ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2019 року м.Дніпро Справа № 908/139/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузнецова В.О.,

суддів Чус О.В., Білецької Л.М.,

секретар судового засідання Крицька Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Партнерство з обмеженою відповідальністю Авто Донна Груп (Auto Donna Group Limited Partnership) на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 23.01.2019 (суддя Горохов І.С.) у справі

за позовом Партнерство з обмеженою відповідальністю Авто Донна Груп (Auto Donna Group Limited Partnership), Единбург, Шотландія, Сполучене Королівство

до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговый дом "Брик", Російська Федерація, Челябінська область, м. Miacc

відповідача-2 Приватного підприємства "Техбудінустрія", м. Запоріжжя

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Ан-Автогруп", м. Київ

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Партнерство з обмеженою відповідальністю Авто Донна Груп (Auto Donna Group Limited Partnership), Единбург, Шотландія, Сполучене Королівство звернулося до Господарського суду Запорізької області із позовом до відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Брик", Російська Федерація, Челябінська область, м.Miacc та Приватного підприємства "Техбудінустрія", м. Запоріжжя про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Брик", Російська Федерація, Челябінська обл., м. Міасс на користь Партнерства з обмеженою відповідальністю Авто Донна Групп (Auto Donna Group Limited Partnership), Единбург, Шотландія, Сполучене Королівство суму попередньої оплати за контрактом на поставку продукції № 16 від 07.07.2017 в сумі 2 581 314,40 російських рублів та відсотків за неправомірне утримання грошових коштів в сумі 90 752,43 російських рублів; стягнення з Приватного підприємства "Техбудіндустрія", м. Запоріжжя, на користь Партнерства з обмеженою відповідальністю Авто Донна Груп (Auto Donna Group Limited Partnership), Единбург, Шотландія, Сполучене Королівство суму попередньої оплати за контрактом на поставку продукції № 16 від 07.07.2017 в сумі 10 000,00 російських рублів.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 23.01.2019 позовну заяву Партнерство з обмеженою відповідальністю Авто Донна Груп (Auto Donna Group Limited Partnership), Единбург, Шотландія, Сполучене Королівство до відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Брик", відповідача 2 Приватного підприємства "Техбудінустрія", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Ан-Автогруп" про стягнення коштів повернуто позивачу без розгляду.

Зазначена ухвала обґрунтована посиланням на наявність обставин зловживання позивачем процесуальними правами.

Партнерство з обмеженою відповідальністю Авто Донна Груп (Auto Donna Group Limited Partnership) звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить ухвалу господарського суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Скаржник зазначає, що відповідно до ч.1 ст.43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 43 ГПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема: необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою.

Апелянт звертає увагу, що законодавець під час формулювання відповідних норм права використав терміни «зловживання процесуальними правами», «штучне об`єднання позовних вимог», яким не надається визначення чинним ГПК України або іншими нормативно- правовими актами.

Всупереч змісту та меті застосування приписів ст. 2, 43 ГПК України, порушуючи гарантії закріплені ст.8,55,64,129 Конституції України та за відсутності встановлених фактичних обставин, які б вказували на наявність в діях особи конкретних фактів зловживання процесуальними правами, судом першої інстанції фактично відмовлено позивачу в доступі до суду.

В той же час права та інтереси позивача потребують реального захисту з боку суду, що обумовлено неналежним виконанням відповідачами умов відповідних договорів поруки та контракту.

Документами доданими до позовної заяви позивачем належним чином доведено реальне порушення його прав та охоронюваних законом інтересів та відповідна необхідність судового захисту цих прав.

Апелянт вважає, що не мають правового значення і посилання суду першої інстанції на п. 9. 2 контракту № 16 від 07.06.2017, за яким сторони не повноважні, передавати права або обов`язки за цим контрактом третім особам без письмової згоди іншої сторони.

Оскільки по-перше вказані обставини можуть бути з`ясовані лише під час судового розгляду справи, а по-друге зміст ст.533 ЦК України порукою є забезпечення виконання основного зобов`язання, при цьому передача прав боржника за цим договором не відбувається.

Порядок та умови передачі прав боржника врегульовано статтями 520 - 523 ЦК України, які не підлягають застосуванню до відповідного договору поруки.

Наявність арбітражного застереження у відповідному контракті також не є перешкодою судовому розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи не надано.

14.05.2019 відповідачі та третя особа не забезпечили в судове засідання явку повноважних представників, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Враховуючи викладене, з огляду на те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ст.ст.120,202,270, ч.2 ст.273 ГПК України вважає за можливе розглянути справу за відсутністю представників відповідачів та третьої особи.

14.05.2019 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи таке.

Місцевим господарським судом встановлено, що 07.06.2017 Товариством з обмеженою відповідальністю "Ан-Автогруп", м.Київ (третя особа, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Брик", Російська Федерація, Челябінська область, м.Miacc (відповідач 1, продавець) укладено контракт на поставку продукції № 16 (надалі - Контракт).

Відповідно до п. 1.1 контракту продавець (відповідач 1) зобов`язується поставити, а покупець (третя особа) прийняти та оплатити запасні частини до легкових автомобілів, що надалі поіменовані "Продукція" на умовах Контракту.

Відповідно до п. 1.2 контракту номенклатура, кількість та ціни продукції, що постачається за умовами контракту погоджуються сторонами стосовно кожної окремої партії продукції та зазначаються в Специфікаціях, що складають невід`ємну частину Контракту.

Специфікацією № 3 від 17.04.2018 між третьою особою та відповідачем 1 погоджено кількість, номенклатуру та вартість продукції. Загальна вартість продукції за вказаною специфікацією складає 3 997 642,40 російських рублів.

18.04.2018 Товариством з обмеженою відповідальністю "Ан-Автогруп", м. Київ (третя особа, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Брик", Російська Федерація, Челябінська область, м. Miacc (відповідач 1, продавець) укладено додаткову угоду № 1 до контракту на поставку продукції № 16 від 07.06.2017 (надалі - Додаткова угода).

Відповідно до п. 1 додаткової угоди у розділі 10 "Адреси та банківські реквізити сторін" Контракту на поставку продукції № 16 від 07.06.2017 пункт "Покупець" прийняти у наступній редакції: покупець: Товариство з обмеженою відповідальністю "Ан-Автогруп", юридична адреса: 69002, м. Запоріжжя, вул. Крепостна, буд. 1-А, кв. 87; поштова адреса: 69068, м. Запоріжжя, вул. Фонвізіна, 3; платник: Авто Донна Груп (Auto Donna Group Limited Partnership), адреса платника: 101 Rose Street South Lane, Edinburg, EH2 3 JG, Scotland; вантажоотримувач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Сот Трейд ЛТД", м. Суми.

17.04.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ан-Автогруп", м.Київ та Приватним акціонерним товариством "Техбудіндустрія" укладено договір поруки.

Частиною 1 статті 27 ГПК України встановлено, що позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Статтею 29 ГПК України визначено, що право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу. Позови у спорах за участю кількох відповідачів можуть пред`являтися до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання одного з відповідачів. Позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

В той же час, відповідно до ст.43 ГПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Таким чином суд може визнати зловживанням процесуальними правами саме конкретні дії учасників судового процесу, а не абстрактне поняття «зловживань».

Згідно з ч.ч.1,2 ст.2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Як зазначено у позовній заяві, позивачем подано даний позов до Господарського суду Запорізької області, оскільки місцезнаходженням відповідача-2 (поручителя) є м.Запоріжжя, вул. Перша ливарна, 40.

Так, згідно договору поруки від 17.04.2018 укладеного Товариством з обмеженою відповідальністю "Ан-Автогруп", м.Київ (третя особа, кредитор) та Приватним підприємством "Техбудінустрія", м.Запоріжжя (відповідач 2, поручитель), поручитель (відповідач 2) зобов`язується перед кредитором (третя особа) відповідати за виконання юридичною особою зареєстрованою за законодавством Російської Федерації - Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дом "Брик" (місцезнаходження: Російська Федерація, Челябінська область, м. Міасс, надалі - "боржник") зобов`язань Боржника стосовно поставки запасних частин до легкових автомобілів (надалі - товар) за договором поставки № 16 від 07.06.2017, укладеного боржником (позивачем у даній справі) з кредитором (третя особа у справі) (п. 1 договору поруки).

Пунктом 2 договору поруки сторонами врегульовано, що розмір зобов`язань боржника, зазначений у п.1 цього договору, що забезпечується порукою за цим договором складає 10 000,00 російських рублів.

Пунктом 5 договору поруки визначено, що відповідальність поручитель та боржник перед кредитором є солідарною.

В разі невиконання та/або несвоєчасного виконання Боржником зобов`язань, визначених в п. 3 цього договору кредитор направляє відповідне повідомлення поручителю. Поручитель не пізніше 10-ти робочих днів після одержання повідомлення, розраховується з кредитором по заборгованості боржника у визначеному цим договором обсязі. До поручителя, що виконав відповідні зобов`язання боржника переходять відповідні права кредитора по відповідному зобов`язанню (п.п. 6,7 договору поруки).

Статтями 546,548 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Згідно ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно п. 9.2 контракту № 16 від 07.06.2017 сторони не повноважні, передавати права або обов`язки за цим контрактом третім особам без письмової згоди іншої сторони.

Позивачем не надано до позовної заяви доказів одержання письмової згоди відповідача-1 на передачу прав або обов`язків за цим контрактом поручителю - Приватному підприємству «Техбудіндустрія».

При цьому, місцевим господарським судом правомірно враховано, що зобов`язання відповідача 1 за контрактом є борг в розмірі 2 581 314,40 російських рублів та відсотків за неправомірне утримання грошових коштів в сумі 90 752,43 російських рублів, тоді як обов`язок поручителя (відповідач 2) визначено в грошовій формі з лімітом 10 000,00 російських рублів.

Відповідно до ч.1 ст.4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Наведені норми свідчать про те, що ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Проте, слід враховувати, що будь-яке суб`єктивне право має межі, оскільки суб`єктивне право є міра свободи, міра можливої поведінки правомочної особи в правовідносинах.

Так, господарське процесуальне законодавство містить застереження щодо заборони учасникам судового процесу зловживати наданими їм процесуальними правами.

Зловживання процесуальними правами - це особливий вид юридично значущої поведінки, яка полягає у діях (бездіяльності) учасника процесу, що суперечать завданням господарського судочинства.

Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 43 ГПК учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема, необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою.

При цьому, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. (ч. 3 ст. 43 ГПК України).

Зі змісту п.4 ч.2 ст.43 ЦПК України, вбачається, що зловживання процесуальними правами є необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою.

За таких обставин, завідомо безпідставна зміна підсудності справи полягає у тому, що особа залучивши безпідставно співвідповідача у вигляді поручителя з лімітом відповідальності 10 000,00 російських рублів, отримує право вибору суду (в залежності від адреси місцезнаходження співвідповідача) для подання позовної заяви з вимогами до боржника за основним договором, тим самим нівелюючи основоположні принципи господарського судочинства та положення ч.1 ст. 27 ГПК України.

Враховуючи викладене вище, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком господарського суду про те, що залучення позивачем поручителя з лімітом відповідальності 10 000,00 російських рублів без дотримання вимог основного договору та подальше визначення вказаної особи в якості співвідповідача, є зловживанням процесуальними правами, що спрямоване на безпідставну зміну підсудності справи.

Відповідно до приписів статті 9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та статті 3 ГПК України, господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами зазначених документів, ратифікованих законами України.

Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас, статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні від 09.03.2011 у справі "Буланов та Купчик проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом.

При цьому, право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини").

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що визнання наведених вище дій позивача зловживанням процесуальними правами, у розумінні статті 43 ГПК України, не є обмеженням доступу до правосуддя, оскільки позивач не позбавлений можливості звернутися з позовною заявою до відповідача 1 з дотриманням територіальної підсудності у відповідності до вимог ч.1 ст.27 ГПК України.

Частиною 3 статті 43 ГПК України визначено правові наслідки встановлення судом обставин зловживання учасниками судового процесу своїми процесуальними правами.

Зокрема, визначено, що якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.174 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 цього кодексу).

Згідно ч.1 ст.173 ГПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

У пункті 3.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз`яснено, що позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами (зокрема, про стягнення неповернутого кредиту, відсотків за користування кредитом і неустойки; про визнання недійсним акта і про відшкодування заподіяної у зв`язку з його виданням шкоди; про стягнення вартості недостачі товару, одержаного за кількома транспортними документами і оформленої одним актом приймання або коли такий товар сплачено за одним розрахунковим документом; про спонукання до виконання зобов`язань за господарським договором і про застосування заходів майнової відповідальності за його невиконання тощо). Право об`єднати кілька однорідних позовних заяв або справ, у яких беруть участь ті ж самі сторони, надане також судді. При цьому останній вправі вирішувати питання про об`єднання лише тих заяв (справ), які перебувають в його провадженні.

Однорідними можуть вважатися позовні заяви, які, пов`язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

Місцевий господарський суд прийнявши до уваги наявне зловживання позивачем процесуальними правами, що спрямоване на безпідставну зміну підсудності справи, правомірно зазначив про відсутність підстав для застосування положень ст.173 ГПК України.

Встановивши наведені обставини, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про повернення позовної заяви без розгляду.

Також суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що відповідно до ст.1 Закону України "Про міжнародне приватне право" приватноправові відносини - відносини, які ґрунтуються на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності, суб`єктами яких є фізичні та юридичні особи; іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

За ч.1 ст.75 Закону України "Про міжнародне приватне право" підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.

Пунктом 1 статті 76 зазначеного Закону встановлено, що суду можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону.

У даному випадку у спірному контракті сторони не досягли згоди щодо підсудності цієї справи судам України. не досягли згоди щодо підсудності цієї справи судам України. Водночас, відповідно до п. 8.2 контракту № 16 від 07.06.2017 сторонами погоджено, що при не досягненні згоди, спори підлягають розв`язанню у Арбітражному суді Челябінської області Російської Федерації.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, прийнятому з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Дійшовши висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів покладає витрати по сплаті судового збору на скаржника.

Керуючись ст.ст.269,275,276,281-283 ГПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні апеляційної скарги Партнерства з обмеженою відповідальністю Авто Донна Груп (Auto Donna Group Limited Partnership) відмовити.

Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 23.01.2019 у справі №908/139/19 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Постанова складена у повному обсязі 17.05.2019.

Головуючий суддя В.О.Кузнецов

Судді О.В.Чус

Л.М.Білецька