УХВАЛА

м. Київ

24.05.2019Справа № 910/6610/19

За заявою Іноземного підприємства «І- АР-СІ »

про вжиття заходів забезпечення позову у справі

За позовом Іноземного підприємства «І- АР-СІ »

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мамадай Рітейл"

про стягнення 3 764 871, 68 грн.

Суддя М.Є. Літвінова

Без виклику представників учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

Іноземне підприємство «І - АР - СІ» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мамадай Рітейл" про стягнення 3 764 871, 68 грн.

Одночасно з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, наявні в банківських установах на банківських рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю "Мамадай Рітейл" (), які будуть виявлені при виконанні ухвали суду, у межах розмірі позовних вимог та можливих судових витрат, а саме у розмірі 3 764 871, 68 грн. основної заборгованості - ціни позову, 56 473, 08 судового збору за подання позову, судового збору за заяву про забезпечення позові у розмірі 960, 50 грн., 10 000,00 грн. очікуваних судових витрат, а разом 3 832 305, 26 грн., а також накласти арешт на майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Мамадай Рітейл" у розмірі, що не буде забезпечене арештом грошових коштів.

Обґрунтовуючи застосування заходів забезпечення позову, позивач зазначає, що відповідач допускає систематичні порушенням договірних умов за Договором поставки. Такі порушення тривають з минулого періоду (з дати укладання договору). Відповідач відмовляється від належного виконання договірних зобов`язань перед Позивачем щодо поставленого товару без будь-яких підстав, обґрунтування та правової позиції у відповідності до закріплених сторонами у Договорі поставки умов, у т.ч. шляхом відмови від здійснення належних розрахунків за договором або повернення поставленого та нереалізованого товару. Відповідач, в порушення умов п.3.3.1. Договору поставки в редакції Протоколу розбіжностей до договору поставки ні разу не звітував Позивачу про реалізований товар, а це є погодженою Сторонами вимогою (зобов`язанням відповідача) у Договорі щодо здійснення розрахунків за товар. А отже, за Договором поставки з Протоколом розбіжностей до нього, невиконання Відповідачем зобов`язання щодо звітування про реалізований товар є підставою для відповідача виконати інше зобов`язання за договором - здійснити повний розрахунок за поставлений та не оплачений товар. Відсутність звітів за реалізований товар з боку відповідача триває з початку 2018 року, а оплати за товар здійснюються нерегулярними невеликими платежами, що зовсім не відповідають вартості поставленого товару, дають підставу позивачу вважати, що відповідач діє свідомо та з умислом (відсутність звітування, ігнорування вимог про виконання оплати або повернення поставленого товару), маючи на меті виключно ухилення у будь-який спосіб від сплати боргу, а також уникнення відповідальності за вчинені та триваючі порушення. Позивач вважає, що протягом строку здійснення провадження по даній справі, дії Відповідача можуть бути направлені на перерахування коштів наявних на рахунках у Відповідача на рахунки третіх осіб та на відчуження належного йому майна, зокрема того, що було поставлено йому на умовах Договору поставки № 50/Р-54371 -2017 від 26.12.2017р. (без мети здійснити розрахунок за Договором з Позивачем) для ухилення від сплати боргу, майно (в тому числі грошові суми), яке є у Відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення, що суттєво ускладнить або зробить неможливим виконання судового рішення по даній справі у разі його прийняття на користь позивача.

Відповідно до частини 1 статті 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, що подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін (частини 3, 4 статті 140 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з приписами частини 5 статті 140 Господарського процесуального кодексу України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Положеннями частини 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Оцінивши обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, суд вважає подану Іноземним підприємством «І - АР - СІ »заяву про забезпечення позову такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, положеннями статті 136 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Забезпечення позову застосовується господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду.

Відповідно до частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників справи; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даної справи.

Отже, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення боржником дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання Договору поставки без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При цьому, суд зазначає, що матеріали заяви не містять відомостей стосовно того, що відповідачем вжито перелік заходів, які могли б свідчити про перерахування коштів з рахунку на рахунки третіх осіб та на відчуження належного йому майна

Посилання заявника на невиконання відповідачем зобов`язання щодо звітування про реалізований товар, нерегулярну оплату за Договором поставки, ігнорування вимог про виконання оплати або повернення поставленого товару та на те, що майно (в тому числі грошові кошти) можуть зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення, що суттєво ускладнить або зробить неможливим виконання судового рішення по даній справі не підтверджено належними доказами.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

У відповідності до п. 3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" від 26 грудня 2011 року №16, умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Водночас, позивачем всупереч вимог частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України не надано будь-яких належних доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Таким чином, за висновком суду, позивач лише формально посилається на неможливість виконання рішення суду і не наводить жодного обґрунтування наявності правових підстав (з посиланням на відповідні докази) для застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Мамадай Рітейл".

Приймаючи до уваги те, що в матеріалах заяви відсутні будь-які докази, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника до ухвалення рішення у справі, дані про неможливість захисту прав, свобод та інтересів заявника без вжиття таких заходів також не наведені, суд не вбачає підстав для задоволення даної заяви про забезпечення позову.

Враховуючи вищевикладені обставини, виходячи з вимог процесуального закону, який регулює підстави забезпечення позову та заходи забезпечення позову, зокрема з вимог статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні поданої позивачем заяви про забезпечення позову з огляду на відсутність доказів та обґрунтованих мотивів, які б могли свідчити, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він має намір звернутися до суду.

Керуючись статтями 136-140, 234 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,-

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні заяви Іноземного підприємства «І- АР-СІ» про забезпечення позову.

2. Ухвала набирає законної сили 24.05.2019 року та може бути оскаржена в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя М.Є. Літвінова