РІШЕННЯ

Іменем України

15 травня 2019 року

м. Чернігів

справа № 927/294/19

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Белова С.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом:

Товариства з обмеженою відповідальністю “Розмай Агро”,

вул. Метрологічна, 14-Б, м. Київ, 03143

до відповідача: Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства “Хлібороб”,

вул. Ковалівка, 49, м. Ічня, Чернігівська область, 16703,

предмет спору: про стягнення 70858,18 грн

Учасники справи не викликались

СУТЬ СПОРУ:

Товариством з обмеженою відповідальністю “Розмай Агро” подано позов до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства “Хлібороб” про стягнення 70858,18 грн, а саме: 56225,66 грн заборгованості за отриманий товар, 2811,28 грн штрафу, 7431,02 грн пені, 4390,22 25% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору поставки №КИ-55-270218/ззр-ХО на умовах розстрочення платежу від 27 лютого 2018 року.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 09.04.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, зобов’язано позивача надати суду обґрунтований розрахунок загальної суми  заявленої до стягнення по окремим позиціям; встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та всіх доказів, що підтверджують  викладені у відзиві обставини -  протягом 15 (п’ятнадцяти) календарних днів з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі, копію відзиву та  копії доданих до нього документів надіслати  позивачу, а докази надсилання надати суду; позивачу протягом 7 (семи) календарних днів з моменту отримання відзиву на позов надано право подати до суду відповідь на відзив з одночасним надсиланням копії відповіді на відзив та доданих до неї доказів відповідачу, докази надсилання  надати суду; відповідачу протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту отримання відповіді на відзив надати суду заперечення на відповідь позивача на відзив з одночасним надсиланням його копії разом з доданими до нього документами позивачу, докази надсилання надати суду.

Про отримання позивачем 11 квітня 2019 року ухвали господарського суду від 09 квітня 2019 року свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення в матеріалах справи.

Про отримання відповідачем 11 квітня 2019 року ухвали господарського суду від 09 квітня 2019 року свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення в матеріалах справи.

Отже, останнім днем строку для подачі відповідачем відзиву є 26 квітня 2019 року.

Відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк відповідач не надав та не заперечив стосовно позовних вимог, поважність причин неподання відзиву на позовну заяву суду не повідомив, заяв та клопотань від відповідача не надходило.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 09 квітня 2019 року було зобов’язано позивача надати суду обґрунтований розрахунок загальної суми заявленої до стягнення по окремим позиціям.

Вимоги ухвали Господарського суду Чернігівської області від 09 квітня 2019 року позивачем виконано не було, обґрунтованого розрахунку загальної суми заявленої до стягнення по окремим позиціям суду не надано.

За таких обставин рішення приймається за наявними матеріалами справи на підставі ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідно до ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними у ній матеріалами.

Згідно ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі, зокрема, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з’ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд ВСТАНОВИВ:

Як передбачено ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Пунктом 3 ст.3 та ст.627 Цивільного кодексу України закріплено принцип свободи договору, який передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Ст. 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст.174 Господарського кодексу України господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Згідно із ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як передбачено ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

27 лютого 2018 року між Приватно-орендним сільськогосподарським підприємством «Хлібороб» (Покупець, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Розмай-Агро» (Постачальник, позивач) був укладений Договір поставки № КИ-55-270218/ззр-ХО на умовах розстрочення платежу (надалі - «Договір»).

Згідно з п. 1.1. Договору, Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Покупцеві продукцію для сільгоспвиробництва (надалі - «Товар»), а Покупець зобов`язується прийняти Товар у власність та оплатити його в порядку та на умовах, визначених Договором.

Відповідно до п. 1.2. Договору, загальна кількість та найменування Товару, ціна одиниці Товару, його співвідношення (асортимент), строк, порядок поставки та оплати, визначаються в Договорі та Додатках (Додаткових угодах , Специфікаціях) до Договору, які є невід`ємними частинами даного Договору.

Відповідно до Додаткової угоди (Специфікації) № 1 до Договору від 28.02.2018 року, Постачальник зобов`язався поставити та передати у власність Покупця наступний Товар, а саме: Цикоган РК (10л) у каністрах, загальною кількістю 880 літрів, на загальну суму 69886,08 (шістдесят дев»ять тисяч вісімсот вісімдесят шість гривень 08 копійок) в т.ч. ПДВ до 16.03.2018 року, за умови сплати Покупцем 20% вартості Товару до 15.03.2018 року.

Відповідно до наданої копії виписки по рахунку позивача від 07.03.2018 ПОСП «Хлібороб» перерахував частину коштів у сумі 13660,42грн. але, як зазначає позивач, ця сума не відповідає 20% вартості товару.

Згідно з умовами п. 5.1. Договору, Постачальник зобов`язаний передати Товар Покупцю у строки та у місці призначення, визначені у додатках до цього Договору.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору Постачальник передав, а Покупець прийняв Товар, що підтверджується підписанням Сторонами відповідної видаткової накладної № 207 від 29.03.2018, довіреності № 114 від 29.03.2018 та товарно-транспортної накладної № Р207 від 29.03.2018 (надалі - «Документи на підтвердження поставки»).

Відповідно до п. 3.3. Договору, датою поставки, переходу права власності на Товар і ризиків випадкового знищення або пошкодження Товару вважається дата фактичної передачі Покупцю вивантаженого в місці поставки Товару (дата підписання Покупцем видаткової накладної).

Відповідно до п.4.4 Договору ціна (вартість)Товару повинна бути повністю сплачена Постачальнику Покупцем на умовах, які зазначені в Договорі та Додатках до даного Договору, що є невід»ємною частиною даного Договору.

Відповідно до умов Договору з моменту підписання видаткових накладних, право власності на Товар перейшло до Покупця, та, відповідно до умов Додатку № 1 до Договору, виникло зобов`язання сплатити Постачальнику 40% вартості Товару до 15.10.2018 року, та ще 40% вартості Товару до 15.11.2018 року.

Згідно з п. 5.2.2. Договору, Покупець зобов`язаний своєчасно здійснити оплату за Товар в порядку, що визначений у Договорі та/або Додатках до Договору. Відповідно до умов Відповідно до п. 2.1. Договору, закінчення строку дії Договору не звільняє Сторін від обов`язку виконати свої договірні зобов`язання, які мали місце під час дії Договору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання та всупереч умовам укладеного між сторонами договору не оплатив поставлений позивачем товар у повному обсязі, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем по поставці товару (з урахуванням часткової оплати в розмірі 13660 грн. 42 коп.) в сумі 56225грн. 66 коп.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем було надіслано на адресу відповідача лист-вимогу №19/2 від19.02.2019 про виконання договору поставки.

Як вбачається із наданої позивачем копії рекомендованого повідомлення про вручення, відповідач отримав зазначений вище лист-вимогу 21.02.2019, однак відповіді на нього не надав.

Станом на день подачі позову відповідач заборгованість у сумі 56225,66 грн не сплатив.

Положення ст. ст. 655, 692 Цивільного кодексу України встановлюють презумпцію оплатності переданого покупцеві товару.

Згідно зі ст. 538 Цивільного кодексу України, виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов`язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону. У разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України також визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов’язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що факт передачі позивачем відповідачу товару на суму 69886,08грн підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Проте, суд зазначає, що під час розгляду даної справи в місцевому господарському суді відповідач будь-яких доказів оплати вартості отриманого товару в повному обсязі, а також доказів, які спростовують наявність боргу в сумі 56225грн. 66коп., до матеріалів справи не надав, а отже не розрахувався за отриманий товар у повному обсязі, чим порушив права та охоронювані законом інтереси позивача.

На підставі викладеного, виходячи з презумпції правомірності правочину, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань стосовно оплати отриманого товару, правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню є позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар в сумі 56225 грн. 66 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що Договором сторонами встановлений інший розмір процентів, зокрема п. 8.3.2 Договору сторони обумовили, що за порушення грошового зобов`язанні по оплаті ціни товару, понад 20 календарних днів покупець сплачує на користь постачальника 25% річних від суми боргу.

Виходячи із положень ст. 625 Цивільного кодексу України, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 09.11.2016 у справі №9/5014/969/2012(5/65/2011) за змістом ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з розрахунком позивача відповідачу нараховано 4390 грн. 22 коп. - 25 % річних.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт порушення відповідачем строків оплати вартості одержаного від позивача товару понад 20 календарних днів та здійснивши перерахунок 25 % річних за 114 календарних днів, суд прийшов до висновку, що вимога позивача в частині стягнення з відповідача 25 % річних від суми боргу в розмірі 4390,22грн. є правомірною і задовольняється судом в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

Згідно з ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 8.3.1 Договору сторонами обумовлено, що за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по оплаті ціни (вартості) товару, Покупець сплачує на користь постачальника   пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» № 2921-ІІІ від 10.01.2002р., розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з поданим розрахунком позивачем відповідачу нарахована пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості неоплаченого товару у сумі 7431,02грн.

Окрім цього, позивачем в позові заявлено до стягнення штраф у розмірі 5% від вартості неоплаченого товару.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

В обґрунтування, позовних вимог в цій частині позивач зазначає, що п. 8.3.1 Договору передбачено, що за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по оплаті ціни (вартості) товару сплачує на користь постачальника штраф у розмірі 5% від суми боргу.

Відповідно до поданого розрахунку позивачем заявлено до стягнення 2811,28грн. штрафу.

Суд, перевіривши правильність нарахування пені та штрафу, приходить до висновку, що позивачем здійснено вірно нарахування пені та штрафу та позовні вимоги в частині стягнення пені в сумі 7431,02грн і штрафу в сумі 2811,28грн. є правомірними та обґрунтованими, тому підлягають задоволенню.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об’єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок доказів у їх сукупності.

Суд вважає, що надані позивачем письмові докази доводять ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог.

Беручи до уваги наведені вище положення закону, враховуючи встановлені судом факти, зміст позовних вимог та положення договору поставки №КИ-55-270218/ззр-ХО на умовах розстрочення платежу від 27 лютого 2018 року, суд вважає правомірними вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості у сумі 56225,66грн. основного боргу, 7431,02грн. пені, 2811,28грн. штрафу, 4390,22 грн. 5% річних, що виникли внаслідок того, що відповідач не виконав свої зобов'язання, визначені умовами вищезазначеного договору, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судовий збір відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

Керуючись ст. 42, 46, 73-80, 86, 123, 129, 233, 236-238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства “Хлібороб” (вул. Ковалівка, 49, м. Ічня, Чернігівська область, 16703, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Розмай Агро” ( вул.Метрологічна, 14-Б, м. Київ, 03143) 56225,66 грн заборгованості за отриманий товар, 2811,28 грн штрафу, 7431,02 грн пені, 4390,22 грн 25% річних.

3.Стягнути з Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства “Хлібороб” (вул. Ковалівка, 49, м. Ічня, Чернігівська область, 16703, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Розмай Агро” ( вул.Метрологічна, 14-Б, м. Київ, 03143) 1921,00 грн судового збору.

4.Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено та підписано 15 травня 2019 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у строки, визначені ст. 256 цього Кодексу.

Суддя                                                                                                С.В. Белов

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/