ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2019 р. Справа №914/2095/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Дубник О.П.

суддів Зварич О.В.

Кравчук Н.М.

за участю секретаря судового засідання Мокрої А.В.

розглянув матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України №14/4-300 від 22.02.2019 (вх. № 01-05/902/19 від 07.03.2019)

на рішення Господарського суду Львівської області від 06.02.2019 (суддя Кітаєва С.Б., повний текст складено 14.02.2019)

у справі № 914/2095/18

за позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ

до відповідача: Комунального підприємства Стрийтеплоенерго, м.Стрий Львівської області

про стягнення пені та 3 % річних за неналежне виконання грошового зобов`язання в сумі 218445,19 грн.

за участю представників:

від позивача: не з`явився (належно повідомлено).

від відповідач: ОСОБА_1 - адвокат (довіреність в матеріалах справи).

1.Розгляд справи.

Відводів суддям та секретарю судового засідання в порядку ст.ст. 35, 36, 37 ГПК України не заявлялось.

Судове засідання фіксувалось технічними засобами згідно ст. 222 ГПК України.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.03.2019 вказану справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді доповідача) Дубник О.П., суддів Кравчук Н.М. та Скрипчук О.С.

У зв`язку із перебуванням у відрядженні судді-члена колегії Скрипчук О.С., розпорядженням керівника апарату Західного апеляційного господарського суду № 294 від 16.04.2019 проведено автоматизовану зміну складу колегії суддів та відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.04.2019 визначено склад суду: головуючий суддя Дубник О.П., судді Зварич О.В. та Кравчук Н.М.

Хід розгляду апеляційної скарги викладений у відповідних ухвалах.

2. Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

Позивач участі уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується наявним у матеріалах справи списком згрупованих рекомендованих відправлень № 802 від 19.04.2019 року та інформацією з сайту ПАТ «Укрпошта» щодо відстеження поштового відправлення №767.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Згідно з ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

3. Короткий зміст позовних вимог.

3.1. Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулось з позовною заявою до Комунального підприємства Стрийтеплоенерго про стягнення 218445,19грн., з яких 203768,61грн. пені, 14676,58грн. 3 % річних.

3.2. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що на виконання договору купівлі-продажу природного газу №1146/16-БО-21 від 15.12.2015 поставив відповідачу упродовж січня-квітня 2016 року природний газ на загальну суму 8075406,79 грн. за актами приймання-передачі. За умовами договору (п. 6.1) відповідач мав здійснювати оплату за газ шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставку газу. Однак, відповідач оплачував газ з порушенням встановлених строків. За прострочення оплати газу позивач просив стягнути з відповідача 203768,61 грн. пені на підставі п. 8.2 договору, яким передбачено сплату покупцем пені за порушення строків оплати газу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла протягом періоду, за який вона стягується, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, та на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 14676,58 грн. 3% річних.

4.Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

4.1. Рішенням Господарського суду Львівської області від 06.02.2019 у справі №914/2095/18 в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Комунального підприємства Стрийтеплоенерго про стягнення пені та 3 % річних за неналежне виконання грошового зобов`язання в сумі 218445,19 грн. відмовлено повністю.

4.2. Судове рішення у справі мотивоване ст. ст. 11, 509, 526, 530, 599, 610, 611, 612, 625, 626, 692 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), ст.ст. 193, 230, 231 Господарського кодексу України (далі ГК України), ст. ст. 1, 7 Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії від 03.11.2016 №1730-VIII (далі - Закон №1730-VIII), і зроблено висновок, що заборгованість за поставлений природний газ у січні-квітні 2016 року згідно договору купівлі-продажу природного газу №1146/16-БО-21 від 15.12.2015 була погашена до 30.11.2016 року, а саме до набрання чинності Законом №1730-VIII, нараховані пеня, 3% річних підлягають списанню згідно ч. 3 ст. 7 Закону №1730-VIII, незалежно від факту включення підприємства-споживача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

5. Короткий зміст вимог апеляційної скарги та аргументи учасників справи.

5.1. НАК «Нафтогаз України» не погоджується з ухваленим рішенням суду, вважає його незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального права без дослідження усіх істотних обставин справи. Скаржник вважає неправомірним застосування Закону №1730-VIII до спірних правовідносин, зокрема, положень частини третьої статті 7 цього Закону, оскільки вважає, що вони застосовуються лише до підприємств, які включені до реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, визначеній цим Законом. Відповідач не включений до цього реєстру, тому до спірних правовідносини цей Закон не може застосовуватися. Крім того, позивач посилається на постанови Вищого господарського суду України та на постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 908/3211/16, в якій викладена правова позиція, що для здійснення процедури врегулювання заборгованості необхідною умовою є включення до реєстру обсягів заборгованості теплопостачального підприємства. Просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задоволити повністю.

5.2. Комунальне підприємство Стрийтеплоенерго у відзиві на апеляційну скаргу просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити. Зазначає, що враховуючи відсутність перед позивачем заборгованості по Договору №1146/16-БО-21 від 15.12.2015 року та по інших договорах за цей період, підстав для включення в реєстр у відповідача не було, а згідно Закону №1730-VIII формування відповідного реєстру здійснюється відносно теплопостачальних підприємств, які мають заборгованість зі сплати поставленого природного газу станом на дату включення до реєстру. Стверджує. що судова практика, на яку покликається позивач в апеляційній скарзі на даний час є неактуальною та не могла бути врахованою при прийнятті рішення місцевим господарським судом. Крім того, позивач посилається на постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 927/1152/16, де Верховний суд прийшов до висновку про те, що ч. 3 ст. 7 Закону №1730-VIII є нормою прямої дії. А відтак її застосування до споживачів не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов поряд із обов`язком щодо погашення заборгованості за спожитий природний газ у строк до набрання чинності 30.11.2016 року цим законом. Стверджує, що позивач тлумачить постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 908/3211/16 на власний лад, оскільки суд зазначив. що вказаною нормою не ставиться право не нарахування неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних в залежність від будь яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності законом.

6. Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанції.

15.12.2015 між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (постачальник) та КП Стрийтеплоенерго (споживач) було укладено договір №1146/16-БО-21 купівлі-продажу природного газу (далі Договір), за яким постачальник зобов`язався передати у власність споживачу у 2016 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ НАК Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а споживач зобов`язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору (а.с. 24-37).

Газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води бюджетним установам/організаціям та іншим споживачам (п. 1.2 Договору).

Пунктом 2.1 договору сторони встановили, що постачальник передає споживачу у період з 01 січня 2016 року по 31 березня 2016 року газ обсягом до 1100 тис. куб. м.

Приймання - передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання - передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу (п. 3.4 Договору).

Згідно з п. 5.2 Договору за 1000 куб.м природного газу споживач сплачує 6603,48 грн., крім того ПДВ - 20%, разом з ПДВ 7924,18 грн.

Відповідно до п. 6.1. Договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно), наступного за місяцем поставки газу.

За умовами п. 8.2 Договору у разі невиконання споживачем умов пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику крім суми заборгованості пеню, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п. 12 Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації природного газу до 31 березня 2016 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

В подальшому сторони внесли зміни до договору згідно додаткової угоди № 1 від 30.12.2015 року, додаткової угоди № 2 від 29.01.2016 року, додаткової угоди № 3 від 22.02.2016 року, додаткової угоди № 4 від 28.03.2016 року.

Додатковою угодою № 4 від 28.03.2016 року п. 2.1 Договору доповнено новим абзацом, а саме: «Постачальник передає споживачу у період з 01 січня 2016 року по 30 квітня 2016 року газ обсягом до 15 тис. куб. м.».

На виконання умов договору, позивач протягом січня-квітня 2016 року передав у власність відповідачу природний газ на загальну суму 8075406,79 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2016, 29.02.2016, 31.03.2016, 30.04.2016 (а.с. 38-41). Акти підписані представниками двох сторін, їх підписи скріплені печатками юридичних осіб сторін договору. Факт отримання природного газу відповідачем у відповідних обсягах не оспорюється.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач здійснив остаточний розрахунок за отриманий газ у січні-квітні 2016 року з порушенням строків, встановлених п. 6.1 договору.

Фактично газ був оплачений відповідачем 29.07.2016 (останній платіж) у повній сумі 8075406,79 грн.

Остаточний розрахунок за газ, отриманий за період з січня по квітень 2016 року проведений відповідачем 29.07.2016.

Відповідач не включений до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь в процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії.

7. Норми права та мотиви, якими суд апеляційної інстанції керувався при прийнятті постанови, висновки суду.

Згідно з ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання договору купівлі-продажу природного газу №1146/16-БО-21 від 15.12.2015 позивач передав відповідачу в період з січня по квітень 2016 природний газ на загальну суму 8075406,79 грн. За умовами договору (п. 6.1) відповідач мав повністю оплатити отриманий в кожному місяці газ до 14-го числа (включно) наступного місяця, проте, остаточні розрахунки за кожен місяць були проведені відповідачем з порушенням встановлених строків, фактично газ був оплачений у період до 29.07.2016.

В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Правові наслідки порушення зобов`язання, визначені ст. 611 ЦК України, якою передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За порушення строків оплати газу договором (п. 8.2) передбачено сплату пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі п. 8.2 Договору та ст. 625 ЦК України позивачем заявлені до стягнення 203768,61грн. пені, 14676,58грн. 3 % річних, нарахованих за порушення строків оплати поставленого газу в січні - квітні 2016 року. Вказані санкції нараховано за період з лютого по липень 2016 року.

Поряд з тим, 30.11.2016 набув чинності Закон №1730-VIII, який прийнято з метою забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення та яким визначено процедуру врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії перед постачальниками природного газу та електричної енергії.

Згідно з ст. 1 цього Закону процедура врегулювання заборгованості - це заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості. До заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, належить кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу - Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" та її дочірньою компанією "Газ України" теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Учасниками процедури врегулювання заборгованості є підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Статтею 3 Закону №1730-VIII визначено порядок участі у процедурі врегулювання заборгованості. Так, відповідно до ч. 1 цієї статті для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідач не включений до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь в процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії.

Водночас, частиною третьою статті 7 Закону №1730-VIII встановлено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що частина третя статті 7 Закону №1730-VIII є нормою прямої дії, цією нормою законодавець передбачив можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сфері теплопостачання як у спосіб не нарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань. При цьому застосування приписів частини третьої статті 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Аналогічна позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 914/3131/15, від 29.01.2018 у справі № 904/10745/16, від 07.02.2018 у справі № 927/1152/16, від 22.02.2018 у справі № 922/4355/14, від 28.02.2018 у справі № 911/3914/14, від 15.03.2018 у справі № 904/10736/16, від 22.03.2018 у справі № 914/123/17, від 03.04.2018 у справі № 904/11325/16, від 10.04.2018 у справі № 916/3054/16, від 11.04.2018 у справі № 910/17962/15, від 14.04.2018 у справі № 904/11358/16, від 17.04.2018 у справі № 54/298-07, від 20.04.2018 у справі № 917/2581/15, від 24.04.2018 у справі № 914/3158/16, від 26.04.2018 у справі № 911/3945/16, від 02.05.2018 у справах № 920/1060/16 і № 914/102/17, від 04.05.2018 у справі № 922/1109/15, від 11.05.2018 у справі № 15/5005/153/2012, від 15.05.2018 у справі № 908/3126/16, від 23.05.2018 у справі № 908/3125/16, від 30.05.2018 у справах № 904/11214/16, № 904/10733/16 і 908/2055/17, від 06.06.2018 у справі № 904/10292/17, від 14.06.2018 у справі № 914/4134/15, від 25.07.2018 у справах № 910/15874/13 і № 910/23017/17.

Як підтверджено матеріалами справи 29.07.2016 відповідач повністю погасив заборгованість за природний газ, поставлений йому позивачем у січні квітні 2016 року, тобто відповідач погасив заборгованість до набрання чинності Законом №1730-VIII. Отже, з дня набрання чинності названим Законом (з 30.11.2016) не підлягали нарахуванню пеня, інфляційні нарахування та 3% річних на заборгованість, погашену відповідачем до набрання чинності Законом N 1730-VIII, а нараховані неустойка (пеня), інфляційні нарахування та 3% річних підлягали списанню без процедури включення відповідача в реєстр.

З огляду на викладене апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи скаржника, та погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Щодо посилань скаржника на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 14.02.2018 у справі № 908/3211/16, то слід зазначити, що здійснивши аналіз названої постанови, слід дійти висновку, що ч. 3 ст. 7 Закону, яка окремо регулює списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом. Також міститься висновок, що вказаною нормою не ставиться в залежність право не нарахування неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних від будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом.

Отже, правова позиція Верховного Суду щодо неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних, викладена у цій постанові, також підтверджує правомірність висновків суду першої інстанції, покладених в основу оскаржуваного рішення.

Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку , що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Скаржником не доведено наявності підстав, визначених ст. 277 ГПК України, для скасування рішення та для задоволення апеляційної скарги, таких підстав апеляційним судом не встановлено.

Отже, рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

8. Судові витрати.

Згідно п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати за розгляд апеляційної скарги слід покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 252, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 06.02.2019 року у цій справі без змін.

2. Судові витрати покласти на Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Повний текст постанови складено 23.05.2019р.

Головуючий суддя Дубник О.П.

Суддя Зварич О.В.

Суддя Кравчук Н.М.