ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/336/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Приватного підприємства "Торгівельні ряди", смт. Кегичівка
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, смт. Кегичівка
про стягнення 232890,00 грн.
за участю :

представника позивача - не з`явився.

відповідача - ОСОБА_6 особисто на підставі паспорту;

представника відповідача - Синєпольська О.В., на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 26.03.2014 року та довіреності від 19.02.2019 року.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Торгівельні ряди" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором оренди торгівельного місця від 15.06.2015 року у розмірі 232890,00 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17.02.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження на 05.03.2019 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05.03.2019 року клопотання відповідача про витребування у позивача оригіналу договору оренди №22 від 15.06.2015 року задоволено; підготовче засідання у справі № 922/336/19 відкладено на 25.03.19 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 25.03.2019 року продовжено строк підготовчого провадження; підготовче засідання відкладено на 08.04.2019 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.04.2019 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено її до розгляду по суті на 24.04.2019 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 24.04.2019 року, яка занесена до протоколу судового засідання, в cудовому засіданні було оголошено перерву до 20.05.2019 року.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні 20.05.2019 року проти позову заперечували, посилаючись на те, що відповідачем не було підписано з позивачем договору оренди торгівельного місця від 15.06.2015 року, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за вказаним договором є безпідставними.

Представник позивача в судове засіданні 20.05.2019 року не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи те, що судом було здійснено всі заходи, щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, та приймаючи до уваги те, що судом не було визнано явку відповідача в судове засідання обов`язковою та останнім подано заяву про розгляд справи без його участі, суд дійшов висновку про те, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши вступне слово представника позивача, з`ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів позивача фактичним обставинам справи, судом встановлено наступне.

Як зазначає позивач у позові, 15.06.2015 року між Приватним підприємством «Торгівельні ряди» (позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 (відповідач) було укладено договір найму (оренди) торговельного місця на Кегичівському ринку ПП «Торгівельні ряди» НОМЕР_2 про найм торгівельного місця НОМЕР_2.

Як вбачається з наданої позивачем копії договору від 15.06.2015 року, позивачем передано відповідачу в тимчасове платне користування торгівельне місце у вигляді ділянки із твердим покриттям, яке розташоване на ринку ПП «Торгівельні ряди» за адресою: 64003, вул. Миру, 30, смт. Кегичівка, Харківська область.

Відповідно до п. 2.1 договору вступ відповідача у користування об`єктом найму настає одночасно з підписанням сторонами договору.

Розмір орендної плати за користування об`єктом найму в межах строку дії договору становив 1600 грн. щомісячно (3.1).

Відповідно до п. 6.1 договору, термін його становить з 15.06.2015 року по 05.01.2016 року, але не більше одного року.

Тобто як зазначає позивач, договір не може бути продовжений більше ніж до 15.06.2016 року.

По закінченню строку дії договору та припиненню договору, відповідач зобов`язується за пунктом 4.1.10 повернути наймодавцю об`єкт найму згідно з актом приймання-передачі в стані, не гіршому від його стану на момент передачі в найм з урахуванням зносу у встановлених розмірах.

Відповідно до п. 2.4 договору об`єкт найму вважається поверненим наймодавцю з часу підписання сторонами акту приймання-передачі про фактичне повернення майна з оренди.

Позивачем було надано до суду копію додаткової угоди від 07.02.2016 року до договору оренди від 15.06.2015 року про зміну розміру орендної плати, яка підписана з боку позивача.

Також позивачем було надано заяву від 17.03.2016 року від колективу підприємців, які орендують торгівельні місця на Кегичівському ринку ПП «Торгівельні ряди», та у відповідній заяві, однією із підприємців зазначено ОСОБА_1 .

Як стверджує позивач, відповідач в порушення умов, укладеного між сторонами договору з лютого 2016 року не здійснює сплату орендних платежів.

У зв`язку з наведеним, 23.02.2016 року позивачем було направлено на адресу відповідача претензію про сплату заборгованості.

В подальшому 28.04.2016 року комісією у складі Ріпки В.О. , як голови комісії та членами комісії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було складено акт від 28.04.2016 року, про те, що на території ринку ПП «Торгівельні ряди» у смт. Кегичівка знаходяться три кіоски, які зі слів ОСОБА_6 є її приватною власністю.

Крім того, 02.07.2016 року позивачем повторно було направлено на адресу відповідача претензію про сплату боргу.

19.01.2017 року позивачем було направлено відповідачу заяву про припинення дії договору та повернення торгівельного місця.

19.02.2017 року позивачем повторно було направлено відповідачу заяву про припинення договору найму та вимогу про повернення майна.

Також на підтвердження здійснення відповідачем своєї підприємницької діяльності на території Кегичівського ринку, позивачем було надано договір від 01.09.1998 року, укладений між селищною радою та ПП «Кегичівський ринок», листування Кегичівчської селищної ради з ДП Інституту «Укрміськбудпроект», листування Кегичівської селищної ради з Начальником управління з контролю за використанням та охороною земель у Харківській області, відповідь Кегичівського відділення Ощадбанку, рішення Кегичівської селищної ради про ринковий збір від 26.11.1999 року, листування Кегичівської селищної ради з Директором ПП «Торгівельні ряди», рішення про реорганізацію ПП «Кегичівський ринок», акт приймання-передачі Кегичівського ринку, додаток до договору оренди між ПП «Торгівельні ряди» та Кегичівською селищною радою, робочий проект ринку в смт. Кегичівка, експертний висновок № 8, листування Кегичівської селищної ради та Директора ПП «Торгівельні ряди», рішення Кегичівської селищної ради про затвердження правил торгівлі на ринках смт. Кегичівка, проект рішення Кегичівської селищної ради про затвердження нових правил торгівлі на ринках, рішення Кегичівської селищної ради про затвердження правил торгівлі на ринках від 28.10.2011 року та від 09.12.2011 року, листування між ПП «Торгівельні ряди» та Кегичівською селищною радою щодо прийняття на баланс цілісного майнового комплексу, акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства.

Як стверджує позивач, відповідач на вищезазначені вимоги та претензії відповіді не надав, торгівельне місце не звільнив та не повернув його за актом приймання-передачі позивачу, у зв`язку з чим останній звернувся до суду з відповідним позовом про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати за період з 20.02.2016 року по 15.06.2016 року (тобто кінцевий термін договору) у розмірі 6400,00 грн. та з 20.06.2016 року по 21.01.2019 року подвійного розміру орендної плати у сумі 105600,00 грн. на підставі п. 5.1.6 договору.

Крім того позивачем заявлено до стягнення з відповідача 18419,00 грн. інфляційних втрат, 4487,00 грн. 3% річних, 5184,00 грн. пені та 99200,00 грн. неустойки, нарахованої на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України.

Відповідач, заперечуючи проти позову посилається на те, що останньою не укладався договір оренди від 15.06.2015 року з позивачем, будь-які платежі на користь позивача відповідачем також не здійснювались. Крім того відповідач вказує на те, що з 22.09.2014 року ОСОБА_6 припинила свою підприємницьку діяльність, що підтверджується записом в ЄДРПОУ та поновила її лише 19.09.2018 року.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

В даному випадку в обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на договір оренди НОМЕР_2 від 15.06.2015 року, копію якого останнім було надано до позову.

В свою чергу відповідач заперечує проти укладення вищезазначеного договору, у зв`язку з чим ухвалою суду від 05.03.2019 року було витребувано у позивача оригінал договору оренди НОМЕР_2 від 15.06.2015 року для його дослідження у судовому засіданні.

Проте позивачем оригінал спірного договору надано не було та зазначено про те, що оригінал відповідного договору було направлено відповідачу та не повернуто останнім, у зв`язку з чим у позивача відсутній договір оренди НОМЕР_2 від 15.06.2015 року.

Згідно вимог пунктів 2, 4 статті 91 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Враховуючи вищенаведене та те, що відповідачем не визнається факт укладення договору оренди НОМЕР_2 від 15.06.2015 року та позивачем в порушення норм ст. 74 ГПК України не було надано до суду оригінал спірного договору, суд зазначає, що оригінал договору не може бути замінений засвідченою копією і прийнятий як належний доказ, у зв`язку з чим подана позивачем копія договору не береться судом до уваги на підставі ст. 91 ГПК України.

Така правова позиція підтверджується судовою практикою Верховного суду у справі № 922/1235/16 від 21 березня 2018 року.

В свою чергу факт не підписання вищенаведеного договору оренди з боку відповідача визнається позивачем у відповіді на відзив, в якій останній вказує, що позивач погоджується з тими обставинами, що договір найму торгівельного місця на Кегичівському ринку ПП «Торгівельні ряди» є не підписаним саме відповідачем.

У зв`язку з наведеним, позивачем зазначалось про намір подати заяву про зміну підстав позову.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.03.2019 року позивачем було подано до суду заяву (вх.. № 7234), проте ухвалою суду від 08.04.2019 року в задоволенні зазначеної заяви було відмовлено, в тому числі з підстав того, що вказана заява направлена на подання іншого позову та одночасну зміну як предмету так і підстав позову, у зв`язку з чим враховуючи принцип диспозитивності господарського процесу суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, відповідно до підстав та доказів визначених у позові.

Щодо поданої позивачем копії додаткової угоди від 07.02.2016 року, суд зазначає наступне.

Надана позивачем копія додаткової угоди від 07.02.2016 року, підписана лише з боку позивача, у зв`язку з чим відповідна додаткова угода не може бути підтвердженням укладення між сторонами договору оренди.

Щодо поданого позивачем реєстру вручення додаткових угод, поданого на підтвердження своїх позовних вимог, суд зазначає наступне.

Дослідивши наданий позивачем реєстр вручення додаткових угод від 07.02.2016 року, судом встановлено, що додаткова угода з ОСОБА_6 не укладалась.

Стосовно наданої позивачем заяви від колективу підприємців , які орендують торгівельні місця на Кегичівському ринку ПП «Торгівельні ряди», суд зазначає наступне.

Дослідивши подану заяву від 17.03.2016 року, судом встановлено, що вона подана директору Ріпки В.О. від колективу підприємців, які орендують торгівельні місця на Кегичівському ринку ПП «Торгівельні ряди», та у відповідній заяві, однією із підприємців зазначено ОСОБА_1 .

Проте відповідачем у даній справі є Фізична особа-підприємець Козел Клавдія Іванівна, у зв`язку з чим вищенаведена заява не може бути належним доказом оренди саме відповідачем (ФОП ОСОБА_6) торгівельного місця на Кегичівському ринку ПП «Торгівельні ряди», оскільки ім.`я по батькові особи, яка зазначена у заяві ( ОСОБА_1 ) не співпадає з ім.`ям по батькові відповідача у даній справі

Щодо поданого позивачем акту від 28.04.2016 року на підтвердження зайняття відповідачем торгівельного місця на Кегичівському ринку, суд зазначає наступне.

Дослідивши поданий позивачем акт від 28.04.2016 року, судом встановлено, що його складено головою комісії Ріпка В.О. та членами комісії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в якому зазначено про те, що на території ринку ПП «Торгівельні ряди» у смт. Кегичівка знаходяться три кіоски, які зі слів ОСОБА_6 є її приватною власністю.

Проте вищенаведений акт не може бути належним доказом на підтвердження позовних вимог позивача, оскільки відповідний акт лише підтверджує знаходження трьох кіосків, які знаходяться на території ринку ПП «Торгівельні ряди» у смт. Кегичівка та лише зі слів ОСОБА_5 є її приватною власністю.

Будь-яких належних доказів на підтвердження того, що відповідні кіоски належать на праві власності відповідачу та остання здійснювала свою підприємницьку діяльність на підставі укладеного з позивачем договору та у період, вказаний у позові, позивачем надано не було.

Крім того, як вже було зазначено вище, позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за договором оренди, в той час, як відповідний акт не містить посилань на договір оренди, відповідно до якого ОСОБА_5 займає торгівельне місце та період зайняття останньою торгівельного місця.

Щодо поданих позивачем копій листів про надходження грошових переказів, суд зазначає наступне.

Дослідивши подані копії листів Центру поштового зв`язку № 4 ДП поштового зв`язку «Укрпошта», відповідно до яких на ім.`я директора ПП «Торнівельні ряди» Ріпки В.О. надійшли перекази, судом встановлено, що від відповідача переказ коштів позивачу не надходив.

Крім того в матеріалах справи відсутні докази перерахування відповідачем коштів позивачу.

Суд також приймає до уваги те, що відповідач у період з 22.09.2014 року по 19.09.2018 року не здійснювала підприємницьку діяльність, що підтверджується записами в ЄДРПОУ.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та достатніх доказів того, що відповідач - ФОП ОСОБА_6 здійснювала підприємницьку діяльність на території ПП «Торгівельні ряди» на підставі договору оренди (найму) торгівельного місця НОМЕР_2 від 15.06.2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене та приймаючи до уваги відсутність в матеріалах справи належних доказів здійснення ФОП ОСОБА_6 підприємницької діяльності на території ПП «Торгівельні ряди» на підставі договору оренди (найму) торгівельного місця НОМЕР_2 від 15.06.2015 року за період з лютого 2016 року по січень 2019 року, оскільки в порядку ст. 91 ГПК України судом не було прийнято до уваги подану позивачем копію відповідного договору (без надання витребуваного судом оригіналу), суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості, нарахованої на підставі договору оренди у розмірі 105600,00 грн. (з яких 6400,00 грн. заборгованість за період з 20.02.2016 року по 15.06.2016 року та 99200,00 грн. заборгованість нарахована на підставі п. 5.1.6 договору за період з 20.06.2016 року по 21.01.2019 року) є недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення 18419,00 грн. інфляційних втрат, 4487,00 грн. та 3% річних, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З аналізу наведеної статті вбачається, що нарахування 3% річних та інфляційних втрат законодавець пов`язує із наявністю у боржника грошового зобов`язання та відповідно прострочення боржником такого грошового зобов`язання.

Тобто в даному випадку вимога про сплату 3% річних та інфляційних втрат є похідною від вимоги про стягнення основного боргу.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати, на яку в свою чергу позивач нараховує 3% річних та інфляційні втрати, суд відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення 18419,00 грн. інфляційних втрат, 4487,00 грн. та 3% річних.

Щодо стягнення з відповідача 5184,00 грн. пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 611 ЦК одним з наслідків порушення зобов`язань є сплата неустойки, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

В даному випадку позивачем нараховано відповідачу до стягнення пеню на підставі договору оренди від 15.06.2015 року.

Проте приймаючи до уваги те, що суд дійшов висновку про недоведеність позивачем укладення спірного договору з відповідачем та порушення його умов останнім, у позивача відсутні підстави для нарахування відповідачу пені на підставі вказаного договору оренди.

У зв`язку з викладеним, суд відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення 5184,00 грн. пені.

Щодо стягнення з відповідача 99200,00 грн., нарахованих позивачем на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Тобто вищенаведена норма застосовується в разі наявності між сторонами договірних відносин та не виконання наймачем обов`язку щодо повернення речі.

Як вже було зазначено вище, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем наявності договірних відносин між позивачем та відповідачем, що в свою чергу виключає можливість нарахування позивачем неустойки на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином судовий збір у даній справі залишається за позивачем.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 11, 188, 526, 530, 526, 627, 651, 763, 782 Цивільного кодексу України; ст. 179, ст. 193 Господарського кодексу України; ст.ст. 73, 74, 86, 129, 183, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Приватного підприємства «Торгівельні ряди» (64003, Харківська область, смт Кегичівка, вул. Миру, буд. 57, ) до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) про стягнення 232890,00 грн. відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Інформація по справі може бути одержана зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено "22" травня 2019 р.

Суддя Н.С. Добреля

922/336/19