СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2019 р. Справа № 922/3309/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Склярук О.І., суддя Дучал Н.М. , суддя Хачатрян В.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу відповідача за вх. №819 Х/1 на рішення господарського суду Харківської області від 13.02.19 (повний текст рішення складено 18.02.2019, суддя Погорелова О.В.) у справі № 922/3309/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК-ЛОГІСТИК", м. Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма "Старк", с.Старовірівка, Харківська область,

про стягнення 34 209, 21 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 13.02.2019 у справі №922/3309/18 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК-ЛОГІСТИК" до Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма "Старк" про стягнення 34 209, 21 грн. збитків задоволені в повному обсязі.

Не погодившись з ухваленим судом першої інстанції рішенням, відповідач звернувся до Східного апеляційного господарського суду зі скаргою.

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та невірно застосувавши норми матеріального права дійшов хибного висновку щодо задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК-ЛОГІСТИК".

Крім того відповідач вважає, що позивачем до позову не надано жодного документального підтвердження понесених збитків в супереч п.п. 2.2.16, 8.13, 8.17 спірного договору; пунктом договору, на який саме посилається позивач як на начебто допущене відповідачем порушення, та і взагалі в цілому в договорі, не передбачено процес передачі накладної СМГС від клієнта до експедитора, що позбавляє права позивача стверджувати про зафіксований факт несвоєчасності надання ТОВ ВКФ "Старк" зазначеного документа.

Також на думку скаржника, заявником не наведено жодного доказу щодо ненадання апелянтом по справі у встановлені договором строки накладної СМГС, а отже не доведено порушення вимог п. 2.2.16 спірного договору щодо своєчасності представлення останньої.

06.03.2019 Східним апеляційним господарським судом зареєстровано апеляційну скаргу відповідача на вказане рішення Господарського суду Харківської області.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.03.2019 сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Склярук О.І. (суддя доповідач), суддя Хачатрян В.С., суддя Дучал Н.М.

Розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, відповідно до статті 262 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія дійшла висновку про відкриття апеляційного провадження у справі.

Заперечень проти відкриття апеляційного провадження на час постановлення ухвали від учасників справи не надійшло.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.03.2019 справа №922/3309/18 прийнята до апеляційного провадження та у відповідності до приписів ч.10 ст.270 ГПК України, призначена до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

02.04.2019 Східним апеляційним господарським судом зареєстровано відзив позивача на апеляційну скаргу в якому заявник вказує на безпідставність тверджень апеляційної скарги.

Також позивач зазначає, що на його думку усі доводи скаржника спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому рішення господарського суду відповідає усім вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Стаття 270 ГПК України встановлює, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст.282 Господарського процесуального кодексу України, зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.03.2016 між ТОВ "ТК-Логістик" (експедитор) та ТОВ ВКФ "Старк" (клієнт) був укладений договір №17032016 ПВ/ТЕ транспортно-експедиційного обслуговування експортно-імпортних та транзитних вантажів, відповідно до п.1.1 якого, клієнт доручає, а експедитор приймає на себе обов`язки від свого імені та за рахунок клієнта здійснювати транспортно-експедиційне обслуговування експортно-імпортних та транзитних вантажів залізничним, автомобільним, водним та іншими видами транспорту по території України, країн СНД та інших держав.

Відповідно до п. п. 1.2 - 1.4 договору, вид та найменування вантажу, заявленого до перевезення згідно з даним договором, а також пункти відправлення та призначення вантажу зазначаються в протоколі погодження договірної ціни додатку, який є його невід`ємною частиною. Діяльність сторін регламентується діючими правилами "СМГС", міжурядовими та прикордонними залізничними Угодами, національним та міжнародним транспортним правом, законодавчими актами України. Виконуючи обов`язки за цим договором, згідно умов п. 1.1., експедитор може надавати такі види транспортно-експедиційних послуг як організація перевезення вантажів різними видами транспорту, організація робіт, пов`язаних з прийманням, накопиченням, подрібненням, складуванням, зберіганням, зважуванням, митним оформленням вантажів клієнта та інше, надавати у користування вагони, а також може укладати договори від свого імені, або вчиняти інші дії, необхідні для виконання зобов`язань, визначених цим договором.

Згідно з п. 2.2.3 договору, клієнт зобов`язаний здійснювати своєчасно оплату згідно умов договору, а також відшкодовувати витрати, які поніс експедитор, виконуючи надане йому клієнтом доручення.

Приписами п. 2.2.9 договору, клієнт зобов`язаний сплачувати експедитору додаткові платежі та збори, невраховані при узгодженні вартості перевезення, необхідність яких виникла на шляху проходження вантажу, а також додаткові витрати, які виникли в результаті оголошення цінності вантажу, при наявності документального підтвердження.

Відповідно до п. 2.2.16 договору, у випадку ввезення вантажу на територію Російської Федерації клієнт зобов`язаний надати експедитору протягом 120 календарних днів з дати оформлення регіональними митними органами вантажної митної декларації наступні документи:

- накладна зі всіма штампами залізниць про відправку, прибуття, перетин кордону, а також штампами митних органів на погранпереході та станції призначення;

- вантажна митна декларація зі всіма додатками зі штампами митних органів, а саме: відміткою російського митного органу, виконуючого митне оформлення ввезення вантажу та прикордонного митного органу, через який вантаж був ввезений на територію Російської Федерації, а у разі ненадання відшкодувати завдані експедитору у зв`язку з таким ненаданням збитки у повному обсязі, в тому числі, але не виключно, компенсувати сплачені експедитором 1) штрафні санкції (штрафи, пені тощо), 2) відшкодовані експедитором суми податків та зборів сплачених третіми особами у зв`язку з ненаданням їм експедитором з вини клієнта (вантажовідправника, вантажоотримувача) вищевказаних документів. Всі штампи на документах повинні бути чітко читабельні.

Як встановлено судом першої інстанції на виконання умов договору, позивачем у листопаді 2016 року надано послуги відповідачу, що пов`язані з організацією перевезення вантажів залізничним транспортом з використанням власного чи залученого рухомого складу, з яких здійснено перевезення вантажу (пісок кварцовий, окрім будівельного) у 34 вагонах власності АО "ФГК", що прямували по маршруту слідування зі станції відправлення Старовірівка (430404 - Україна) до станції призначення Орджонікидзеград (179102 - Російська Федерація). Вказані послуги підтверджуються підписаним сторонами Актом наданих послуг від 30.11.2016 №3590.

Крім того, у грудні 2016 року, позивачем надано послуги по організації перевезення вантажу (пісок кварцовий, окрім будівельного) у 10 (десяти) вагонах власності АО "ФГК", що прямували по маршруту слідування зі станції відправлення Старовірівка (430404 - Україна) до станції призначення Орджонікидзеград (179102 - Російська Федерація). Вказані послуги підтверджуються підписаним сторонами Актом наданих послуг від 31.12.2016 №3816.

З метою надання послуг пов`язаних з організацією перевезення вантажів залізничним транспортом з використанням власного чи залученого рухомого складу, позивачем укладено з АО "ФГК" договір транспортної експедиції від 01.10.2014 №ФГК-316-16, на умовах якого, позивачу для організації міжнародних перевезень надається залізничний рухомий склад, що належить або перебуває в оренді у АО "ФГК". На умовах п. 4.8 та п. 4.9 договору транспортної експедиції від 01.10.2014 №ФГК-316-16, при організації міжнародних перевезень, позивач зобов`язаний надати АО "ФГК" копії транспортних накладних зі всіма штампами залізниць про відправку, прибуття, перетин кордону, а також штампами митних органів на прикордонному переході та станції призначення, а у разі ненадання відшкодувати завдані АО "ФГК" у зв`язку з таким ненаданням документально підтверджені збитки.

Втім, на виконання обов`язків передбачених п. 2.2.16 договору №17032016 ПВ/ТЕ від 17.03.2016, відповідачем не надано позивачеві підтверджуючих документів, а саме накладні СМГС по перевезенню вантажів у 21 вагоні, що належать АО "ФГК", з яких: у листопаді 2016 року непідтверджені перевезення 14 вагонів; у грудні 2016 року непідтверджені перевезення 7 вагонів.

Оскільки на думку позивача клієнтом, в порушення умов п. 2.2.16 договору №17032016 ПВ/ТЕ від 17.03.2016 не надано експедитору копії накладних зі всіма відповідними штампами залізниць, позивачем було порушено умови п. 4.8 та п. 4.9 договору транспортної експедиції від 01.10.2014 №ФГК-316-16 перед АО "ФГК".

З матеріалів справи також вбачається, що на відшкодування понесених витрат, зі сплати податків та зборів, АО "ФГК" направило в адресу позивача претензію від 24.04.2017 №21014/ФГКДЮ та рахунок на оплату витрат зі сплати податків та зборів. Зокрема, у вказаній претензії зазначено про те, що за наданими послугами за період з 01.11.2016 по 31.12.2016, клієнтом (позивач у справі) так і не надані документи з підтвердження 21 вагону, внаслідок чого експедитором (АО "ФГК") понесені додаткові витрати з оплати державних платежів які складають 75954,47 руб.

Вказані витрати позивачем зокрема відшкодовано 03.05.2017, що підтверджується платіжним дорученням (а.с. 57).

Відтак як вказує позивач у позовній заяві, у зв`язку з вищезазначеними обставинами, заявнику з вини відповідача завдано збитків у розмірі 34 209, 21 грн., через відшкодуванням позивачем суми податків та зборів, сплачених третіми особами - власником вагонів АО "ФГК" з підстав ненадання підтверджуючих документів (накладних СМГС).

Відповідно до п. 8.17 договору №17032016 ПВ/ТЕ від 17.03.2016, клієнт компенсує експедитору документально підтверджені витрати експедитора у вигляді сплачених штрафів, податків та зборів, що виникли з вини клієнта (вантажовідправника, вантажоотримувача), в т.ч. у зв`язку з неналежним виконанням ним умов даного договору.

15.02.2018 позивачем на адресу відповідача за вих. номером 1-06/804 був направлений рахунок на оплату від 15.02.2015 №312 на суму 34 209, 21 грн. та перелік з вагонами. З метою врегулювання спору в досудовому порядку, відповідно до п. 9.3 договору №17032016 ПВ/ТЕ від 17.03.2016, позивачем на адресу відповідача була направлена також претензія від 04.09.2018 за №1-06/874, в якій позивач вимагав від відповідача розглянути її та сплатити на розрахунковий рахунок вказану суму боргу. Втім, ця претензія залишена відповідачем без задоволення.

Такі обставини, на думку заявника, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів та є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача понесених збитків у розмірі 34 209, 21 грн. через неналежне виконання останнім умов договору.

Статтею 74 ГПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність. Допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. (ст. 86 ГПК України).

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, відноситься: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Аналогічні положення містить ч.2 ст.20 Господарського кодексу України.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Приписами частини 7 статті 179 ГК України вказано, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до статті 316 ГК України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Згідно з частиною 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Таким чином, з урахуванням вимог вказаної статті, відшкодування збитків є видом господарських санкцій, під якими розуміються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування котрих для нього настають несприятливі економічні наслідки. Одночасно, для учасника господарських відносин, який потерпів від правопорушення, відшкодування збитків є способом захисту його прав та законних інтересів.

При цьому, апеляційний суд вказує, що на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

За приписом ст.22 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування збитків, які їй було завдано в результаті порушення її цивільного права.

Положення ст. 623 ЦК України також кореспондуються із зазначеними вище нормами законодавства, зокрема боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Як вже зазначалося, на думку заявника в порушення умов спірного договору клієнтом не було надано експедитору копії накладних зі всіма відповідними штампами залізниць, внаслідок чого позивачем було порушено умови п.4.8 та п. 4.9 договору транспортної експедиції від 01.10.2014 №ФГК-316-16 перед АО "ФГК", що призвело до витрат позивача у розмірі 34 209, 21 грн., які він кваліфікує як збитки понесені внаслідок невиконання умов договору відповідачем.

Згідно п. 8.1 договору №17032016 ПВ/ТЕ від 17.03.2016, сторони несуть матеріальну відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків за умовами цього Договору. У випадку порушень зобов`язань за Договором винна сторона повинна негайно усунути порушення, вжити заходів для усунення їх наслідків та відшкодувати завдані збитки.

Згідно п. 8.13 договору №17032016 ПВ/ТЕ від 17.03.2016, сплата клієнтом штрафів, передбачених даним договором, а також компенсація документально підтверджених витрат експедитора, що виникли у останнього через неналежне виконання клієнтом своїх зобов`язань за договором, здійснюється клієнтом на підставі рахунку експедитора протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту його отримання, з прикладенням розрахунку штрафу, для компенсації витрат - підтверджуючих документів.

Відповідно до п. 8.17 договору №17032016 ПВ/ТЕ від 17.03.2016, клієнт компенсує експедитору документально підтверджені витрати експедитора у вигляді сплачених штрафів, податків та зборів, що виникли з вини клієнта (вантажовідправника, вантажоотримувача), в т.ч. у зв`язку з неналежним виконанням ним умов даного договору.

Враховуючи наведене колегія суддів погоджується з господарським судом відносно наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, та вважає їх такими, що обґрунтовані наявними у матеріалах справи доказами. Відтак апеляційний суд зазначає, що судом першої інстанції було об`єктивно та всебічно досліджено всі обставини справи та їм надано вірну правову кваліфікацію.

При цьому, апеляційний суд відхиляє посилання відповідача, викладені у апеляційній скарзі, оскільки вони спростовуються доданими до матеріалів справи документами.

Колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010).

Доводи апелянта по суті його скарги, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки не спростовують викладених в судовому рішенні висновків суду першої інстанції, а отже не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду у даній справі скасуванню не підлягає, у зв`язку з чим апеляційна скарга відхиляється.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за позовом та апеляційною скаргою покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма "Старк", с.Старовірівка, Харківська область, на рішення Господарського суду Харківської області від 13.02.2019 у справі №922/3309/18 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Харківської області від 13.02.2019 у справі №922/3309/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано у день проголошення.

Головуючий суддя О.І. Склярук

Суддя Н.М. Дучал

Суддя В.С. Хачатрян