ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 року м. ОдесаСправа № 923/378/17
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Лавриненко Л.В., Філінюка І.Г.

секретар судового засідання:

за участю представників учасників справи:

ОСОБА_1 - особисто,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду Херсонської області від 19.03.2019

по справі №923/378/17

за заявою ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "ВІК"

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 16.05.2017 порушено справу про банкрутство стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "ВІК", визнано безспірні грошові вимоги кредитора ОСОБА_1 до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "ВІК" в сумі 964 644,00 грн., введено процедуру розпорядження майном строком на 115 календарних днів та призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Борисенко Олександра Миколайовича, тощо.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 07.09.2017 усунуто арбітражного керуючого Борисенко Олександра Миколайовича від виконання обов`язків розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "ВІК", призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Дудкіна Романа Анатолійовича.

Встановлено арбітражному керуючому Дудкіну Р.А. оплату послуг за виконання повноважень розпорядника майна в розмірі двох мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання повноважень розпорядника майна за рахунок заявника-кредитора ОСОБА_1 , відповідно до законодавства.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 20.02.2019 затверджено звіт арбітражного керуючого Дудкіна Романа Анатолійовича про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат при здійсненні повноважень розпорядника майна у справі № 923/378/17 про банкрутство ТОВ "Фірма "ВІК" за період з 07.09.2017р. по 12.02.2019р. у сумі: нарахування грошової винагороди - 125 594,85 гривень; виплата грошової винагороди - 17 953,00 гривень; здійснення витрат - 2 668,44 гривень.

У березні 2019 арбітражний керуючий Дудкін Роман Анатолійович звернувся до Господарського суду Херсонської області із заявою в якій просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 107 641,85 грн. у якості грошової винагороди за виконання повноважень розпорядника майна у справі « 923/378/17 про банкрутство ТОВ "Фірма "ВІК".

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 19.03.2019 клопотання арбітражного керуючого Дудкіна Романа Анатолійовича про стягнення за період з 07.09.2017 по 12.02.2019 з ініціюючого кредитора ОСОБА_1 на його користь винагороди в сумі 107 641,85 грн. задоволено, стягнуто з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача арбітражного керуючого Дудкіна Романа Анатолійовича 107 641,85 гривень у якості грошової винагороди за виконання повноважень розпорядника майна у справі № 923/378/17 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "ВІК".

В мотивах оскаржуваної ухвали суд першої інстанції пославшись на судові рішення щодо затвердження оплати послуг арбітражного керуючого Дудкіна Р.А. та її джерела, а також приписи ст. 115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" зазначив, що грошова винагорода розпорядника майна авансується заявником, а заявником може бути ініціюючий кредитор чи сам боржник у разі звернення до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство.

На думку суду першої інстанції вимога, що заявлена складається лише з суми грошової винагороди у розмірі несплаченої 107 641,85 грн., до якої не включалися витрати розпорядника майна на здійснення своїх повноважень, є обґрунтованою.

Як відзначено місцевим господарським судом, питання щодо джерела виплати винагороди розпорядника майна у цій справі вирішено судом і встановлено ухвалою від 07 вересня 2017 року - у розмірі двох мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання повноважень розпорядника майна за рахунок заявника-кредитора ОСОБА_1 . Це судове рішення набрало законної сили і підлягає обов`язковому виконанню.

Не погодившись із даною ухвалою до Південно-західного апеляційного господарського суду звернулась ОСОБА_1 з апеляційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Херсонської області від 19.03.2019 у справі №923/378/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь арбітражного керуючого Дудкіна Романа Анатолійовича грошової винагороди у розмірі 107641,85 грн. та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні заяви арбітражного керуючого Дудкіна Романа Анатолійовича про стягнення з ОСОБА_1 107641,85 грн. у якості грошової винагороди за виконання повноважень розпорядника майна у справі №923/378/17 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «ВІК».

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що задовольняючи вимоги арбітражного керуючого у повному обсязі, суд, по суті, виходив лише з преюдиційності ухвали Господарського суду Херсонської області від 07.09.2017, якою визначено джерело виплати грошової винагороди розпорядника майна саме за рахунок коштів апелянта.

Але, як вважає апелянт, суд першої інстанції безпідставно не врахував, що за умови наявності майна у боржника, оплата грошової винагороди та витрат арбітражного керуючого має здійснюватися за рахунок його продажу, ОСОБА_1 не є єдиним кредитором ТОВ Фірма «ВІК», а тому витрати на оплату грошової винагороди та витрат арбітражного керуючого мають здійснюватися усіма кредиторами пропорційно до розміру заявлених ними вимог, ОСОБА_1 раніше вже сплатила свою частку за здійснення повноважень арбітражного керуючого, що ним не оспорюється, а тому вимоги про стягнення з мене усієї суми винагороди та витрат є необґрунтованими.

За твердженням скаржника, суд першої інстанції порушив норми матеріального права, встановлені ст. 115 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» відповідно до яких визначено декілька джерел фінансування виплат грошової винагороди та витрат арбітражного керуючого, а саме авансування заявником (кредитором або боржником) шляхом внесення на депозит нотаріуса та щомісячних виплат з такого депозиту, за рахунок наявних у боржника коштів, отриманих від здійснення господарської діяльності боржника, або за рахунок коштів, отриманих від продажу майна (майнових прав) боржника, фонд для авансування грошової винагороди та витрат арбітражного керуючого.

Як відзначає апелянт, із звіту арбітражного керуючого вбачається, що у боржника наявне рухоме майно (оргтехніка та меблі за місцем знаходження боржника, камаз) та нерухоме майно (будівлі АТП у Скадовську), яке, до того ж, здається в оренду підприємству зв`язку для розміщення телекомунікаційного обладнання. Крім того, із заяви кредитора ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, заявленої у рамках даної справи, випливає, що є перспективи повернення на підприємство судна «Заправщик-7», за рахунок продажу якого також може бути відшкодована винагорода арбітражному керуючому.

З огляду на що апелянт вважає, що в першу чергу кошти на оплату грошової винагороди та витрат арбітражного керуючого мають бути виплачені боржником за рахунок коштів від його господарської діяльності та за рахунок продажу майна, а не за рахунок скаржника.

Скаржник також наголошує, що Верховний Суд дійшов важливого висновку, що у разі, коли оплата грошової винагороди та витрат арбітражного керуючого здійснюється не за рахунок коштів боржника або продажу його майна, то вона здійснюється за рахунок коштів кредиторів пропорційно до заявлених ними грошових вимог.

Так апелянт стверджує, що виконала свій обов`язок по оплаті грошової винагороди розпорядника майна пропорційно до розміру заявлених нею грошових вимог до боржника.

При цьому апелянт не погоджуюсь із позицією суду першої інстанції, що визначення джерела оплати грошової винагороди арбітражного керуючого саме за рахунок коштів апелянта в ухвалі Господарського суду Херсонської області від 07.09.2017 є автоматичною підставою для стягнення усієї суми винагороди саме з ОСОБА_1, оскільки в ухвалі Господарського суду Херсонської області від 07.09.2017 суд не надавав аналізу ст. 115 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», чому саме ОСОБА_1, як заявник має оплачувати грошову винагороду у повному обсязі за весь період процедури розпорядження майном, станом на 07.09.2017 ОСОБА_1 була єдиним кредитором, вимоги якого по суті були визнані судом шляхом прийняття ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство, тоді як остаточно реєстр кредиторів затверджено ухвалою Господарського суду Херсонської області від 14.12.2017, яка була частково переглянута за нововиявленими обставинами ухвалою Господарського суду Херсонської області від 10.01.2019.

З огляду на викладене скаржник вважає, що ухвалу Господарського суду Херсонської області від 07.09.2017 жодним чином не можна вважати преюдинійною для вирішення питання джерела виплат грошової винагороди арбітражного керуючого, а суд першої інстанції повинен був керуватись нормами ст. ст. 23 та 115 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у їх системному взаємозв`язку.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.04.2019 відкрито апеляційне провадження у справі №923/378/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Херсонської області від 19.03.2019.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.04.2019 призначено справу до розгляду на 16.05.2019.

23.04.2019 Південно-західним апеляційним господарським судом отримано відзив на апеляційну скаргу від арбітражного керуючого Дудкіна Р.А. в якому останній просить залишити оскаржувану ухвалу без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В свої запереченнях арбітражний керуючий Дудкін Р.А. зазначає, що як підставу для скасування оскаржуваної ухвали апелянт зазначає, що за умов наявності майна у боржника оплата грошової винагороди розпорядника майна має здійснюватись за рахунок його продажу. Окрім того, ініціюючий кредитор стверджує, що витрати на оплату грошової винагороди розпорядника майна мають здійснюватись усіма кредиторами пропорційно до розміру заявлених ними вимог.

Однак, така позиція ініціюючого кредитора, як вважає арбітражний керуючий, є хибною та суперечить положенням чинного законодавства.

Так арбітражний керуючий відзначає, що частиною 2 статі. 115 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» чітко визначено, що сплата грошової винагороди арбітражному керуючому за виконання повноважень розпорядника майна здійснюється саме заявником (ініціюючим кредитором) та щомісячно, тому твердження апелянта що виплату грошової винагороди розпоряднику майна слід здійснювати за рахунок майна боржника або усіма кредиторами пропорційно заявлених вимог не узгоджуються з нормами матеріального права.

Арбітражний керуючий також зазначає, що абзац 3, частини 2, статті 115 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачає, що сума авансового платежу вноситься на депозитами рахунок нотаріуса та виплачується арбітражному керуючому (розпоряднику майна) за кожний місяць виконання ним повноважень розпорядника майна.

З метою витати грошової винагороди, арбітражним керуючим Дудкіним Р.А. було направлено лист на адресу ОСОБА_1 .

Однак, ініціюючим кредитором вимоги закону проігноровано, кошти та депозитний рахунок нотаріуса не вносились.

Посилаючись на приписи частини 1 статті 45 та абзацу 3, частини 2, статті 115 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» апелянт зазначає, що Господарським судом Херсонської області в оскаржуваній ухвалі було зазначено, що за рахунок коштів боржника буде здійснено повернення сплачених ініціюючим кредитором витрат щодо виплати винагороди арбітражному керуючому у першу чергу в ліквідаційній процедурі.

Таким чином, як вважає арбітражний керуючий, майнові права та інтереси ініціюючого кредитора ОСОБА_1 в жодній мірі порушені не будуть. Авансовані ініціюючим кредитором витрати на оплату грошової винагороди розпорядника майна будуть відшкодовані ОСОБА_1 за рахунок реалізації майнових активів банкрута, які фактично є в наявності.

Щодо права арбітражного керуючого на оплату грошової винагороди за виконання повноважень у справі про банкрутство арбітражний керуючий Дудкін Р.А. зазначає, що відсутність коштів у кредитора або небажання його здійснювати оплату грошової винагороди за окремий проміжок часу, не може бути підставою для звільнення кредитора (заявника) від обов`язку оплати послуг арбітражного керуючого (розпорядника майна) та може розцінюватись лише як примус до безоплатної праці, що забороняється та прирівнюється до рабства в контексті статті 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та інших міжнародних актів.

Таким чином, арбітражний керуючий Дудкін Р.А. вважає, що твердження апелянта про виплату грошової винагороди розпорядника майна за рахунок продажу майна боржника або коштів усіх кредиторів пропорційно до розміру заявлених ними вимог суперечить приписам ч.2 статті 115 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», протирічить конституційному принципу обов`язковості судових рішень (ухвали місцевого господарського суду від 07.09.2017р. та від 20.02.2019р.), тому є необґрунтованими.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.05.2019 задоволено клопотання ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні 16 травня 2019 у режимі відеоконференції та доручено Господарському суду Херсонської області забезпечити проведення судового засідання у справі №923/271/18, розгляд якої призначено на 16 травня 2019 в режимі відеоконференції в приміщенні Господарського суду Херсонської області.

Під час судового засіданні від 16.05.2019 апелянт підтримав вимоги за апеляційною скаргою на наполягав на її задоволенні.

Інші представники учасників провадження у справі у судове засідання не з`явились.

Враховуючи законодавчо визначений строк розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції у справах про банкрутство, а також те, що явка сторін судом не визнавалась обов`язковою, колегія суддів вважає, що нез`явлення у судове засідання інших представників учасників справи, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Херсонської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частинами 1, 4, 7 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Європейський Суд з прав людини (рішення від 28.03.2006 за заявою № 31443/96 у справі "Броньовський проти Польщі") зазначив, що принцип верховенства права зобов`язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя.

Статтею 98 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено право арбітражного керуючого (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) користуватися усіма правами розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора відповідно до законодавства, у тому числі право отримувати винагороду в розмірі та порядку, передбачених цим Законом.

Згідно приписів ст. 115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) виконує повноваження за грошову винагороду.

Грошова винагорода арбітражного керуючого за виконання повноважень розпорядника майна визначається в розмірі двох мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання ним повноважень або в розмірі середньомісячної заробітної плати керівника боржника за останні дванадцять місяців його роботи до відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство, якщо такий розмір перевищує дві мінімальні заробітні плати. Розмір грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання повноважень розпорядника майна не може перевищувати п`яти мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання ним повноважень.

Сплата грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого у зв`язку з виконанням ним повноважень у справі про банкрутство здійснюються за рахунок наявних у боржника коштів, одержаних у результаті господарської діяльності боржника, або коштів, одержаних від продажу майна (майнових прав) боржника.

Кредитори можуть створювати фонд для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого. Формування фонду та порядок використання його коштів визначаються рішенням комітету кредиторів та затверджуються ухвалою господарського суду.

Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено декілька джерел для здійснення оплати послуг арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією ліквідатора), разом з тим Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" не містить заборони здійснювати таку оплату за рахунок коштів кредиторів.

При цьому, відмова від авансування, відсутність майна у боржника або ж відсутність інших джерел для покриття витрат на виплату винагороди арбітражному керуючому можна розцінювати як примушування до безоплатної праці, що забороняється та прирівнюється до рабства в контексті ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та інших міжнародних актів (зокрема, Конвенції 1926 року про заборону рабства, Конвенції Міжнародної організації праці про примусову чи обов`язкову працю 1930 року ратифіковану Україною 10.08.1956 року, Конвенції Міжнародної організації праці №105 про скасування примусової праці 1957 року ратифіковану Україною 05.10.2000 року), резолюції Економічної і Соціальної Ради ООН (ЕКОСОС) 1996 року тощо) та суперечить ст. 43 Конституції України.

Так наявними матеріалами справи підтверджується, ухвалою Господарського суду Херсонської області від 07.09.2017 призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Дудкіна Романа Анатолійовича.

При цьому, встановлено арбітражному керуючому Дудкіну Р.А. оплату послуг за виконання повноважень розпорядника майна в розмірі двох мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання повноважень розпорядника майна за рахунок заявника-кредитора ОСОБА_1 , відповідно до законодавства.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 20.02.2019 затверджено звіт арбітражного керуючого Дудкіна Романа Анатолійовича про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат при здійсненні повноважень розпорядника майна у справі № 923/378/17 про банкрутство ТОВ "Фірма "ВІК" за період з 07.09.2017 р. по 12.02.2019 р. у сумі: нарахування грошової винагороди - 125 594,85 гривень; виплата грошової винагороди - 17 953,00 гривень; здійснення витрат - 2 668,44 гривень.

У березні 2019 арбітражний керуючий Дудкін Роман Анатолійович звернувся до Господарського суду Херсонської області із заявою в якій просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 107 641,85 грн. у якості грошової винагороди за виконання повноважень розпорядника майна у справі №923/378/17 про банкрутство ТОВ "Фірма "ВІК".

Так в обґрунтування своєї заяви арбітражний керуючий Дудкін Роман Анатолійович зазначив, що після призначення його розпорядником майна у справі він направив на адресу ініціюючого кредитора ОСОБА_1 лист із зазначенням банківських реквізитів для сплати грошової винагороди за виконання повноважень у справі про банкрутство.

На підтвердження вказаних доводів арбітражним керуючим надано лист від 12.09.2017 №02-01/247 (т. 8, а.с. 173-174).

Кредитором ОСОБА_1 здійснено часткову оплату грошової винагороди розпорядника майна у сумі 17953 грн., що підтверджується прибутковими касовими ордерами від 20.11.2017 та 24.11.2017 (т.8, а.с. 171-172).

Отже, залишок несплаченої кредитором ОСОБА_1 грошової винагороди розпорядника майна складає 107641,85 грн. (125 594,85 грн. - 17953 грн.).

Судова колегія зазначає, що наявні матеріали справи не містять доказів внесення суми авансового платежу на депозитний рахунок нотаріуса та відповідно її виплати арбітражному керуючому (розпоряднику майна) за кожний місяць виконання ним повноважень розпорядника майна.

При цьому колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду з приводу сплати грошової винагороди арбітражного керуючого за рахунок коштів боржника, продажу майна та майнових прав або за рахунок коштів кредиторів пропорційно до заявлених ними грошових вимог, оскільки правова позиція суду касаційної інстанції у даній справі стосується оплати послуг арбітражного керуючого за виконання повноважень ліквідатора боржника.

Разом з цим, законодавець розмежовує право арбітражного керуючого на грошову винагороду за виконання повноважень розпорядника майна (ч.ч. 1, 2 ст. 114 Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом") та грошову винагороду за виконання повноважень ліквідатора та керуючого санацією (ч. 3 ст. 114 Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом").

При цьому пропорційність стягнення з кредиторів грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання повноважень розпорядника майна не узгоджується із приписами ч. 2 ст. 114 Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", якою визначено, що сплата грошової винагороди арбітражному керуючому (розпоряднику майна) здійснюється шляхом її авансування заявником (кредитором або боржником) у розмірі, зазначеному у цій частині.

Судова колегія також відхиляє посилання апелянта необґрунтованість ухвали Господарського суду Херсонської області від 07.09.017, якою оплату послуг розпорядника майна покладено на ОСОБА_1, оскільки станом на теперішній час дана ухвала є чинною та учасниками справи, у тому числі ОСОБА_1 не оскаржувалась.

Апелянт також помилково тлумачить приписи абз. 2 ч.2 ст. 115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", оскільки вказаними приписами чітко визначено джерело сплати грошової винагороди арбітражному керуючому (розпоряднику майна), а саме шляхом її авансування заявником (кредитором або боржником). При цьому у даному випадку законодавець під заявником розуміє не будь-якого кредитора у справі, а саме ініціюючого, оскільки з заявою про порушення справи про банкрутство має право звернутись кредитор або боржник.

З огляду на вищевикладене колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду вважає правомірним висновок місцевого господарського суду щодо стягнення грошової винагороди арбітражного керуючого Дудкіна Р.А. за виконання повноважень розпорядника майна боржника з ОСОБА_1 .

Отже порушення допущенні судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення, на які посилається апелянт, не знайшли свого підтвердження, що зумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене судова колегія не вбачає підстав для скасування ухвали Господарського суду Херсонської області від 19.03.2019 у справі №923/378/17.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Господарського суду Херсонської області від 19.03.2019 р. у справі №923/378/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 21.05.2019.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Лавриненко Л.В.

Суддя Філінюк І.Г.