ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2019 р. Справа№ 927/816/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання - Ігнатюк Г.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Пильтяй М.М.

від відповідача: Лутай Н.М. (довіреність б/н від 28.02.2019).

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги дочірнього підприємства «Коропський сирзавод» товариства з обмеженою відповідальністю «СИЛ»

на рішення господарського суду Чернігівської області від 05.02.2019, повний текст якого складено та підписано 12.02.2019

у справі № 927/816/18 (суддя - Ноувен М.П.)

за позовом фізичної особи-підприємця Пильтяя Миколи Миколайовича

до дочірнього підприємства «Коропський сирзавод» товариства з обмеженою відповідальністю «СИЛ»

про стягнення 679 049,34 грн. ,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2018 року фізична особа-підприємець Пильтяй Микола Миколайович (далі-позивач) звернувся до господарського суду Чернігівської області з позовом про стягнення з дочірнього підприємства «Коропський сирзавод» товариства з обмеженою відповідальністю «СИЛ» (далі-відповідач) заборгованості в розмірі 679 049,34 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем за укладеним договором доручення №4/11 від 05.01.2015 не виконані належним чином свої зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати вартості за надані послуги та за поставлене молоко.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 05.02.2019 року у справі №927/816/18 позов задоволено: стягнуто з дочірнього підприємства «Коропський сирзавод» товариства з обмеженою відповідальністю «СИЛ» на користь фізичної особи - підприємця Пильтяя Миколи Миколайовича 679 049,34 грн. заборгованості, у тому числі 468 932,13 грн. боргу за надані послуги та 210 117,21 грн. за поставлене молоко. Також стягнуто з дочірнього підприємства «Коропський сирзавод» товариства з обмеженою відповідальністю «СИЛ» на користь фізичної особи - підприємця Пильтяя Миколи Миколайовича 10 185,74 грн. судового збору та 8 000 грн витрат на послуги адвоката.

Мотивуючи судове рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що відповідач отримав як поставлене молоко, так і послуги по заготівлі молока на підставі договору доручення №4/11 від 05.01.2015, проте свої зобов`язання за даним договором не виконав у повному обсязі, заборгованість перед позивачем складає 679 049,34 грн., з яких: 468 932,13 грн. борг за надані послуги та 210 117,21 грн. за молоко.

Не погоджуючись із вказаним рішення суду першої інстанції від 05.02.2019, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Чернігівської області від 05.02.2019 у справі №927/816/18 скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а також на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд першої інстанції, не зважаючи на відсутність первинних документів, що оформлені у відповідності до вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», прийшов до хибного висновку про підтвердження факту поставки молока належними доказами. Також скаржник стверджує, що судом першої інстанції не з`ясовано та без підтвердження ціни договору визнано розмір заборгованості. При цьому позивачем не було надано відповідно до п.4.4 договору жодного протоколу погодження вартості послуг. Крім того, скаржник вказує, що подані позивачем акти звіряння взаємних розрахунків не відображають стан взаємних розрахунків між сторонами, які виконувалися саме на підставі договору доручення №4/11 від 05.01.2015, тому не є належним доказами наявності заборгованості за останнім.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 11.03.2019, справу №927/816/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Руденко М. А. - головуюча суддя; судді: Дідиченко М. А., Пономаренко Є. Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2019 відкрито апеляційне провадження та призначено справу №927/816/18 до розгляду на 23.04.2019.

02.04.2019 позивачем подано до суду відзив на апеляційну скарги, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог законодавства України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.04.2019 у справі №927/816/18 в судовому засіданні оголошено перерву до 13.05.2019.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник позивача у судовому засіданні, заперечив проти вимог апеляційної скарги, вказав на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги та відзиву, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні, виходячи з наступного.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 05.01.2015 між позивачем, як повіреним, та відповідачем, як довірителем, був укладений договір доручення №4/11 (а.с. 8-9 ), відповідно до умов якого довіритель доручив, а повірений взяв на себе зобов`язання вчиняти від імені і за рахунок довірителя наступні дії: проведення робіт по заготівлі молока у підсобних господарствах населення та сільськогосподарських підприємств (далі-«товаровиробники») для власних потреб ДП «Коропський сирзавод» ТОВ «СиЛ»; виплату грошових коштів та проведення фінансової звітності використання коштів на закупівлю молока.

Відповідно до пункту 4.1 договору сторони в добровільному порядку погодили, що оплата робіт повіреному проводиться за 10 календарних днів поточного місяця, попередня оплата.

Умовами п. 4.2 договору передбачено, що після закінчення терміну 10 календарних днів повірений складає Акт здачі-приймання робіт (послуг) і разом з директором ДП «Коропський сирзавод» ТОВ «СиЛ» підписують Акт, який передається в Бухгалтерію підприємств для кожної із сторін.

У відповідності до п.п.4.3,4.4 вищевказаного договору сторони погодили, що прийняте від «товаровиробників» молоко є власністю довірителя з моменту його прийняття уповноваженою особою на молокоприймальному пункті повіреного. Ціна за послуги за заготівлю молока відображається в Протоколі погодження вартості послуг, тобто в додатку до договору, який є невід`ємною частиною даного договору.

В подальшому між сторонами укладеного додаткову угоду від 30.12.2016 року (а.с. 10) за умовами якої, у зв`язку з продовженням співпраці «довіритель» і «повірений» дійшли згоди про внесення змін до договору доручення № 4/11 від 05.01.2015 року та змінили п.7.5 вищевказаного договору, виклавши його в наступній редакції: «п.7.5 даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2018 року, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. У разі якщо жодна із сторін за 5 календарних днів не заявить про його розірвання, то договір вважається пролонгованим на один календарних рік, на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, в так щороку.»

На виконання умов зазначеного договору за період з 15.01.2018 по 30.06.2018 позивачем надано, а відповідачем відповідно прийнято послуг по заготівлі молока на загальну суму 561 807,00 грн., що підтверджується підписаними між сторонами актами про прийняття -передачу робіт, а саме: від 15.01.2018 на суму 36 202,60 грн; від 31.01.2018 на суму 39 791,70 грн; від 15.02.2018 на суму 42 890,60 грн; від 28.02.2018 на суму 42 510,60 грн; від 15.03.2018 на суму 56 948,70 грн; від 31.03.2018 на суму 68 622,30 грн; від 15.04.2018 на суму 50 730 грн; від 30.04.2018 на суму 53 371,50 грн; від 15.05.2018 на суму 64 413 грн; від 31.05.2018 на суму 60 538,80 грн; від 15.06.2018 на суму 27 680,40 грн; від 30.06.2018 на суму 18 106,80 грн (а.с.13-24). Зазначені акти підписанні в двохсторонньому порядку та скріплені печаткою відповідача без зауважень.

Відповідно до п.п.2.2.4 Договору довіритель зобов`язується проводити оплату за здане молоко по узгодженим договірним цінам в погоджені строки.

Пунктом 3.1 Договору сторони погодили, що ціна за молоко для «товаровиробників» визначається довірителем.

У відповідності до товарно-транспортних накладних на перевезення молочної сировини за період з 15.05.2018 по 25.06.2018 позивачем передано відповідачу молоко у загальній кількості 79 840 кг (а.с.51-79).

З письмових поясненнях позивача від 17.01.2019 вбачається, що кількість молока, яка передана відповідачу за період з 15.05.2018 по 25.06.2018 розрахована виходячи з базисної жирності 3,4%, ціна молока була визначена відповідачем відповідно до п.3.1 Договору в розмірі 3,50 грн за 1 кг на весь період (а.с.83 т.1).

17.07.2018 позивач звернувся до відповідача з претензією, відповідно до якої позивач зазначив, що станом на 30.06.2018 його заборгованість згідно з актами звіряння складає 679 049,34 грн. (а.с.6 т.1). Зазначену претензію відповідач отримав 18.07.2018, що підтверджується копією повідомленням про вручення рекомендованої кореспонденції №145 (а.с.7 т.1).

Проте, позивач відповіді на зазначену вище претензію не надав та борг вказаний у ній не оплатив.

09.10.2018 позивач повторно звернувся до відповідача з претензією про сплату заборгованості, а саме: 468 932,13 грн. боргу за надані послуги по заготівлі молока та 210 117,21 грн. за молоко, що підтверджується підписаними сторонами актами прийняття-передачі робіт і актами звіряння взаємних розрахунків за період з 01.04.2017 по 30.06.2018 (а.с.25 т.1). Зазначена претензія була направлена позивачем відповідачу рекомендованим листом № 595. Проте, рекомендований лист №595 повернуто відділенням зв`язку на адресу позивача як неодержаний з відміткою «відмова від одержання» (а.с.26 т.1).

Оскільки відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання за договором в частині щодо своєчасної та повної оплати вартості за надані послуги та за молоко, утворилась заборгованість у розмірі 679 049,34 грн., у зв`язку з чим позивач звернувся до господарського суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що факт наявності боргу відповідача перед позивачем в сумі 679 049,34 грн. підтверджений належними та допустими доказами та відповідачем не спростований.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Договір, що укладений між сторонами за своїм змістом та правовою природою є договором доручення, який підпадає під правове регулювання норм глави 68 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.1000 Цивільного кодексу України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного.

Повірений має право на плату за виконання свого обов`язку за договором доручення, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо в договорі доручення не визначено розміру плати повіреному або порядок її виплати, вона виплачується після виконання доручення відповідно до звичайних цін на такі послуги (ст.1002 ЦК України).

Згідно із п.2 ч.2 ст.1007 Цивільного кодексу України довіритель зобов`язаний, якщо інше не встановлено договором відшкодувати повіреному витрати, пов`язані з виконанням доручення.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст.530 ЦК України).

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

При цьому, положеннями статей 611 та 612 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як свідчать матеріали справи та було зазначено вище, позивач свій обов`язок щодо заготівлі молока виконав у повному обсязі, що підтверджується підписаними в двохстороньому порядку актами про прийняття - передачу робіт, а саме: від 15.01.2018 на суму 36 202,60 грн; від 31.01.2018 на суму 39 791,70 грн.; від 15.02.2018 на суму 42 890,60 грн; від 28.02.2018 на суму 42 510,60 грн.; від 15.03.2018 на суму 56 948,70 грн; від 31.03.2018 на суму 68 622,30 грн.; від 15.04.2018 на суму 50 730 грн; від 30.04.2018 на суму 53 371,50 грн.; від 15.05.2018 на суму 64 413 грн.; від 31.05.2018 на суму 60 538,80 грн.; від 15.06.2018 на суму 27680,40 грн; від 30.06.2018 на суму 18 106,80 грн.

Крім того, товарно-транспортними накладними на перевезення молочної сировини форми №1-ТНН(МС) (а.с. 57-79) також підтверджується, що відповідач за період з 15.05.2018 по 25.06.2018 прийняв у позивача молоко у загальній кількості 79 840 кг. Зазначені накладні заповненні позивачем відповідно до п.п.2.1.9 Договору.

Проте, відповідач частково оплатив вартість послуг по заготівлі молока та вартість поставленого позивачем молока за період з 15.05.2018 по 25.06.2018, що підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків за період: травень 2017 - червень 2018 та актом звіряння взаємних розрахунків за період: 2 квартал 2018 відповідно (а.с.12, 34). Зазначені акти підписані уповноваженими представниками обох сторін та на вказаних актах наявний відтиск печатки відповідача, зауваження та заперечення відсутні. Доказів втрати чи викрадення цієї печатки або неправомірного її використання суду не надано.

Твердження скаржника про те, що вказані вище акти не відображають стан взаємних розрахунків між сторонами, які виконувалися саме на підставі договору доручення №4/11 від 05.01.2015, тому не є належним доказами наявності заборгованості за останнім, колегією суддів відхиляються, оскільки скаржник не наводить, а також матеріали справи не містять жодних доказів того, що між сторонами існували/існують інші договірні відносини, які виникли не на підставі договору доручення №4/11 від 05.01.2015.

Також відхиляються посилання скаржника на те, що позивачем не було надано відповідно до п.4.4 Договору жодного протоколу погодження вартості послуг, оскільки, по-перше, у вказаних вище актах про прийняття - передачу робіт вказано як вартість робіт за заготівлю 1 кг молока базисної жирності так і визначена загальна сума до сплати; по-друге, сторонами погоджено пунктом 4.2 Договору, що після закінчення терміну 10 календарних днів сторони складають саме акт здачі-приймання робіт, тобто дані акти є належними доказами погодження вартості робіт (послуг).

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що акти звіряння взаємних розрахунків (а.с. 11,12) не є первинними бухгалтерськими документами в розумінні Закону України « Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», проте, підписавши зазначені акти, відповідач в добровільному порядку підтвердив наявність заборгованості перед позивачем.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що зазначені вище акти звірки взаємних розрахунків є належними та допустими доказами в розумінні ст.ст.76, 77 ГПК України, які свідчать про фактичне визнання відповідачем наявності у нього перед позивачем заборгованості по неоплаті вартості робіт по заготівлі молока і по неоплаті вартості переданого молока, яка становить 468 932,13 грн. та 210 117,21 грн. відповідно.

Відповідно до частин 1, 2 та 7 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Дана норма кореспондується зі ст.525, 526 Цивільного кодексу України.

В силу ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Як видно з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції відповідачем відповідно до вимог ст. ст.76, 77 ГПК України не надано належних та допустимих доказів на спростування наявності вказаної вище заборгованості.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що факт наявності боргу у відповідача перед позивачем в загальній сумі 679 049,34 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу, колегією суддів визнаються обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доводи скаржника з приводу порушення судом першої інстанції норм процесуального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи. Також відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст.277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла до висновку про те, оскаржуване рішення суду першої інстанції, яким задоволено позовні вимоги у повному обсязі, відповідає законодавству та матеріалам справи, а тому відсутні підстави для його скасування чи зміни. Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати на підставі ст.129 ГПК України покладаються на скаржника.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст.129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу дочірнього підприємства «Коропський сирзавод» товариства з обмеженою відповідальністю «СИЛ» на рішення господарського суду Чернігівської області від 05.02.2019 у справі №927/816/18 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Чернігівської області від 05.02.2019 у справі №927/816/18 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на дочірнє підприємство «Коропський сирзавод» товариства з обмеженою відповідальністю «СИЛ».

4.Матеріали справи №927/816/18 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 23.05.2019.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Дідиченко

Є.Ю. Пономаренко