ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2019 Справа № 917/440/19

за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Кременчукгаз», 39601, провулок Героїв Бреста,' 46, М. Кременчук, Полтавська область код за

до фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 код за ДРФО НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .)

про стягнення 41486,78 грн.

Суддя Киричук О.А.

Секретар судового засідання Тимофієнко О.П.

Представники сторін:

представник позивача: Фесянова І.В.

представник відповідача: не з`явився

Приватне акціонерне товариство «Кременчукгаз» звернулось до суду з позовом до фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, а саме: основний борг за договором оренди приміщення № 344-05-17-30 від 09 лютого 2005р. у сумі 34 220,00 грн., 3% річних у сумі 1 614,43 грн. за період прострочення погашення боргу, інфляційні втрати в сумі 5 652,35 грн.

Ухвалою від 21.03.2019 суд прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі, постановив справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні, призначити справу для розгляду по суті у судовому засіданні на 16.04.19, викликати учасників справи у судове засідання, запропонував відповідачу протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду надати суду відзив на позов.

09.04.19 від відповідача надійшло клопотання про повернення позову позивачу у зв"язку з неотриманням нею копії позовної заяви. Крім того, у даному клопотанні наведена позиція відповідача, що даний спір має розглядатися Комсомольським міським судом, оскільки ним припинена підприємницька діяльність.

Розглянувши дане клопотання суд не вбачає підстав для його задоволення з огляду на наступне.

Так, позивач, при зверненні до суду разом з позовом надав чек "Укрпошти" від 14.03.19 № 945 та опис вкладення на ім"я Тимошенко Світлани Олександрівни (адреса направлення:39800, Полтавська обл., місто Горішні Плавні, проспект Героїв Дніпра, будинок 24, квартира 39), які підтверджують факт направлення копії позовної заяви відповідачу за адресою реєстрації.

Щодо посилання відповідача, що даний спір має розглядатися Комсомольським міським судом, оскільки ним припинена підприємницька діяльність, суд відхиляє їх як необгрунтовані, так як з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Звертаючись із цим позовом, позивач просить стягнути заборгованість, яка виникла у зв"язку з невиконанням зобов"язань за договором оренди приміщення № 344-05-17-30 від 09 лютого 2005р., укладений між ним та ФОП Тимошенко Світланою Олександрівною.

Аналіз змісту та підстав поданого позову свідчить про те, що спір між сторонами виник щодо невиконання господарського договору, яким було опосередковано зобов`язальні правовідносини сторін спору з правовідносин оренди.

Відповідно до статті 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Згідно із частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

За частиною першою статті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

За положеннями статті 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до статті 52 ЦК України ФОП відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, частини восьмої статті 4 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Отже, позивач, звертаючись до господарського суду, обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились.

Представник відповідача на виклик суду в судове засідання 16.04.2019р. не з`явився.

Ухвалою від 16.04.2019 р. господарський суд ухвалив відкласти підготовче засідання на 21.05.2019 р., викликати учасників справи в судове засідання.

Ухвали суду надсилалися учасникам справи рекомендованим листом, що підтверджується відтиском печатки про відправлення на зворотному боці відповідної ухвали.

Позивач отримав ухвали, що підтверджується підписами про вручення на повідомленнях про вручення поштового відправлення.

Відповідач, за висновками суду, також вважається належним чином повідомленим про розгляд справи судом, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Як зазначалося вище, ухвали суду надсилалися учасникам справи, в тому числі відповідачу за адресою, що зазначена позивачем в позові, яка відповідає відомостям реєстру територіальної громади м.Горішні Плавні, рекомендованим листом, що підтверджується відтиском печатки про відправлення на зворотному боці відповідної ухвали.

Однак, конверти з ухвалами по справі були повернуті до суду відділеннями поштового зв`язку з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 ГПК України, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про невручення копії судового рішення за адресою місцезнаходження відповідач вважається днем вручення відповідачам ухвал суду.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою про відкриття провадження у справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

17.05.19 від позивача надійшли доповнення до позовної заяви (вх. № 5068).

Відповідач відзив на позов не надав.

У судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позову за обґрунтуванням наведеним у позовній заяві.

В судове засідання 21.05.19 представник відповідача на виклик суд не з`явився.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно із ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідав не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України, оскільки містить достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Між ВАТ «Кременчукгаз» (далі за текстом - ПрАТ «Кременчукгаз», Орендодавець, Позивач) та фізичною особою -підприємцем Тимошенко Світланою Олександрівною (далі за текстом - Орендар, Відповідач) укладено 09 лютого 2005 року договір оренди приміщення № 344-05-17-30. Згідно з умовами розділу 1 цього договору Орендодавець передає, а Орендар приймає в тимчасове володіння і користування для виробничих потреб окремо розташовані приміщення (майстерні) за адресою м. Комсомольськ (м. Горішні Плавні), вул. Портова, 29 загальною площею 102,2 м кв та земельну ділянку 2800 м кв.

Строк оренди і дії договору визначений пунктом 4.1. (з 01.03.2005р. по 01.03.2008р.) та в подальшому неодноразово продовжувався додатковими угодами (№ 12 від 31.05.2016р., № 11 від 29.02.2016р., №10 від 27.02.2015р., №9 від 01.03.2014р., №7 від 01.03.2012р., №6 від 01.03.2011р., № 5 від 01.03.2010р., № 4 від 01.03.2009р.).

Відповідно до п.5.2. та абз.З п.7.1.Договору Орендар зобов`язаний своєчасно (не пізніше 10 числа поточного місяця) вносити орендну плату.

Відповідно до п.5.7. Договору в редакції додаткової угоди № 2, яка набрала чинності з 01.09.2007р. оплата послуг за використаний природний газ, електроенергію, послуги зв`язку здійснюється Орендарем згідно виставленого рахунку по показниках лічильників, а в разі його відсутності - за розрахунками за нормами споживання.

Цією ж додатковою угодою № 2 від 01.09.2007р. визначено, що загальна площа орендованого об`єкту становить 72,1 м кв, розмір річної орендної плати за об`єкт1' оренди становить 9263,52 грн. (без ПДВ) або 11116,20 грн. з ПДВ.

Додатковою угодою № 8 від 01.08.2015р., якою врегульовуються відносини між сторонами з 01.08.2015р., визначено розмір місячної орендної плати 1389,32 грн. (без ПДВ), або 1667,18 грн. (в т.ч. ПДВ).

17 березня 2017 року сторонами підписана додаткова угода б/н (в тексті додаткової угоди вказана помилкова дата 17.03.2016р.) про припинення дії договору з 26 березня 2017 року.

Пунктом 2 цієї додаткової угоди визначено, що сторони дійшли згоди що станом на день її підписання за Орендарем рахується заборгованість за договором в сумі 34 220, 00 грн. (Тридцять чотири тисячі двісті двадцять гривень 00 копійок).

Пунктом 3 додаткової угоди б/н сторони визначили остаточний строк погашення визначеної в п.2. заборгованості в сумі 34220,00 грн. - до 01 серпня 2017 року.

Відповідно до акту приймання-передачі від 01.03.2005 року орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду приміщення та земельну ділянку згідно договору № 344-05-17-30 від 09.02.2015.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, на відповідач будь-яких заходів щодо погашення вказаної заборгованості не вжив, більше того, наявний основний борг перед позивачем збільшився внаслідок споживання відповідачем комунальних послуг в березні 2017 року та орендної плати за 01.03.2017-26.03.2017 р.

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості, а саме: основного боргу за договором оренди приміщення № 344-05-17-30 від 09 лютого 2005р. у сумі 34 220,00 грн., 3% річних у сумі 1 614,43 грн. за період прострочення погашення боргу, інфляційних втрат в сумі 5 652,35 грн.

При прийнятті рішення суд керувався наступним.

Згідно із ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтями 6, 627 ЦК України встановлено, що, сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частинами 1, 6 ст. 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ч. 1 ст. 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч. 1 ст. 762 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (стаття 610 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобов`язання за договором оренди щодо сплати орендних платежів та послуг за використаний природний газ, електроенергію, послуги зв`язку у період з січня 2016 року по лютий 2018 року не виконав, внаслідок чого заборгованість відповідача перед позивачем на момент прийняття рішення складає 34 220,00 грн.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за оренду приміщення в сумі 34 220,00 грн. є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вищевикладеного, на підставі ч.2 ст. 625 ЦКУ позивачем за невиконання умов договору нараховано до сплати відповідачем три відсотки річних 1 614,43 грн. та інфляційні втрати 5 652,35 грн. за період з 01.08.2017 р. по 25.02.2019р.

Заявлені позивачем вимоги про стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних, суд визнає правомірними та такими, що підлягають задоволенню в межах заявлених сум, оскільки при перевірці їх розміру судом не було виявлено їх завищення з боку позивача.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Допустимих доказів в спростування зазначеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у сумі 34 220,00 грн., 3% річних у сумі 1 614,43 грн. за період прострочення погашення боргу, інфляційних втрат в сумі 5 652,35 грн. обґрунтовані, підтверджуються матеріалами справи, відповідачем не спростовані, а тому підтягають задоволенню.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись статтями 129, 130, 231, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 код за ДРФО НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .) на користь Приватного акціонерного товариства «Кременчукгаз» (39601, провулок Героїв Бреста,' 46, М. Кременчук, Полтавська область код за ) основний борг у сумі 34 220,00 грн., 3% річних у сумі 1 614,43 грн. за період прострочення погашення боргу, інфляційні втрати в сумі 5 652,35 грн., 1921,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 22.05.2019 року

Суддя Киричук О.А.