ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2019 р. Справа№ 910/12086/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Калатай Н.Ф.

Мартюк А.І.

секретар судового засідання: Цибульський Р.М.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 22.04.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 11.10.2018 (повний текст складено 26.10.2018)

у справі №910/12086/18 (суддя Удалова О.Г.)

за позовом Приватного акціонерного товариства

"Акціонерна страхова компанія "Інго Україна"

до Публічного акціонерного товариства

"Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"

про стягнення 6 579, 50 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення 6 579,50 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Цивільного кодексу України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не відшкодував позивачу матеріальну шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.10.2018 у справі №910/12086/18 позов задоволено частково.

Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача суму страхового відшкодування у розмірі 5 579, 50 грн. та судовий збір у розмірі 1 494, 20 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2018 у справі №910/12086/18 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час розгляду справи не надано належної правової оцінки всім доказам у справі в їх сукупності.

За твердженням апелянта, недоведеним є факт правомірного керування транспортним засобом особою винною у ДТП, а отже у відповідача відсутній обов`язок по сплаті страхового відшкодування.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.11.2018 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2018 у справі №910/12086/16 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Калатай Н.Ф., Мартюк А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2018 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2018 у справі №910/12086/16 - залишено без руху, надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2019, після усунення апелянтом недоліків апеляційної скарги, поновлено Публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2018 у справі №910/12086/18. Відкрито апеляційне провадження у справі №910/12086/18. Розгляд апеляційної скарги призначено на 18.02.2019. Роз`яснено позивачу право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу.

Представник позивача 07.02.2019 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача, просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Відзив мотивовано тим, що відповідач не довів належними та допустимими доказами неправомірного перебування особи винної у ДТП за кермом застрахованого транспортного засобу, а отже доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.

18.02.2019 розгляд справи №910/12086/18 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2018 - не відбувся, у зв`язку з перебуванням головуючого судді Зубець Л.П. на лікарняному.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2019 справу призначено до розгляду на 25.03.2019.

22.03.2019 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.

25.03.2019 розгляд справи №910/12086/18 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2018 - не відбувся, у зв`язку з перебуванням головуючого судді (судді-доповідача) - Зубець Л.П. на лікарняному.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.03.2019 справу призначено до розгляду на 15.04.2019.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.04.2019 продовжено строк розгляду апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2018. Оголошено перерву у судовому засіданні до 22.04.2019.

В судове засідання з`явився представник відповідача, представник позивача у судове засідання не з`явився. Позивач про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, враховуючи клопотання позивача про розгляд справи за відсутності повноважного представника, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами та без участі представника позивача.

Представник відповідача у судовому засіданні надав пояснення по суті спору.

Згідно ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В судовому засіданні 22.04.2019 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі та відзиві на неї, заслухавши пояснення присутнього представника відповідача, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що ухвалу господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, з наступних підстав.

05.03.2018 між Приватним акціонерним товариством «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» (страховиком) та Публічним акціонерним товариством «МЕНА ПАК» (страхувальником) був укладений договір добровільного страхування засобів наземного транспорту № 770571622.18 (далі - договір добровільного страхування), згідно з умовами якого були застраховані майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом - автомобілем марки Skoda Rapid, державний номерний знак НОМЕР_1 .

06.06.2018 у м. Києві на проспекті Петра Григоренка трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Volkswagen, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля марки Skoda Rapid, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 Внаслідок вказаної ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Відповідно до постанови Дарницького районного суду м. Києва від 08.08.2018 у справі №753/11363/18, ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП.

08.06.2018 страхувальник звернувся до позивача з повідомленням про випадок та 19.06.2018 з заявою про виплату страхового відшкодування, в якій просив здійснити виплату на рахунок СТО - ФОП Атрощенко П.І.

Актом огляду транспортного засобу від 13.06.2018 встановлено кількість та характер пошкоджень автомобіля марки Skoda Rapid, державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок ДТП.

Відповідно до рахунку на оплату № СФ-0000223 від 18.06.2018 вартість відновлювального ремонту автомобіля марки Skoda Rapid, державний номерний знак НОМЕР_1 , становила 6 579,50 грн.

На підставі рахунку на оплату № СФ-0000223 від 18.06.2018, наданого СТО - ФОП Атрощенко П.І., позивачем був складений страховий акт № 1719993 від 26.06.2018, відповідно до якого прийнято рішення про виплату страхувальнику 6 579,50 грн. страхового відшкодування.

Позивач сплатив суму страхового відшкодування в розмірі 6579,50 грн. на користь СТО, що підтверджується платіжним дорученням № 3249 від 09.07.2018.

Вказані обставини встановлені судом першої інстанції та підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Тобто, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом. При цьому, вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, національні суди повинні встановити, хто та на якій правовій підставі володіє відповідним транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як встановлено вище, позивач на підставі договору добровільного страхування транспортного засобу, укладеного між ним та потерпілою в ДТП особою, здійснив виплату страхового відшкодування та тим самим відшкодував завдану потерпілому у ДТП майнову шкоду.

З урахуванням зазначеного, виникають два види зобов`язань:

- деліктне зобов`язання, що виникло внаслідок ДТП, сторонами якого є потерпіла особа (кредитор) та особа, відповідальна за завдані збитки (винна особа, боржник), та

- договірне зобов`язання, що виникає з договору добровільного майнового страхування, сторонами якого є страховик (страхова компанія) та страхувальник (потерпілий у ДТП).

При цьому, слід відрізняти поняття зобов`язання, як правовідношення (договірне або позадоговірне), від обов`язків, які мають сторони такого зобов`язання.

Так, згідно з пунктом 4 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Виходячи із зазначеного, страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває прав кредитора в частині фактично сплаченого страхового відшкодування. При цьому, деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 зазначеного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди (або інша особа, яка застрахувала відповідний транспортний засіб) застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

За змістом частини 5 статті 12 Цивільного кодексу України, добросовісність набувача презюмується, тобто набувач вважається добросовісним поки не буде доведено протилежне.

Дослідивши обставини справи та наявні в ній докази, колегія суддів не вбачає, що ОСОБА_1 заволодів застрахованим транспортним засобом державний номер SG9147H неправомірним способом. З огляду на викладене, безпідставним є відхилення вимог про виплату страхового відшкодування з підстав зазначених в апеляційній скарзі.

Посилання на те, що відповідачу «достовірно відомо», що забезпеченим транспортним засобом особа винна у ДТП керувала незаконно не підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідно до пункту 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Крім того, власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Відтак, за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб, законність володіння таким транспортним засобом презюмується. При цьому, як вже зазначалось, скаржником не надано належних та допустимих доказів в розумінні статей 76-77 ГПК України на підтвердження відсутності реєстраційних документів у водія забезпеченого транспортного засобу на момент ДТП, чи доказів відсутності у нього посвідчення водія.

Виходячи з аналізу положень статті 627 Цивільного кодексу України та статті 44 Господарського кодексу України, сторони є не лише вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, але й здійснюють власну діяльність на основі комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність винної особи на момент скоєння ДТП була застрахована у відповідача - ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/5826071 з лімітом відповідальності по майну 100 000,00 грн. та франшизою 1000,00 грн.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, на підставі вищезазначених норм чинного законодавства та у зв`язку з укладенням полісу № АМ/5826071 відповідач прийняв на себе обов`язок відшкодовувати шкоду, заподіяну третім особам внаслідок експлуатації автомобіля марки Volkswagen, номерний знак НОМЕР_2 H.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, позивач звернувся до відповідача з заявою № 10634 від 20.08.2018 про виплату страхового відшкодування в сумі 6 579,50 грн., на підтвердження чого позивачем надано рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 515.

Листом від 28.08.2018 вих. № 09-02-07/6163 відповідачем відмовлено у виплаті страхового відшкодування з тих підстав, що відповідач не може вважати, що водій ОСОБА_1 правомірно володів транспортним засобом Volkswagen, номерний знак НОМЕР_2 , на момент ДТП.

Однак вказані доводи спростовані наведеними вище аргументами та правомірно відхилені судом першої інстанції як необґрунтовані.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

З огляду на наведені приписи п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки відповідач направив лист про відмову у виплаті страхового відшкодування, суд дійшов висновку, що строк виконання відповідачем грошового обв`язку перед позивачем на момент розгляду та вирішення даного спору по суті настав, проте відповідач доказів виконання вказаного зобов`язання суду не надав. Відтак, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про відшкодування відповідачем страхової виплати, що була сплачена позивачем, заявлена правомірно.

У той же час, пунктом 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

За умовами полісу № АМ/5826071 розмір франшизи становить 1 000,00 грн.

Однак, при розрахунку позовних вимог, позивачем не здійснено відрахування франшизи у розмірі 1 000,00 грн., про що зауважив у своєму рішенні суд першої інстанції.

З огляду на викладене, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, а стягненню підлягає сума у розмірі 5 579,50 грн. (6 579,50 грн. - 1 000,00 грн. = 5 579,50 грн.).

Відповідно до частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Положеннями ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

За змістом ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта (відповідача).

Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2018 у справі №910/12086/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2018 у справі №910/12086/18 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта".

4. Матеріали справи №910/12086/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено та підписано - 22.05.2019.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді Н.Ф. Калатай

А.І. Мартюк