ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2019 р. Справа№ 910/11265/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Дикунської С.Я.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор-Сервіс»

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2018

у справі № 910/11265/18 (суддя Трофименко Т.Ю.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Національні інвестиції» Луньо Іллі Вікторовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор-Сервіс»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2

про зобов`язання вчинити дії

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Банк «Національні інвестиції» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Національні інвестиції» Луньо Іллі Вікторовича (надалі - АТ «Банк «Національні інвестиції» в особі Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію АТ «Банк «Національні інвестиції» Луньо І.В., позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор-Сервіс» (надалі - ТОВ «ФК «Фактор-Сервіс», відповідач) про зобов`язання вчинити дії, а саме, повернути отримані згідно акту прийому-передачі документації, що є додатком до договору відступлення права вимоги №478-12/15-Ф від 29.01.2015, наступні документи: кредитний договір від 24.12.2012 № 478-12, укладений між АТ «Банк «Національні інвестиції» та ОСОБА_2 ; балансову виписку по рахунку НОМЕР_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем п. 2.1.1 вказаного договору в частині сплати на користь АТ «Банк «Національні інвестиції» відшкодування за відступлення права вимоги у розмірі 3 026 340,00 грн у встановлений строк.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.12.2018 залучено до участі у справі №910/11265/18 третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 (надалі - ОСОБА_2 , третя особа).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.12.2018 у справі №910/11265/18 позов задоволено повністю.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази виконання відповідачем у встановлений строк грошового зобов`язання за договором, що, в силу положень п. 4.2 договору, свідчить про припинення останнього з 31.12.2015 та те, що право вимоги за кредитним договором належить позивачеві, а відтак, останньому підлягають поверненню оригінали документів, які передані відповідачеві за актом приймання-передачі документації від 29.01.2015; відповідачем не надано жодного доказу неможливості перерахування грошових коштів за договором на користь позивача, а з поданого до суду протоколу обшуку від 25.12.2015 не вбачається вилучення документів саме за актом приймання-передачі документації від 29.01.2015, який є додатком № 1 до укладеного між сторонами договору.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, ТОВ «ФК «Фактор-Сервіс» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач вказував на неврахування судом того, що передбачена п. 4.2 договору відповідальність не може бути застосована до ТОВ «ФК «Фактор-Сервіс»; позивачем не було надано суду виписки по особовому рахунку відповідача на підтвердження відсутності оплати за договором; судом не було надано оцінки доводам відповідача, викладеним у відзиві на позовну заяву щодо обставини сплати останнім частини передбаченої договором суми; умовами договору перебачено обов`язок відповідача перерахувати грошові кошти за відступлення права вимоги на відповідний рахунок у банку за визначеними в договорі реквізитами, однак, у зв`язку з початком процедури ліквідації позивача вказаний рахунок припинив функціонувати, що позбавило відповідача можливості виконати зобов`язання за договором у повному обсязі та перерахувати залишок суми у строк до 30.12.2015; внаслідок неправильного застосування ст.ст. 607, 614 Цивільного кодексу України, п.п. 2.1.1, 4.2 договору судом було встановлено факт припинення договірних правовідносин та необхідність повернення позивачеві оригіналів документів; судом не взято до уваги факт відсутності у відповідача оригіналів спірних документів, у зв`язку з їх вилученням у товариства під час обшуку в рамках досудового розслідування; оскільки відповідач на момент прийняття оскаржуваного рішення не володів вказаними документами, підстави для задоволення позову про їх повернення позивачеві були відсутні.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «ФК «Фактор-Сервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2018 у справі №910/11265/18, розгляд апеляційної скарги призначено на 25.03.2019, встановлено позивачеві та третій особі строк для подання відзивів на апеляційну скаргу.

Позивач скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва - без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, позивач наголошував на тому, що взяте на себе за договором зобов`язання щодо відшкодування за відступлення права вимоги відповідачем у встановлений строк та у визначеному розмірі не виконано, що останнім не заперечується; пунктом 4.2 договору не встановлено відповідальності, на неможливість застосування якої посилається апелянт; починаючи з 31.12.2015 договір є припиненим та з цієї дати у відповідача відсутнє договірне зобов`язання, передбачене п. 2.1.1 договору відступлення права вимоги, а право вимоги за кредитним договором безумовно належить позивачеві; інформацію про зміну реквізитів АТ «Банк «Національні інвестиції» було опубліковано на його сайті, а тому дана інформація є публічною, а відповідачем не надано доказів неможливості перерахування коштів за договором позивачеві, зокрема, доказів того, що ТОВ «ФК «Фактор-Сервіс» здійснило платіж відповідно до умов договору, а грошові кошти не надійшли до позивача або повернулися відповідачеві; з поданого до суду протоколу обшуку від 25.12.2015 не вбачається вилучення документів саме за актом приймання передачі документації від 29.01.2015, який є додатком № 1 до укладеного між сторонами договору; у клопотанні, адресованому старшому слідчому про повернення оригіналів документів, на яке посилався апелянт, також не вказано про необхідність повернення саме спірних документів; на запит позивача щодо надання інформації про наявність в матеріалах кримінального провадження оригіналів кредитних договорів та додаткових угод до них слідчим управлінням ГУ НП у м. Києві повідомлено, що оригінали документів, зазначених в протоколі обшуку, на який посилався відповідач, не вилучались; відповідачем не доведено відсутності в нього оригіналів спірних документів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.03.2019 розгляд апеляційної скарги ТОВ «ФК «Фактор-Сервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2018 у справі № 910/11265/18 відкладено на 13.05.2019.

13.05.2019 до початку судового засідання через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про витребування доказів, в якому просив зобов`язати АТ «Банк «Національні інвестиції» надати інформацію щодо того чи відступлені права вимоги по кредитному договору №478-12 від 24.12.2012 (з усіма змінами і доповненнями до нього) на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінмарк».

В обґрунтування вказаного клопотання відповідач посилався на те, що йому стало відомо про проведення 05.04.2019 ФГВФО аукціону, у ході якого на продаж було виставлено лот F05GL42093, в який входить заборгованість по кредитному договору №478-12 від 24.12.2012. З огляду на те, що переможцем аукціону визнано ТОВ «Фінансова компанія «Фінмарк», саме останньому, на думку відповідача, на сьогоднішній день можуть належати права вимоги за кредитним договором №478-12 від 24.12.2012, а тому встановлення вказаної обставини є підставою для відмови у задоволенні позову. Неможливість подання вказаного клопотання у встановлені процесуальним законом строки, як стверджує відповідач, зумовлена тим, що йому нещодавно стало відомо про відчуження дебіторської заборгованості на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінмарк».

У судове засідання 13.05.2019 позивач та третя особа явку своїх уповноважених представників повторно не забезпечили, про місце, дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Обговоривши питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги за відсутності представників позивача та третьої особи, заслухавши думку представника відповідача, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд скарги за їх відсутності.

У судовому засіданні представник скаржника підтримав подане ним клопотання про витребування доказів, просив його задовольнити, а причини пропуску строку на його подання визнати поважними.

Поставивши на обговорення заявлене відповідачем клопотання про витребування доказів, порадившись, колегія суддів ухвалила в його задоволенні відмовити з огляду на його необґрунтованість, оскільки з доданих до клопотання копій протоколу електронного аукціону та паспорту відкритих торгів (аукціону) з продажу прав вимоги АТ «Банк «Національні інвестиції» не вбачається, що на продаж було виставлено саме право вимоги за кредитним договором №478-12 від 24.12.2012.

При цьому, колегія суддів зазначає, що за приписами ч.ч. 1-3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов`язаний самостійно з`ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що підставами для задоволення клопотання про додаткове подання доказів на підставі ч. 3 ст. 269 ГПК України можуть бути: а) додаткові докази, що існували в момент розгляду справи в суді першої інстанції, але особа, яка їх подає, не знала і не могла знати про їх існування; б) додаткові докази, що існували в момент розгляду справи в суді першої інстанції, і особа, яка їх подає, знала про їх існування, але не змогла надати їх суду з причин, які від неї не залежали; в) суд першої інстанції помилково виключив з судового розгляду надані особою докази, які мали значення для справи; г) суд першої інстанції необґрунтовано відмовив особі в задоволенні клопотання про витребування чи залучення доказів, які мають значення для справи.

Оскільки обставини, яких не існувало на момент розгляду справи місцевим господарським судом не можуть бути предметом апеляційного розгляду, а тому і докази, на підтвердження таких обставин не можуть бути прийняті апеляційним судом в якості додаткових на підставі ч. 3 ст. 269 ГПК України.

У судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2018 у справі №910/11265/18 повністю та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

13.05.2019 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 29.01.2015 між АТ «Банк «Національні інвестиції» (у тексті договору - первісний кредитор) та ТОВ «ФК «Фактор-Сервіс» (у тексті договору - новий кредитор) було укладено договір відступлення права вимоги № 478-12/15-Ф (далі - договір), відповідно до предмету якого первісний кредитор передає новому кредитору належне первісному кредитору право вимоги за договором, укладеним між позивачем та ОСОБА_2 , як боржником, а саме: кредитний договір № 478-12 від 24.12.2012 з лімітом кредитування в розмірі 3 060 000,00 грн (п. 1.2 договору).

Пунктом 1.4 договору визначено, що загальна сума відшкодування за відступлення права вимоги за договором складає 3 026 340,00 грн.

Положеннями п. 2.1.1 договору передбачено, що відповідач зобов`язаний переказати позивачеві після набрання чинності цього договору, в строк до 30.12.2015 відшкодування за відступлення права вимоги за договором в сумі 3 026 340,00 грн на рахунок НОМЕР_1 в АТ «Банк «Національні інвестиції», МФО 300498, призначення платежу: Відступлення права вимоги згідно договору № 478-12/15-Ф від 29.01.2015.

Згідно з п. 2.2.1 в день підписання договору первісний кредитор зобов`язаний передати документи, які свідчать про право вимоги за цим договором та інформацію, яка важлива для їх здійснення, а саме: копію кредитного договору № 478-12 від 24.12.2012, укладеного між первісним кредитором та боржником; виписку про рух коштів по рахунку НОМЕР_1.

Факт передачі первісним кредитором новому кредитору документів засвідчується складанням Акту прийому-передачі, який підписується повноважними представниками первісного кредитора та нового кредитора.

Відповідно до п. 4.1 договору, останній набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за цим договором.

У випадку, якщо новий кредитор не здійснить переказ грошових коштів в порядку, на умовах і у строки, передбачені п. 2.1.1 договору, право вимоги за кредитним договором, що було відступлено за цим договором, до нового кредитора не переходить та безумовно залишається у первісного кредитора. В такому випадку цей договір припиняється в день, наступний за датою, визначеною в п. 2.1.1, коли новий кредитор повинен був здійснити остаточний розрахунок з первісним кредитором (п. 4.2 договору).

На виконання умов договору між сторонами було підписано та скріплено печатками юридичних осіб Акт приймання-передачі документації від 29.01.2015 (додаток №1 до договору), відповідно до якого позивач передав, а відповідач отримав оригінали: кредитного договору від 24.12.2012 № 478-12, балансову виписку по рахунку НОМЕР_1 (а.с. 9).

У зв`язку із невиконанням відповідачем грошового зобов`язання за укладеним між сторонами договором, 27.03.2018 позивач направив на адресу відповідача вимогу від 23.03.2018 № 03/225 про повернення протягом семи днів оригіналів документів, зокрема, за актом приймання-передачі документації від 29.01.2015 за договором №478-12/15-Ф від 29.01.2015 (а.с. 10-12).

Посилаючись на те, що вказана вимога була залишені відповідачем без відповіді та задоволення, вищезазначені документи не були повернуті позивачеві, останній звернувся з даним позовом до суду.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з рішенням місцевого господарського суду про задоволення позову АТ «Банк «Національні інвестиції» в особі Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію АТ «Банк «Національні інвестиції» Луньо І . В ., а доводи скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Даючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами в ході виконання даного договору, суд першої інстанції правильно встановив, що такий за своєю правовою природою є договором про відступлення права вимоги.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до статей 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Таким чином, укладення АТ «Банк «Національні інвестиції» та ТОВ «ФК «Фактор-Сервіс» договору відступлення права вимоги № 478-12/15-Ф від 29.01.2015 було спрямоване на отримання останнім визначеного договором права вимоги за кредитним договором № 478-12 від 24.12.2012 та одночасного обов`язку по здійсненню перерахування на рахунок позивача суми відшкодування за відступлення права вимоги за договором у розмірі 3 026 340,00 грн у встановлений строк.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України унормовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як було зазначено вище, за умовами укладеного сторонами договору (п. 2.1.1) відповідач взяв на себе зобов`язання перерахувати позивачеві суму відшкодування за відступлення права вимоги за договором в розмірі 3 026 340,00 грн після набрання чинності договору, в строк до 30.12.2015.

Однак, жодного підтвердження факту виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором ані суду першої інстанції, ані під час апеляційного провадження у справі сторонами не надано.

Крім того, колегія суддів визнає необґрунтованими та такими, що не підтверджені жодними доказами доводи апелянта про сплату останнім частини передбаченої договором суми.

Доводи апелянта про те, що умовами договору перебачено обов`язок відповідача перерахувати грошові кошти за відступлення права вимоги на відповідний рахунок у банку за визначеними в договорі реквізитами, однак, у зв`язку з початком процедури ліквідації позивача вказаний рахунок припинив функціонувати, що позбавило відповідача можливості виконати зобов`язання за договором у повному обсязі та перерахувати залишок суми у строк до 30.12.2015, суд апеляційної інстанції відхиляє, виходячи з наступного.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 01.12.2015 № 853 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «Банк «Національні інвестиції» виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення від 02.12. 2015 №214 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Національні інвестиції» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації АТ «Банк «Національні інвестиції», призначено уповноважену особу ФГВФО та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Банк «Національні інвестиції», визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Положенням «Про виведення неплатоспроможного банку з ринку», затвердженого рішенням виконавчої дирекції ФГВФО № 2 від 05.07.2012 визначено дії ФГВФО з виведення неплатоспроможного банку з ринку шляхом його ліквідації.

Так, Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію банку від імені ФГВФО виконує функції з ліквідації неплатоспроможного банку відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Положення.

З дня призначення Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію банку, зокрема, банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси.

З метою забезпечення процедури ліквідації Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію банку відкриває накопичувальний рахунок неплатоспроможного банку у національній валюті в Національному банку України та вживає заходи щодо закриття кореспондентського рахунку такого банку.

Як вбачається з довідки Головного управління Національного банку України по м. Києву і Київській області від 23.12.2015 № 90-01/07-408/103193, 22.12.2015 АТ «Банк «Національні інвестиції» в Національному банку України відкрито накопичувальний рахунок в національній валюті НОМЕР_2 (а.с. 81).

Відповідно до довідки Головного управління Національного банку України по м. Києву і Київській області від 23.12.2015 № 90-01/07-408/103196 кореспондентський рахунок позивача в національній валюті закрито (а.с. 82).

Як стверджує позивач та не заперечує відповідач, інформацію про зміну реквізитів АТ «Банк «Національні інвестиції» було опубліковано на його офіційному сайті та на сайті ФГВФО, а тому дана інформація є публічною.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на неправильне застосування судом першої інстанції ст. 607 ЦК України, згідно з якою зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає та ст. 614 ЦК України, відповідно до якої особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Однак, як правильно встановлено місцевим господарським судом, відповідачем не надано доказів неможливості перерахування коштів за договором позивачеві, зокрема, доказів того, що ТОВ «ФК «Фактор-Сервіс» здійснило платіж відповідно до умов договору, а грошові кошти не надійшли до позивача або повернулися відповідачеві, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів визнає безпідставними та необґрунтованими.

Приписами частини 1 статті 598 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Враховуючи невиконання відповідачем грошового зобов`язання у строк, встановлений договором, з огляду на положення п. 4.2 договору, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що договір відступлення права вимоги № 478-12/15-Ф від 29.01.2015 є припиненим з 31.12.2015, а право вимоги за кредитним договором № 478-12 від 24.12.2012 належить позивачеві.

При цьому, на переконання колегії суддів, судом першої інстанції було надано належну оцінку запереченням відповідача, викладеним у поданому відзиві на позов, та обґрунтовано відхилено його твердження про відсутність у ТОВ «ФК «Фактор-Сервіс» оригіналів документів, що є предметом спору, оскільки з поданого до суду протоколу обшуку від 25.12.2015 (а.с. 53-59) не вбачається вилучення документів, переданих саме за актом приймання-передачі документації від 29.01.2015, який є додатком № 1 до укладеного між сторонами договору №478-12/15-Ф від 29.01.2015.

Згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (пункт 1 статті 612 ЦК України).

Як було зазначено вище, у зв`язку із невиконанням відповідачем грошового зобов`язання за укладеним між сторонами договором, 27.03.2018 позивач направив на адресу відповідача вимогу від 23.03.2018 № 03/225 про повернення протягом семи днів оригіналів документів, зокрема, за актом приймання-передачі документації від 29.01.2015 за договором №478-12/15-Ф від 29.01.2015 (а.с. 10-12).

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що оригінали документів, які передані відповідачеві за актом приймання-передачі документації від 29.01.2015, підлягають поверненню позивачеві.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3, 4 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладені обставини справи та вимоги законодавства, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог АТ «Банк «Національні інвестиції» в особі Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію АТ «Банк «Національні інвестиції» Луньо І.В . до ТОВ «ФК «Фактор-Сервіс» про зобов`язання вчинити дії, а саме, повернути отримані згідно акту прийому-передачі документації, що є додатком до договору відступлення права вимоги №478-12/15-Ф від 29.01.2015, наступні документи: кредитний договір від 24.12.2012 № 478-12, укладений між АТ «Банк «Національні інвестиції» та ОСОБА_2 ; балансову виписку по рахунку НОМЕР_1 .

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Разом з тим, враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи сторін, викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

З огляду на вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2018 у справі №910/11265/18 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга ТОВ «ФК «Фактор-Сервіс» має бути залишена без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор-Сервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2018 у справі №910/11265/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2018 у справі №910/11265/18 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/11265/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 16.05.2019.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді С.Я. Дикунська

Г.А. Жук