ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 23.11.2017 року призначено у справі №902/703/17 комплексну судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково- дослідному інституту судових експертиз.

19.11.2018 року на адресу Господарського суду Вінницької області від експертної установи надійшло повідомлення № 24915/17-54 від 28.09.2018 року щодо неможливості надання висновку судової оціночно-будівельної експертизи, а саме: ненадання на огляд об`єкта дослідження.

Таким чином, саме через бездіяльність позивача, яка полягає у ненаданні на огляд об`єкта дослідження не було проведено судову будівельно-технічну експертизу. При цьому витрати на оплату такої експертизи в розмірі 20592,00 грн. (згідно платіжних доручень №№ 777, 778 від 20.08.2018 року) понесло АНПВП "Візит".

Відтак, висновок суду першої інстанції щодо покладення понесених витрат на оплату комплексної судової будівельно-технічної експертизи на позивача відповідає нормам ГПК України.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржником не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування рішення місцевого господарського суду. Посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Вінницької області ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 129, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного малого виробничо-комерційного підприємства "Лан" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Вінницької області від 11 лютого 2019 року у справі №902/703/17 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

4. Справу №902/703/17 повернути Господарському суду Вінницької області

Повний текст постанови складений "16" травня 2019 р.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Миханюк М.В.