ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2019м. ДніпроСправа № 904/1432/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП "НКЕМЗ", м. Нова Каховка, Херсонська область

до Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 408 000 грн., пені у розмірі 41 448,3 грн., інфляційної складової у розмірі 9 453,52 грн., 3% річних у розмірі 3 454 грн.

Суддя Ніколенко М.О.

Без участі представників сторін.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "НВП "НКЕМЗ" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 408 000 грн., пені у розмірі 41 448,3 грн., інфляційної складової у розмірі 9 453,52 грн., 3% річних у розмірі 3 454 грн.

Позов обґрунтований порушенням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки № 315 від 13.04.2018 зі сплати вартості поставленого товару.

Ухвалою суду від 15.04.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Через канцелярію суду, 07.05.2019 надійшов відзив на позов, у якому відповідач повідомив про оплату ним 25.04.2019 суми основної заборгованості у розмірі 408 000 грн. На підставі цього відповідач просить суд закрити провадження у частині позовних вимог про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 408 000 грн. у зв`язку з відсутністю предмету спору. Щодо вимог позивача про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" штрафних санкцій, відповідач зазначив, що позивачем невірно визначено періоди нарахувань відповідних штрафних санкцій.

Розглянувши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "НВП "НКЕМЗ" (постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Криворізький залізорудний комбінат" (покупець) укладено договір поставки № 315 від 13.04.2018 (договір).

Згідно з п. 1.1. договору, постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупця, а покупець прийняти й оплатити товар, у порядку й на умовах, передбачених даним договором.

Пунктом 1.2. договору визначено, що найменування, асортименти, кількість, комплектність товару обумовлюються сторонами у специфікації, що є невід`ємною частиною даного договору.

На виконання умов договору, між сторонами було підписано специфікацію № 3 від 11.10.2018. У вказаній специфікації сторони визначили ціну, найменування, асортименти, кількість, комплектність товару.

Пунктом 3.3. договору (у редакції додаткової угоди № 1 від 11.10.2018) встановлено, що у випадку поставки товарів на склад покупця, поставка товару може здійснюватися за письмовою заявкою покупця.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписи частини 7 статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Згідно статті 202 Господарського кодексу України та статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до умов п. 3.3. договору, відповідачем було надано позивачу заявку № 53-15/2147 від 23.10.2018 на поставку товару загальною вартістю 408 000 грн. (з ПДВ), визначеного специфікацію № 3 від 11.10.2018.

Позивач виконав умови договору і поставив Публічному акціонерному товариству "Криворізький залізорудний комбінат" товар на загальну суму 408 000 грн., що підтверджується видатковою накладною № ВП00000813 від 20.12.2018.

Відповідно до п. 4.4. договору, оплата здійснюється в порядку й у строки, передбачені специфікацією.

Пунктом 5 специфікації № 3 від 11.10.2018 визначений порядок оплати товару: протягом 10 календарних днів по факту поставки партії товару та за умови надання належно оформлених оригіналів рахунків-фактур, видаткових накладних та податкових накладних, складених в електронній формі з дотриманням вимог податкового законодавства України, за фактично поставлений товар (постачальник обов`язково зазначає в податковій накладній код УКТ ЗЕД товару).

Оскільки товар, поставлено 20.12.2018, то, відповідно до пункту 5 специфікації № 3 від 11.10.2018, відповідач зобов`язаний сплатити товар не пізніше 30.12.2018, який є вихідним днем. Згідно частини 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з частиною 4 ГПК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день. Першим робочим днем після 30.12.2018 є 02.01.2019. А отже, відповідач зобов`язаний сплатити вартість отриманого товару не пізніше 02.01.2019.

Однак, відповідач порушив свої зобов`язання за договором і не оплатив поставлений товар у належні строки. Внаслідок цього, станом на день відкриття провадження у цій справі, у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем з основної заборгованості у розмірі 408 000,00 грн.

Після звернення позивача до суду з даним позовом, 25.04.2019, відповідачем, сплачено позивачу суму основної заборгованості у розмірі 408 000 грн. (що підтверджується копією платіжного доручення № 6729 від 25.04.2019 на суму 408 000 грн.)

Відповідно до п. 2. ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

За таких обставин, провадження у даній справі у частині позовних вимог про стягнення з відповідача суми основної заборгованості у розмірі 408 000 грн. слід закрити на підставі п. 2. ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Разом з тим, оскільки вимоги позивача про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 408 000 грн. були задоволені відповідачем після звернення позивача до суду з даним позовом, судовий збір у відповідній частині позовних вимог слід покласти на відповідача.

Пунктом 7.6. договору встановлено, що у випадку порушення покупцем строків розрахунків за договором, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

На підставі пункту 7.6. договору позивач нарахував пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за загальний період з 20.12.2018 по 02.04.2019 у розмірі 41 448,3 грн.

Перевіривши розрахунок, доданий до позову, суд встановив, що позивачем при здійсненні нарахування пені неправильно визначено період прострочки відповідача. Як вказано вище, відповідач зобов`язаний сплатити вартість отриманого товару не пізніше 02.01.2019, а отже, він є таким що прострочив з 03.01.2019. Тому, пеню слід нараховувати на суму 408 000 грн. за період прострочки з 03.01.2019 по 02.04.2019. Пеня за вказаний період складає - 36 216,99 грн.

За таких обставин, вимогу позивача про стягнення з відповідача пені слід задовольнити частково в розмірі 36 216,99 грн. У задоволенні вимоги про стягнення пені у розмірі 5 231,31 грн. - слід відмовити.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошових зобов`язань на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував відповідачу до сплати 3% річних у розмірі 3 454 грн. за загальний період з 20.12.2018 по 02.04.2019 та інфляційну складову у розмірі 9 453,52 грн. за загальний період з 20.12.2018 по 02.04.2019.

Перевіривши розрахунок, доданий до позову, суд встановив, що позивачем неправильно визначено період прострочки відповідача. Як вказано вище, відповідач зобов`язаний сплатити вартість отриманого товару не пізніше 02.01.2019, а отже, він є таким що прострочив з 03.01.2019. Тому, 3% річних слід нараховувати на суму 408 000 грн. за період прострочки з 03.01.2019 по 02.04.2019. Сума нарахувань 3% річних за вказаний період складає 3 018,08 грн.

За таких обставин, вимогу позивача про стягнення з відповідача 3% річних слід задовольнити частково в розмірі 3 018,08 грн. У задоволенні вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 435,92 грн. - слід відмовити.

Перевіривши розрахунок інфляційної складової, доданий до позову, суд встановив, що позивачем при здійсненні нарахувань не було враховано наступне.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

В листі Верховного Суду України №62-97р від 03.04.1997 зазначено, що при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

В Рекомендаціях Верховного Суду України відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.1997 № 62-97р зазначено, що сума, внесена в період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

А отже, інфляційні втрати слід нараховувати на суму 408 000 грн. за період січень-лютий 2019. Інфляційні втрати за цей період складають 6 140,4 грн.

За таких обставин, вимогу позивача про стягнення з відповідача суми інфляційної складової слід задовольнити частково в розмірі 6 140,4 грн. У задоволенні вимоги про стягнення суми інфляційної складової у розмірі 3 313,12 грн. - слід відмовити.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору розподіляються пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись положеннями Господарського Кодексу України, Цивільного кодексу України, ст. 73, 74, 123, 129, 231, 232, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Закрити провадження у справі № 904/1432/19 у частині позовних вимог про стягнення з відповідача суми основної заборгованості у розмірі 408 000 грн.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" (місцезнаходження: 50029, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Симбірцева, буд. 1А; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП "НКЕМЗ" (місцезнаходження: 74900, Херсонська область, м. Нова Каховка, вул. Першотравнева, 35; ) пеню у розмірі 36 216,99 грн., суму інфляційної складової у розмірі 6 140,4 грн., 3% річних у розмірі 3 018,08 грн. та витрати з оплати судового збору у розмірі 6 800,93 грн.

Відмовити у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 5 231,31 грн., суми інфляційної складової у розмірі 3 313,12 грн. та 3% річних у розмірі 435,92 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження. Рішення може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 21.05.2019.

Суддя Ніколенко М.О.