ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"14" травня 2019 р. Справа № 924/5/19

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Димбовського В.В., при секретарі судового засідання Устіновій А.П., розглянувши справу

за позовом Приватного підприємства "Кристал", м. Шепетівка

до Приватної Виробничо-комерційної фірми "Поділля-Агропродукт", м. Красилів

про стягнення суми не повернутої фінансової допомоги в розмірі 27210,47 грн., 3473,93 грн. - пені, 4461,70 грн. - інфляційних втрат, 3346,00 грн. - 3% річних

Представники сторін:

від позивача (в режимі відеоконференції): Іванова Н.С. згідно ордеру №739681 від 12.02.2019р.;

від відповідача: Савчук Ю.М. згідно ордеру №021759 від 23.01.2019р.;

Рішення виноситься 14.05.2019р., оскільки в судовому засіданні 22.04.2019р. оголошувалась перерва.

У судовому засіданні, згідно ч. 1 ст. 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: позивач звернувся до господарського суду з позовом, у якому просить суд стягнути з відповідача 27210,47 грн. суми не повернутої фінансової допомоги, 3473,93 грн. пені (нарахованої за період з 26.05.2017р. по 26.11.2017р.), 4461,70 грн. інфляційних втрат (нарахованої за період травень 2017р. - жовтень 2018р.), 3346,00 грн. - 3% річних (нарахованих за період з 26.05.2017р. по 19.11.2018р.).

В обґрунтування позову посилається на неналежне виконання відповідачем договору позики (поворотної фінансової допомоги) №2 від 25.05.2016р., за яким строк повернення поворотної фінансової допомоги настав 25.05.2017р., а також положення ст. ст. 509, 525, 526, 530, 625 ЦК України, ст. 193 ГК України.

У відзиві на позов від 21.01.2019р. відповідач зазначив, що у позовній заяві позивач зазначає, що відповідно до п. 2.4. зазначеного договору поворотна фінансова допомога повертається до 25.05.2017р. Однак, на думку, відповідача, за п. 2.4 зазначеного договору, що знаходиться у відповідача, поворотна фінансова допомога повертається до 25.05.2022р. Тобто строк повернення позики не настав, а тому у позові просить відмовити.

Позивач у запереченнях та додаткових поясненнях від 05.03.2019р. просить суд не приймати до уваги ксерокопію договору позики № 2 від 25.05.2016р., який поданий відповідачем разом із відзивом на позовну заяву, оскільки даний доказ є недостовірним та недопустимим.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, наполягає на його задоволенні в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову.

У відповідності з ч. ч. 8, 10 ст. 80 ГПК докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

При цьому, частинами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Таким чином, судом на стадії підготовчого засідання були прийняті усі докази, подані як представником позивача, так і представником відповідача.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

У матеріали справи надано оригінал для огляду та копія для долучення до матеріалів справи - договору позики (поворотної фінансової допомоги) № 2 від 25.05.2016р., який підписаний між Приватним підприємством "Кристал" (далі - "Позикодавець") та Приватною Виробничо-комерційною фірмою "Поділля-Агропродукт" (далі - "Позичальник").

Відповідно до п. 1.1 договору Позикодавець надає Позичальнику поворотну фінансову допомогу, а Позичальник зобов`язується повернути її у порядку та на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно з пунктом 2.1 договору поворотна фінансова допомога надається Позикодавцем для Позичальника у національній валюті України в сумі 230000,00 грн.

Відповідно до пункту 2.2 договору поворотна фінансова допомога надасться Позичальнику на безоплатній основі, плата за користування грошовими коштами не стягується.

Пунктом 2.4 договору визначено, що кошти, залучені від Позикодавця, як позика (поворотна фінансова допомога) повертаються Позичальником до 25 травня 2017 року.

Пунктами 3.1, 3.2 договору встановлено, що сторони несуть відповідальність зо невиконання чи неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором відповідно до чинного законодавства України. У випадку несвоєчасного повернення поворотної фінансової допомоги Позичальник сплачує Позикодавцю на його вимогу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення.

Договір вступає в силу з моменту перерахування грошових коштів та діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором (п. 5.1 договору).

Відповідно до пункту 5.3 договору закінчення строку дії цього Договору не звільняє Сторони від відповідальності за порушення його умов.

Також, у матеріали справи надано копію договору позики (поворотної фінансової допомоги) № 2 від 25.05.2016р., який підписаний між Приватним підприємством "Кристал" (далі - "Позикодавець") та Приватною Виробничо-комерційною фірмою "Поділля-Агропродукт" (далі - "Позичальник"), за п. 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Позикодавець передає у власність Позичальнику грошові кошти у розмірі, визначеному у п. 2.1 цього Договору (надалі іменується - Позика/Поворотна фінансова допомога), а позичальник зобов`язується повернути позику протягом визначеного цим Договором строку. Відповідно до п. 2.4 договору кошти, отриманні Позичальником мають бути повернені Позикодавцю в строк до " 25" травня 2022 року.

Позивач за платіжним дорученням №112 від 25.05.2016р. сплатив відповідачу 230000,00 грн.

Відповідач сплатив позивачу 202789,53 грн., що підтверджується карткою рахунку 3771 за січень 2016 року по листопад 2018 року, за якою відповідач сплатив за платіжним дорученням № від 18.11.2016р. 186526,58 грн., а також за платіжним дорученням від 30.01.2017р. 16262,95 грн.

Дослідивши зібрані у справі докази та давши їм правову оцінку в сукупності, судом прийнято до уваги наступне:

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Нормами ст. 627 ЦК України встановлено свободу договору, тобто відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 Цивільного кодексу України).

Як убачається із матеріалів справи, господарські правовідносини між сторонами виникли з договору позики (поворотної фінансової допомоги) №2 від 25.05.2016р., за умовами якого позивач взяв на себе зобов`язання із перерахунку відповідачу грошових коштів в розмірі 230000 грн., а відповідач зобов`язався, в свою чергу, повернути вказані кошти.

При цьому, судом враховується, що до матеріалів справи подано оригінал для огляду та копія для долучення до матеріалів справи - договору позики (поворотної фінансової допомоги) № 2 від 25.05.2016р., за пунктом 2.4 якого позика має бути повернутою до 25.05.2017р., а також копію договору позики (поворотної фінансової допомоги) № 2 від 25.05.2016р., за пунктом 2.4 якого позика має бути повернутою до 25.05.2022р.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом враховується, що у судових засіданнях представник відповідача повідомляв, що долучив до матеріалів справи копію примірника договору, яка була йому надана бухгалтерією підприємства, зазначивши, що йому не відомо про існування інших примірників. Оригінал договору позики (поворотної фінансової допомоги) № 2 від 25.05.2016р., на який посилається відповідач, для огляду в судовому засіданні не надано.

З огляду на те, що позивачем в матеріали справи долучено оригінал договору позики (поворотної фінансової допомоги) № 2 від 25.05.2016р., за пунктом 2.4 якого позика має бути повернутою до 25.05.2017р., суд приймає вказаний договір, як доказ по справі, за яким позивач та відповідач взяли на себе зобов`язання щодо надання позики та її повернення. Водночас, надана в матеріали справи копія договору позики (поворотної фінансової допомоги) № 2 від 25.05.2016р., за пунктом 2.4 якого позика має бути повернутою до 25.05.2022р., судом оцінюється критично, оскільки факт підписання такого договору сторонами суд не може перевірити, в тому числі шляхом проведення експертизи почерку, так як відсутній оригінал такого договору.

Таким чином, суд здійснює розгляд справи за зобов`язаннями, які виникли на підставі договору позики (поворотної фінансової допомоги) № 2 від 25.05.2016р., за пунктом 2.4 якого позика має бути повернутою до 25.05.2017р., оригінал якого долучено позивачем в матеріали справи та який є підставою заявлених вимог. При цьому, відповідач обгрунтованих доводів та заперечень щодо оригіналу наданого позивачем договору не надав.

Отже, строк виконання договору позики (поворотної фінансової допомоги) № 2 від 25.05.2016р. щодо повернення коштів наступив 25.05.2017р.

В свою чергу, як вже зазначалось, відповідач не надав для огляду в судовому засіданні оригінал договору позики (поворотної фінансової допомоги) № 2 від 25.05.2016р., на який він посилається, як на доказ того, що строк повернення позики не настав.

Також судом враховується, що відповідач, фактично, не оспорює надання позивачем позики в розмірі 230000,00 грн. за платіжним дорученням №112 від 25.05.2016р., як не заперечує і сплату позивачу 202789,53 грн. та відсутність інших проплат.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України на позичальника покладено обов`язок повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно зі ст. 629 цього Кодексу договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

З огляду на наявні матеріали справи, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми не повернутої фінансової допомоги (боргу) в розмірі 27210,47 грн. є обґрунтованими, підтверджені належними доказами та такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано відповідачу 3346,00 грн. 3% річних за період з 26.05.2017р. по 19.11.2018р.

Суд, здійснивши перевірку поданого розрахунку в системі "Законодавство", дійшов висновку, що позивачем правомірно в межах можливих нарахувань нараховано 3% річних. За таких обставин стягненню з відповідача підлягають 3% річних у розмірі 3346,00 грн.

Також позивачем нараховано відповідачу 4461,70 грн. інфляційних втрат за період травень 2017р. - жовтень 2018р.

Відповідно до рекомендацій Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України №62-97р від 03.04.1997р., визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду. При цьому, слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Аналогічна правова позиція щодо порядку розрахунку інфляційних втрат наведена у постанові Верховного Суду від 26.07.2018р. по справі №910/23359/15.

Оскільки прострочення виконання зобов`язання по поверненню коштів виникло з 25.05.2017р., розрахунок інфляційних втрат починається з наступного місяця - червня 2017 року. Відповідно, нарахування інфляційних втрат, які здійснені позивачем за травень 2017 року є необґрунтованими.

Таким чином, здійснивши власний перерахунок, суд приходить до висновку, що на заборгованість в розмірі 27210,47 грн. розмір нарахувань по інфляційним втратам за період червень 2017р. - жовтень 2018р. буде дорівнювати 4055,32 грн., які є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У частині позовних вимог про стягнення з відповідача 406,38 грн. інфляційних втрат належить відмовити.

Позивач також просить стягнути з відповідача 3473,93 грн. пені, нарахованої за період з 26.05.2017р. по 26.11.2017р.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

У ч. 6 ст. 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 3.2 договору сторони передбачили, що у випадку несвоєчасного повернення поворотної фінансової допомоги відповідач сплачує позивачу на його вимогу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення.

За таких обставин, з огляду на п. 3.2 договору та враховуючи зміст договору, позивачем в межах можливих нарахувань здійснено розрахунок 3473,93 грн. пені за період з 26.05.2017р. по 26.11.2017р., яка підлягає стягненню з відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині вимог про стягнення з відповідача 27210,47 грн. заборгованості (суми не повернутої фінансової допомоги), 3473,93 грн. пені, 4055,32 грн. інфляційних втрат, 3346,00 грн. 3% річних. У частині позовних вимог про стягнення з відповідача 406,38 грн. інфляційних втрат належить відмовити.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватної Виробничо-комерційної фірми "Поділля-Агропродукт" (Хмельницька область, м. Красилів, вул. Грушевського, буд. 148, код 30528422) на користь Приватного підприємства "Кристал" (м. Шепетівка, вул. Економічна, буд. 1, корп. А, код 32086089) 27210,47 грн. (двадцять сім тисяч двісті десять гривень 47 коп.) заборгованості (суми не повернутої фінансової допомоги), 3473,93 грн. (три тисячі чотириста сімдесят три гривні 93 коп.) пені, 4055,32 грн. (чотири тисячі п`ятдесят п`ять гривень 32 коп.) інфляційних втрат, 3346,00 грн. (три тисячі триста сорок шість гривень 00 коп.) 3% річних, 1743,40 грн. (одна тисяча сімсот сорок три гривні 40 коп.) витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ.

У частині позовних вимог про стягнення з відповідача 406,38 грн. інфляційних втрат відмовити.

Відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК України, у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Повний текст складено 21.05.2019р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1, 2 ст. 256 ГПК України).

Суддя В.В. Димбовський

Віддруковано 4 примірника:

1 - до справи,

2, 3 - позивачу (01601, м. Київ, вул. Мечникова, 16-А; 01021, м. Київ, вул. Мечникова, 16-А) - рек.,

4 - відповідачу (31500, АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 . 83, кв. 3) - рек. з пов.