ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 року Справа №903/835/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Розізнана І.В.

суддя Грязнов В.В.

при секретарі судового засідання Панасюк О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу підприємства теплових мереж "Ковельтепло" на рішення господарського суду Волинської області від 12.03.2019 р. (суддя Шум М.С., повний текст рішення складено 20.03.2019 р.)

за позовом публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз"

до підприємства теплових мереж "Ковельтепло"

про стягнення 967509,59 грн.

за участю представників:

позивача - адвоката Янкевич Л.Д.,

відповідача - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Волинської області від 12.03.2019 р. у справі №903/835/18 позов публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз" задоволено частково. Стягнуто з підприємства теплових мереж "Ковельтепло" на користь публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз" 163986,18 грн., з них: 134180,01 грн. - пеня, 15871,92 грн. - 3% річних, 13934,25 грн. - інфляційні втрати. Провадження в частині стягнення 803523,41 грн. основної заборгованості - закрито.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції вказав, що оскільки станом на час розгляду справи відповідачем була погашена основна заборгованість перед позивачем по оплаті послуг за розподіл природного газу у сумі 803523,41 грн., отже провадження в цій частині підлягає закриттю на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

Щодо нарахованих позивачем 134180,01 грн. пені (за період прострочення оплат з 31.01.2018 р. по 09.08.2018 р.), 15871,92 грн. 3% річних (в період з 31.01.2018 р. по 09.11.2018 р.), 13934,25 грн. - інфляційних втрат (за період лютий вересень 2018 р.) місцевий господарський суд зазначив, що розрахунки пені, 3% річних та інфляційних втрат зроблені позивачем є вірними та відповідають п.8.2 договору розподілу природного газу та ст.625 ЦК України, отже підлягають стягненню з відповідача за порушення грошового зобов`язання.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з підприємства теплових мереж "Ковельтепло" 36851,77 грн. - пені, 2926,24 грн. - 3% річних, 9296,21 грн. - інфляційних втрат.

Мотивуючи апеляційну скаргу скаржник, зокрема, вказує, що позивачем не було враховано положення Додаткової угоди про внесення змін до Типового договору розподілу природного газу, а саме зміни внесені у п. 6.4 договору, зокрема, щодо способу здійснення оплати за надані послуги.

Скаржник зазначає, що сплачував за послуги з розподілу природного газу із власного поточного рахунку, однак коштів для оплати послуг не було достатньо і тому відповідно до умов укладеної Додаткової угоди та постанови Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002 р. здійснював оплату за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам за надані пільги та субсидії споживачам на оплату природного газу.

Звертає увагу, що місцевий господарський суд не дослідив подані відповідачем докази оплати за надані послуги, та те, що позивачем безпідставно були повернуті кошти на рахунок відповідача, сплачені останнім за надані йому послуги, із зазначенням як помилково перераховані. Крім того, вважає, що ПАТ "Волиньгаз" зобов`язаний був прийняти оплату за послуги з розподілу газу в розмірі 1 500 000 грн., згідно платіжного доручення №25 від 26.04.2018 р., і відповідно штрафні санкції з врахуванням умов укладеного договору та додаткової угоди були б нараховані до 01.05.2018 р.

17.05.2019 р. на адресу апеляційного суду від позивача, публічного акціонерного товариства "Волиньгаз", надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.04.2019 р. запропоновано позивачу у строк до 13.05.2019 р. подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в порядку ст.263 ГПК України.

Натомість, колегією суддів встановлено, що вказаний відзив поданий позивачем 16.05.2019 р. згідно штемпеля підприємства поштового зв`язку на поштовому конверті, тобто з пропуском строку встановленого судом для його подання.

З огляду на викладене, враховуючи відсутність клопотання позивача про поновлення пропущеного строку в порядку ст.119 ГПК України, апеляційний суд не приймає до уваги відзив публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз" на апеляційну скаргу.

У судове засідання, що відбулося 20.05.2019 р. відповідач не забезпечив явку свого представника, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги (а.с.194).

Враховуючи приписи ст.ст.269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, той факт, що явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе розглядати апеляційну скаргу за відсутності відповідача.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 01.01.2016 р. підприємство теплових мереж "Ковельтепло" звернулося до ПАТ по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз" з метою укладення договору, подавши заяву-приєднання №09420UEACEFT016 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) (а.с.14).

21.01.2016 р. між підприємством теплових мереж "Ковельтепло" (споживач) та публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз" (оператор ГРМ) укладено договір №09420UEACEF016 розподілу природного газу (а.с.15-22), згідно з п.2.1 якого оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором.

На виконання умов вказаного Договору, з січня по жовтень 2018 р. ПАТ по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз" надано послуги з розподілу природного газу підприємству теплових мереж "Ковельтепло", що підтверджується актами надання послуг з розподілу природного газу (а.с. 23-27).

Натомість, відповідач виконував договірні зобов`язання щодо оплати послуг з розподілу природного газу з порушенням строків встановлених договором, що і стало підставою для звернення публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз" з даним позовом.

Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду, враховуючи межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції згідно ст.269 ГПК України, колегія суддів враховує наступне.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За приписами ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч.1 ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з п.6.4 договору сторони погодили, що оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ.

Оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який є побутовим, до 05 числа (включно) місяця, в якому надаються послуги з розподілу природного газу, на підставі рахунка Оператора ГРМ.

На виконання постанови НКРЕКП від 11.08.2016 р. №1418, якою внесено зміни до Типового договору розподілу природного газу, сторони уклали додаткову угоду про внесення змін до Типового договору розподілу природного газу (а.с.50), зокрема, доповнено п.6.4 наступним змістом:

"Якщо згідно із законодавством споживач має сплачувати - оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання споживача на поточний рахунок оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим Регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів. Споживач має право здійснювати оплату за договором розподілу природного газу через банківську платіжну систему, онлайн-переказ, поштовий переказ, внесення готівки через касу Оператора ГРМ та в інший не заборонений законодавством спосіб.".

Пунктом 3 ч.1 ст.611 ЦК України встановлено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки.

Згідно із ч.3, 4 ст.231 ГК України, законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов`язань, зазначених у частині другій цієї статті. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Пунктом 8.2 договору передбачено, що у разі порушення споживачем строків оплати, за цим договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день простроченого платежу.

Крім того, відповідно до ст.625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо законом або договором не встановлено інший розмір відсотків.

У розумінні наведеного припису наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних втрат та трьох відсотків річних, що нараховуються на суму боргу, є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, приписи ч.2 ст.625 ЦК України поширюються на правовідносини з прострочення виконання основного грошового зобов`язання, а відтак інфляційні втрати і відсотки річних нараховуються саме на суму основного боргу, так як входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, підприємство теплових мереж "Ковельтепло" виконувало договірні зобов`язання щодо оплати послуг з розподілу природного газу з порушенням строків встановлених п.6.4 договору, з огляду на що позивач має право на стягнення з відповідача пені як виду юридичної відповідальності згідно п.8.2 договору та 3% річних й інфляційних втрат як способу захисту порушеного майнового права позивача згідно ч.2 ст.625 ЦК України.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.

Статтею 19-1 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що оплата теплової енергії, для виробництва якої повністю або частково постачається природний газ гарантованим постачальником, здійснюється споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями, які купують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, шляхом перерахування коштів на рахунки із спеціальним режимом використання, які відкривають теплопостачальні та теплогенеруючі організації для зарахування коштів, у тому числі від теплопостачальних організацій, які отримують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, в уповноваженому банку. Оплата теплової енергії шляхом перерахування коштів на інші рахунки забороняється.

Постановою Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014 р. затверджено Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки.

Таким чином, чинним законодавством встановлено імперативний порядок оплати за теплову енергію, для виробництва якої повністю або частково постачається природний газ гарантованим постачальником.

Відповідно до додаткової угоди про внесення змін до Типового договору розподілу природного газу, сторони дійшли згоди, що підприємство теплових мереж "Ковельтепло" має право оплачувати надані послуги згідно укладеного договору декількома способами, зокрема, через банківську платіжну систему, онлайн-переказ, поштовий переказ, внесення готівки через касу Оператора ГРМ та в інший не заборонений законодавством спосіб.

Згідно з ст. 20 ГК України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

За приписами ст.12 Господарського кодексу України, держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання, зокрема, є надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій.

Відповідно до ст.2 Бюджетного кодексу України, субвенції міжбюджетні трансферти для використання на певну мету в порядку, визначеному органом, який прийняв рішення про надання субвенції.

Постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002 р. затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (далі Порядок), згідно з п.4 якого перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Державною казначейською службою згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов`язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій і допомоги населенню.

Таким чином, держава взяла на себе бюджетне зобов`язання щодо відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних з газопостачанням населення.

Пунктом 8-1 Порядку передбачено, що суб`єктами господарювання, які мають ліцензію на виробництво теплової енергії, та/або їх відокремленими структурними підрозділами отримані кошти спрямовуються, зокрема, на оплату природного газу оптовим продавцям та власникам ресурсу природного газу (в тому числі ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") та інших енергоносіїв, спожитих для виробництва теплової енергії, оплату послуг з розподілу та транспортування природного газу операторам газорозподільної системи та оператору газотранспортної системи.

Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу (далі - ПЕК), визначений Порядком, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов`язаних з газопостачанням населення, яке використовує житлові субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та не заперечується сторонами, 26.04.2018 р. відповідно до платіжного доручення №25 підприємство теплових мереж "Ковельтепло" перерахувало позивачу кошти за розподіл природного газу в сумі 1500000,00 грн. (а.с.50) на підставі постанови Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002 р.

Однак, вказані кошти ПАТ "Волиньгаз" зараховані в оплату заборгованості не були, натомість повернені на рахунок відповідача як помилково перераховані. Будь-яких пояснень щодо причин повернення коштів позивач ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді не надає.

Крім того, платіжними дорученнями №30 від 21.06.2018 р. (а.с.51), №30 від 27.06.2018 р. (а.с.52), №45 від 20.11.2018 р. (а.с.53), №48 від 27.11.2018 р. (а.с.54), №49 від 30.11.2018 р. (а.с.55) відповідач перераховував кошти за розподіл природного газу, які були також повернені як помилково перераховані.

Судом враховується, що позивачем було зараховано оплату заборгованості відповідача лише в сумі 700000,00 грн. на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002 р. "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" (а.с.132).

Апеляційний суд вважає, що перераховуючи кошти позивачу в погашення заборгованості на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002 р., підприємство теплових мереж "Ковельтепло" діяло на підставі п.6.4 договору в редакції додаткової угоди, яким сторони самі ж погодили можливі способи оплати наданих послуг. Тобто відповідач здійснював оплату "в інший не заборонений законодавством спосіб", а саме за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам за надані пільги та субсидії споживачам на оплату природного газу.

Зважаючи на викладене, приймаючи до уваги п.6.4 договору в редакції додаткової угоди та Постанову Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002 р., колегія суддів дійшла висновку про безпідставність повернення позивачем коштів, спрямованих на врегулювання оплати за надані послуги, оскільки такі дії позивача штучно створювали борг відповідачу, як теплопостачальній організації, що не було враховано судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення.

З огляду на неправомірність дій позивача, пеня, 3% річних та інфляційні втрати підлягають нарахуванню лише до 27.04.2018 р., а саме до дати перерахування коштів за розподіл природного газу згідно з платіжним дорученням №25, які були безпідставно повернені позивачем, оскільки у випадку зарахування вказаних коштів у відповідача була би відсутня заборгованість, на яку нараховувалися штрафні санкції.

Здійснивши перерахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд погоджується з доводами апелянта та розрахунком, долученим до апеляційної скарги, та вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення пеня у сумі 36851,77 грн. згідно п.8.2 договору, 3% річних в сумі 2926,24 грн. та інфляційні втрати в сумі 9296,21 грн. згідно ч.2 ст.625 ЦК України.

Згідно зі ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява №4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат з відповідача за неналежне виконання умов договору щодо оплати наданих послуг, однак не врахував при прийнятті рішення п.6.4 договору в редакції додаткової угоди та Постанову Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002 р., що призвело до стягнення необґрунтованих сум штрафних санкцій, з огляду на що рішення суду першої інстанції у вказаній частині підлягає зміні відповідно до ст.277 ГПК України.

За приписами ст. 129 ГПК України, колегією суддів, з підстав зміни судового рішення та часткового задоволення апеляційної скарги, здійснено перерозподіл судових втрат зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу підприємства теплових мереж "Ковельтепло" на рішення господарського суду Волинської області від 12.03.2019 р. у справі №903/835/18 задоволити частково.

2. Рішення господарського суду Волинської області від 12.03.2019 р. у справі №903/835/18 в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат змінити та викласти рішення в цій частині в наступній редакції:

"Стягнути з підприємства теплових мереж "Ковельтепло" (45000, Волинська обл., м.Ковель, вул.Володимирська, буд.97А, ) на користь публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз" (43000, Волинська обл., м.Луцьк, вул.І.Франка, буд.12, ) 36851,77 грн. пені, 2926,24 грн. 3% річних, 9296,21 грн. інфляційних втрат, 736,11 грн. судового збору".

3. В іншій частині рішення залишити без змін.

4. Стягнути з публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз" (43000, Волинська обл., м.Луцьк, вул.І.Франка, буд.12, ) на користь підприємства теплових мереж "Ковельтепло" (45000, Волинська обл., м.Ковель, вул.Володимирська, буд.97А, ) 2585,52 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

5. Господарському суду Волинської області видати судові накази.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "22" травня 2019 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Розізнана І.В.

Суддя Грязнов В.В.