номер провадження справи 9/49/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2019 Справа № 908/379/19

м.Запоріжжя

За позовом: Концерну "Міські теплові мережі" в особі філії Концерну "Міські теплові мережі" Дніпровського району, (юридична адреса: 69091, м.Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137, фактична адреса: 69035, м. Запоріжжя, вул. Щаслива, 2а)

до відповідача-1: Фізичної особи-підприємця Кічко Анатолія Васильовича , РНОКПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2)

до відповідача-2: Фізичної особи-підприємця Коган Вадима Пейсаховича , РНОКПП НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_2)

про стягнення суми 18036,07 грн.

Суддя Боєва О.С.

при секретарі судового засідання Бичківській О.О.

За участю представників сторін:

від позивача: Гончаров В.І. (представник за довіреністю, під час проголошення вступної та резолютивної частини рішення відсутній);

від відповідача-1: Кічко А.В. (особисто);

від відповідача-2: Коган В.П. (особисто)

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Концерну "Міські теплові мережі" в особі філії Концерну "Міські теплові мережі" Дніпровського району до відповідача-1: Фізичної особи-підприємця Кічко Анатолія Васильовича та відповідача-2: Фізичної особи-підприємця Коган Вадима Пейсаховича , про солідарне стягнення з відповідачів суми 14141,72 грн. основного боргу за відпущену теплову енергію, суми1244,51 грн. пені, суми 1983,20 грн. - інфляційних втрат, суми 666,64 грн. - 3% річних.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 25.02.2019 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 18.03.2019 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/379/19, присвоєний номер провадження 9/49/19, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 16.04.2019. Ухвалою суду від 16.04.2019 розгляд справи відкладено на 10.05.2019. Ухвалою суду від 10.05.2019 з метою надання учасникам справи можливості врегулювати спір мирним шляхом розгляд справи відкладено на 17.05.2019.

17.05.2019 від позивача надійшло письмове пояснення, в якому зазначено про неможливість укладення мирової угоди по справі, у зв`язку із чим позивач просить задовольнити позовні вимог в повному обсязі, а також повідомлено суд про відшкодування відповідачем-2 позивачу в повному обсязі суми витрат зі сплати судового збору, яка надійшла на рахунок позивача 16.05.2019.

17.05.2019 справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивач підтримав позовні вимоги, викладені в позові, які мотивовані наступним. 01.12.2006 між Концерном «МТМ» в особі філії Дніпровського району (Теплопостачальна організація) та ФОП Кічко А.В , ФОП Коган В.П. (Споживачі) був укладений договір № 100784 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, згідно з умовами якого відповідачам на об`єкт теплопостачання, визначений Додатком № 2 до договору, в період: грудень 2015 - квітень 2016, жовтень 2016 - березень 2017, жовтень 2017 - квітень 2018 було відпущено теплову енергію. Факт постачання теплової енергії підтверджується рахунками, актами приймання-передачі теплової енергії, які направлялися на адресу відповідачів. Відповідачі жодних заперечень щодо нарахувань не надали, належним чином оформлені акти за спірний період позивачу не повернули, в порушення п.6.4 договору виставлені рахунки за фактично спожиту теплову енергію у встановлений термін та в повному обсязі не сплатили. У зв`язку із цим, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів суму 14141,72 грн. основного боргу, суму 1244,51 грн. пені, нарахованої згідно з п.7.2.8 договору, а також суму 1983,20 грн. інфляційних втрат та суму 666,64 грн. - 3% річних, що нараховані на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за прострочення грошового зобов`язання. Також позивач просив стягнути з відповідачів поштові витрати, пов`язані з направленням позовної заяви та доданих до неї документів. Позов обґрунтовано ст.ст. 11, 15, 16, 509, 525, 526, 530, 541, 543, 625, 629 ЦК України, ст.ст. 2, 3, 193, 232, 275-277 ГК України, Законом України "Про теплопостачання", "Правилами користування тепловою енергією", умовами договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 100784 від 01.12.2006.

Відповідач-1 письмового відзиву не надав, в судовому засіданні усно зазначив, що позов не визнає, оскільки теплова енергія у вказаний позивачем період була оплачена ним в повному обсязі, а саме: в розмірі 50% від суми кожного виставленого рахунку з огляду на те, що нежитлове приміщення до якого поставляється теплова енергія використовується спільно з ФОП Коганом В.П .

У судовому засіданні 10.05.2019 відповідач-2 усно зазначив, що визнає позовні вимоги в повному обсязі та просить стягнути заявлену до стягнення суму заборгованості з нього. В судовому засіданні 17.05.2019 відповідачем-2 складено та подано до суду відповідну письмову заяву.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

01.12.2006 між Приватними підприємцями Кічком Анатолієм Васильовичем і Коганом Вадимом Пейсаховичем (Споживач, відповідачі у справі) та Концерном "Міські теплові мережі" (Теплопостачальна організація, позивач у справі) укладено договір №100784 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді на об`єкт: викуплене окремо розташоване приміщення по пр. Металургів, 14-А.

За умовами цього договору Теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання відпустити теплову енергію в гарячій воді Споживачу, а Споживач зобов`язується прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленими умовами цього договору та додатками до цього договору, що є його невід`ємними частинами (п.1.1 договору).

Згідно з п. 3.2.6 договору Споживач за договором зобов`язався виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що облік споживання теплової енергії на потреби опалення проводиться за приладами комерційного обліку або розрахунковим способом.

У розділі 6 договору сторони обумовили порядок розрахунків за теплову енергію. Відповідно до п. 6.1 розрахунки за даним договором здійснюються в грошовій або в іншій формі, що не заперечує діючому законодавству, відповідно до встановлених органами місцевого самоврядування тарифі (цін), діючих на час розрахунків (додаток №5 до договору) та на підставі показань приладів комерційного обліку теплової енергії або даних, встановлених розрахунковим засобом.

Розрахунковим періодом є календарний місяць. Підставою для розрахунків споживача з теплопостачальною організацією є рахунок та акт приймання-передачі. Споживач зобов`язаний до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на розрахунковий рахунок Теплопостачальної організації суму заборгованості за спожиту теплову енергію. Споживач має право робити передоплату (п.п. 6.2-6.4 договору).

Відповідно до п. 6.7 договору, Споживач з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинен отримати від теплопостачальної організації за адресою: вул.Щаслива, буд. 2А, документи за розрахунковий період: - рахунок-фактуру; акт приймання-передачі теплової енергії; - податкову накладну (платникам ПДВ).

Згідно з п.п. 6.6.1 договору отриманий Акт приймання-передачі теплової енергії Споживач повинен підписати, оформити належним чином та повернути на адресу Теплопостачальної організації на протязі п`яти днів з дати отримання. Датою отримання акту вважається:

- при отриманні нарочним - дата вручення представнику споживача;

- при направленні рекомендованим листом - дата, зазначена у відбитку поштового штемпеля на документі, що зроблений поштовим відділенням та підтверджує відправлення, з урахуванням поштового пробігу документа (по місту-3 дні, по області-5 днів, по Україні-7 днів).

У разі неотримання теплопостачальною організацією підписаного акту, або обґрунтованих заперечень в його підписанні, у термін, встановлений п.6.6.1 договору, акт підписується теплопостачальною організацією з позначенням про відмову у підписанні його споживачем, та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому розрахункових період (п. 6.6.2 договору).

Відповідно до п.п. 10.1, 10.4 договір набирає чинності з 1 грудня 2006 і діє до 1 грудня 2007. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо жодна з сторін за місяць до закінчення терміну дії даного договору не заявила про розірвання цього договору.

Доказів припинення договору сторонами в матеріали справи не надано.

Як зазначив позивач, на виконання договору у період: грудень 2015 - квітень 2016, жовтень 2016 - березень 2017, жовтень 2017 - квітень 2018 здійснювалось постачання теплової енергії на визначний у договорі об`єкт Споживача (нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 ). Система опалення приміщення є спільною з будинком, подача теплоносія в опалювальний сезон здійснюється разом із житловим будинком.

Періоди постачання теплової енергії визначилася згідно з рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону 2015-2016, 2016-2017 та 2017-1018 років у місті Запоріжжя (арк. справи 85-90).

Факт постачання теплової енергії підтверджується актами приймання-передачі теплової енергії за спірні періоди та рахунками (а.с. 31-66), які направлялися на адресу відповідача-2 - ФОП Когана В.П. (згідно із його заявою а.с.30), що підтверджується реєстрами відправлення рекомендованих листів по місту (а.с.68-84).

Судом встановлено, що на кожному з актів приймання-передачі теплової енергії (за спірний період) зазначено, що один примірник оформленого належним чином акту підлягає поверненню теплопостачальній організації. У разі неповернення оформленого акту або ненадання письмових заперечень про підписання акту в установлені договором терміни акт вважається погодженим.

Доказів направлення на адресу позивача заперечень щодо нарахувань, зазначених у рахунках та актах приймання-передачі теплової енергії, в матеріали справи не надано. Акти залишились з боку Споживача не підписаними та містять відповідну відмітку про відмову у підписанні його споживачем, у зв`язку з чим, позивач вважає їх погодженими відповідно до п. 6.6.2 договору.

В матеріали справи надано копію претензії від 25.09.2018 за вих. №1940/09 (а.с.67), яка, відповідно до зазначеної у ній адреси й копії фіскального чеку від 26.09.2018, направлялася на адресу ПП Кічка А.В. (відповідач-1), із вимогою про сплату суми 14141,72 грн. заборгованості за договором № 100784 від 01.12.2006, наявної станом на 20.09.2018.

У лютому 2019 року позивач звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом, за яким порушено провадження у даній справі № 908/379/19, із вимогою про солідарне стягнення з відповідачів - ФОП Кічка А.В. та ФОП Коган В.П. суми 14141,72 грн. основного боргу за відпущену теплову енергію, а також нарахованих сум пені, втрат від інфляції та 3% річних.

З актів приймання-передачі теплової енергії, рахунків та доданого до позовної заяви розрахунку основного боргу, вбачається, що загальний розмір нарахованої до оплати суми за спірний період: грудень 2015 - квітень 2016, жовтень 2016 - березень 2017, жовтень 2017 - квітень 2018, становив 28285,44 грн. Із розрахунку суми боргу також слідує, що по кожному з вказаних рахунків відбувалось надходження часткових оплат, що складає половину від загальної суми цих рахунків, а саме: суму 14143,72 грн.

Позивачем на підтвердження часткових оплат, відображених у розрахунку, надано реєстри надходжень грошових коштів на його розрахунковий рахунок (а.с.112-123), відповідно до яких вказані часткові платежі здійснювалися ПП Кічко А.В. (відповідач-1).

Із вищевикладеного слідує, що сума основного боргу у розмірі 14141,72 грн., яка заявлена до стягнення в межах даної справи, складає 50% від загальної суми за виставленими у спірний період рахунками. Зазначену суму боргу позивач просить стягнути з відповідачів солідарно.

Статтями 11, 509 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 541, 543 Цивільного кодексу України на які, зокрема, посилається позивач у позовній заяві, врегульовано поняття солідарного зобов`язання та солідарного обов`язку боржників.

Так, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Із змісту укладеного сторонами договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 100784 від 01.12.2006 не вбачається солідарного обов`язку ФОП Кічко А.В. та ФОП Коган В.П. , які виступають як Споживач за договором.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги саме про солідарне стягнення з відповідачів суми основного боргу у розмірі 14141,72 грн., є необґрунтованими.

Разом з тим, відповідно до ст. 540 ЦК України якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Із змісту ж п. 3.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (яка є чинною) слідує, що підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Разом з тим, не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права. Водночас і посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв`язку з цим господарський суд, з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Матеріали справи свідчать, що відповідач-1 здійснював оплату, виставлених рахунків в розмірі 50% від суми кожного з них, всього відпвідачем-1 сплачено у спірний період загальну суму 14143,72 грн.

Крім того, відповідач-2 визнав позов у повному обсязі, зазначив, що заявлена до стягнення сума боргу виникла у зв`язку з невиконанням з його боку грошового зобов`язання за договором та поросив стягнути заявлену суму, вказану в позові, з нього.

З п.1 ч. 2 ст. 46 ГПК України слідує, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

За змістом ч. 1 ст. 191 ГПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно з ч. 4 ст. 191 ГПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Пунктом 6 ст. 236 ГПК України визначено: якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону, судом не встановлено порушення у зв`язку із цим прав та інтересів інших осіб, тому суд дійшов до висновку про можливість прийняття визнання позову відповідачем в частині основного боргу.

На підставі викладеного, враховуючи приписи ст. 540 ЦК України, зважаючи, що відповідачем-1 оплачена ? частини загальної суми згідно виставлених рахунків, а також визнання відповідачем-2 позову, сума основного боргу у розмірі 14141,72 грн., яка залишилась несплаченою, підлягає до стягнення з відповідача-2 - ФОП Коган В.П .

Позивачем також заявлено до стягнення суму 1244,51 грн. пені, нарахованої згідно з п.7.2.8 договору, та суму 1983,20 грн. інфляційних втрат, суму 666,64 грн. - 3% річних згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) згідно з ст. 549 ЦК України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пунктом 7.2.8 договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 100784 від 01.12.2006 передбачено, що за порушення споживачем строків оплати за теплову енергію відповідно до терміну, встановленого у пункті 6.3. цього договору, з наступного дня після закінчення терміну сплати, Споживачу нараховується пеня у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу (але не більше суми обумовленої чинним законодавством) за кожен день прострочення по день фактичної оплати.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Факт порушення грошового зобов`язання відповідачем-2 в частині оплати за теплову енергію є доведеними.

Із наданого позивачем розрахунку суми боргу та реєстрів надходжень грошових коштів також вбачається, що оплата відповідачем-1 50% від суми виставлених рахунків, здійснювалася з порушенням встановленого договором терміну для проведення розрахунків.

Отже, враховуючи вищевикладені обставин справи, суд здійснивши докладну перевірку, наданих позивачем розрахунків пені, втрат від інфляції та 3%, в яких враховано часткові оплати, що надходили від відповідача-1, дійшов до висновку, що до стягнення з відповідача-1 підлягає сума 102,63 грн. пені та сума 16,64 грн. 3 % річних. З відповідача-2 на користь позивача належить до стягнення сума 1141,88 грн. пені, сума 650,00 грн. - 3% річних, сума 1983,20 грн. інфляційних витрат.

Оскільки на час розгляду справи витрати зі сплати судового збору відшкодовані позивачу відповідачем-2, що підтверджується наданою в матеріали справи квитанцією від 14.05.2019 на суму 1921 грн., судові витрати в цій частині судом не стягуються.

Позивач також у позовній заяві заявив про стягнення поштових витрат, понесених ним у зв`язку із направленням на адресу відповідача копії позовної заяви з додатками, без зазначення розміру цих витрат.

В судовому засіданні 17.05.2019 за запитання суду, позивач зазначив, що просить стягнути суму 27,16 грн. витрат на поштове відправлення згідно фіскального чеку, доданого до позову.

За змістом ст. 123 ГПК України до складу судових витрат, крім судового збору, входять також витрати, пов`язані з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки її до розгляду.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, зокрема, враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, які подаються до закінчення судових дебатів (ч.ч. 5, 8 ст. 129 ГПК України).

Оскільки підставою звернення позивача за захистом своїх майнових прав та інтересів у судовому порядку є невчинення відповідачем протягом тривалого часу дій щодо виконання грошового зобов`язання за договором, суд дійшов до висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу на підставі ст. 129 ГПК України поштових витрат в сумі 27,16 грн., які безпосередньо пов`язані із вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи, розмір яких підтверджений в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги до Фізичної особи-підприємця Кічко Анатолія Васильовича задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Кічко Анатолія Васильовича , РНОКПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ) на користь Концерну "Міські теплові мережі", (юридична адреса: 69091, м.Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137, фактична адреса: 69035, м. Запоріжжя, вул. Щаслива, 2а) суму 102 грн. 63 коп. пені, суму 16 грн. 64 коп. - 3 % річних.

У іншій частині вимог - відмовити.

Позовні вимоги до Фізичної особи-підприємця Коган Вадима Пейсаховича задовольнити частково.

Стягнути Фізичної особи-підприємця Коган Вадима Пейсаховича , РНОКПП НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_2 ) на користь Концерну "Міські теплові мережі", (юридична адреса: 69091, м.Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137, фактична адреса: 69035, м. Запоріжжя, вул. Щаслива, 2а) суму 14 141 грн. 72 коп. основного боргу, суму 1141 грн. 88 коп. пені, суму 650 грн. 00 коп. - 3 % річних, суму 1983 грн. 20 коп. інфляційних витрат та суму 27 грн. 16 коп. витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У іншій частині вимог - відмовити.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено та підписано 24.05.2019.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складання повного судового рішення у порядку, встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.С. Боєва