Господарський суд
Житомирської області
________________________________________________________________________
_______________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

"16" травня 2019 р. м. Житомир Справа № 906/455/19

Господарський суд Житомирської області у складі судді Вельмакіної Т.М.,

розглянувши матеріали позовної заяви

ОСОБА_1 ліквідатора Фермерського господарства "Нона"

до Брусилівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області

про скасування арешту коштів боржника,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ліквідатор Фермерського господарства "Нона" звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом до Брусилівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про скасування арешту коштів боржника.

Дослідивши позовну заяву на предмет її відповідності нормам ГПК України, суд дійшов висновку, що заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Зі змісту ст. 45 ГПК України вбачається, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Частиною 2 ст. 4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (ч. 3 ст. 4 ГПК України).

За приписами ч. 1 ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Натомість, всупереч вищевказаному, позивачем у позовній заяві зазначено ОСОБА_1 , ліквідатора Фермерського господарства "Нона", що є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, згідно з п.1 ч.1 ст.175 ГПК України.

Водночас з позовної заяви вбачається, що позивач ставить вимогу про скасування арешту коштів боржника.

Приписами ч.1 ст.59 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" №5 від 03.06.2016, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред`явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження).

Однак, як вбачається з матеріалів позовної заяви, відповідачем у справі визначено суб`єкт владних повноважень - Брусилівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області. Предмет позову - вимога про скасування арешту коштів боржника, обгрунтована тим, що дії відповідача, які полягають у відмові в задоволенні звернення ліквідатора про зняття арешту з коштів боржника, який знаходиться в стані припинення з 02.02.2017, не дають змоги задовольнити вимоги кредитора - ПАТ КБ "Приватбанк", викладені у адресованій ліквідаційній комісії заяві щодо проведення розрахунків по кредиту та, відповідно, ліквідувати господарство. Інших підстав в обгрунтування позову не наведено.

При цьому, з доданої до позовної заяви постанови про арешт коштів боржника від 13.10.2017 вбачається, що на виконанні у Брусилівському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області перебуває зведене виконавче провадження №4656656 від 15.02.2015, до якого входять накази, видані господарським судом Житомирської області та виконавчі листи, видані Житомирським окружним адміністративним судом.

Частина 5 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає загальне правило оскарження рішень дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень до того суду, який ухвалив вказане рішення, якщо виконання не обтяжене об`єднанням з виконанням рішень, ухвалених судоми за правилами інших юрисдикцій.

Оскільки чинним законодавством не врегульовано порядку судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій, у такому випадку застосовується частина 1 статті 287 КАС України і вказані справи слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 14 березня 2018 року у справі № 660/612/16-ц, від 6 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15, від 12 вересня 2018 року справа № 906/530/17, від 17.10.2018 у справі № 5028/16/2/2012.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, адміністративна юрисдикція характеризується наступними критеріями: 1) публічно-правовий характер відносин; 2) обов`язкова наявність суб`єкта владних повноважень (орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень); 3) наявність публічно-правового, а не спору про право (що характерно, зокрема, господарським правовідносинам).

Пунктами 1, 2, 7 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функції; суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Виходячи з вказаних норм, спір є публічно-правовим і підлягає розгляду в порядку адміністративної юрисдикції у тому разі, якщо він виник із публічно-правових відносин за участю суб`єкта владних повноважень, який саме у цих відносинах здійснює надані йому чинним законодавством владні управлінські функції.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що відповідачем визначено суб`єкта владних повноважень, а саме: Брусилівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області.

Отже, позивач визначив відповідачем у справі не боржника та осіб, в інтересах яких накладено арешт, а суб`єкта владних повноважень - Брусилівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби, який застосував такий арешт в межах зведеного виконавчого провадження. При цьому позивачем не вказано, які приватно-правові відносини існують між ним та відповідачем та який спір про право має місце в даних правовідносинах. З огляду на вимогу ст.14 ГПК України, право визначати відповідача у спорі належить позивачу, суд такими повноваженнями не наділений.

Отже, в порядку господарського судочинства позовна заява може бути розглянута після приведення у відповідність з нормами чинного законодавства суб`єктного складу сторін.

Слід зазначити, що Розділ VI ГПК України "Судовий контроль за виконанням судових рішень" регулює питання реалізації сторонами виконавчого провадження права на звернення до суду зі скаргою, якщо вини вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ст. 339, ч.1 ст. 340 цього Кодексу).

Однак позивачем подано позов, а не скаргу на дії ДВС, при цьому відповідачем визначено суб`єкта владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що між сторонами існують публічно-правові відносини, які підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Отже, спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, якщо: спір не є підвідомчим господарському суду, тобто предмет спору не охоплюється статтею 20 Господарського процесуального кодексу України; спір за предметною ознакою підвідомчий господарському суду, але одна зі сторін не може бути учасником господарського процесу, а її право чи інтерес не підлягають судовому захисту у господарському суді.

З огляду на викладене, позов про скасування дій суб`єкта владних повноважень, вчинених ним при реалізації своїх владних повноважень за своїм предметом та суб`єктним складом не підвідомчий господарським судам України.

За приписами п.1 ч.1 ст.175 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

З огляду на викладене, у відкритті провадження у справі слід відмовити.

Керуючись ст.ст.175,234 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити ОСОБА_1 , ліквідатору Фермерського господарства "Нона" у відкритті провадження у справі.

Додаток на 14 аркушах

Ухвала про відмову у відкритті провадження у справі набирає законної сили в порядку ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена в порядку і строки, визначені ст. 256, 257 ГПК України.

Ухвалу підписано 16.05.2019.

Суддя Вельмакіна Т.М.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://court.gov.ua/fair/sud5007/

1 - в наряд;

- заявнику (рек. з пов. про вруч.).