ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"16" травня 2019 р. Cправа № 902/151/19

Господарський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Тварковського А.А.

за участю секретаря судового засідання Німенко О.І.,

представників:

відповідача: Тимощук О.А., Пастухової Т.В.,

присутнього: ОСОБА_1 ,

у відсутності представника позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом: Акціонерного товариства "Вінницяобленерго" (вул. Магістратська, 2, м. Вінниця, 21001) в особі структурної одиниці "Замостянські електричні мережі" (вул. Гніванське шосе, 2, м. Вінниця, 21008)

до: Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця (вул. Стрілецька, 87, м. Вінниця, 21007)

про стягнення 712 671 грн 18 коп.,

В С Т А Н О В И В :

Публічним акціонерним товариством "Вінницяобленерго" в особі структурної одиниці "Замостянські електричні мережі" подано позов до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця про стягнення 712 671 грн 18 коп., з яких: 672 616 грн 63 коп. заборгованість за спожиту активну електричну енергію, 438 грн 03 коп. заборгованість за послуги з компенсації перетіканя реактивної електричної енергії, 30 341 грн 29 коп. пеня, 6 730 грн 54 коп. інфляційні втрати та 2 544 грн 69 коп. - 3 % річних за договором про постачання електричної енергії № 630 від 01.01.2010 р.

Ухвалою суду від 12.03.2019 р. за вказаним позов відкрито провадження у справі № 902/151/19 в порядку загального позовного провадження та призначено у ній підготовче засідання на 09.04.2019 р.

05.04.2019 р. на адресу суду від Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця надійшов відзив на позовну заяву б/н від 03.04.2019 р., в якому останнє просить суд в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Вінницяобленерго" відмовити повністю.

09.04.2019 р. відповідачем до суду подано додаткові пояснення по справі б/н від 08.04.2019 р.

Крім того, 09.04.2019 р. на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив вих. № со-54-199 від 08.04.2019 р., в якій останній просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до ухвали суду від 09.04.2019 р., яку занесено до протоколу судового засідання, відкладено розгляд справи до 25.04.2019 р.

За результатами судового засідання (25.04.2019 р.) судом закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті на 16.05.2019 р., про що постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

Крім того, ухвалою суду від 25.04.2019 р. продовжено у справі передбачений ч. 3 ст. 177 ГПК України строк підготовчого провадження на 30 (тридцять) днів, про що постановлено ухвалу, яку зафіксовано у протоколі судового засідання.

16.05.2019 р. на адресу суду від позивача надійшло уточнення до позовної заяви вих. № со-54-279 від 15.05.2019 р., в якому він повідомив про зміну найменування Публічного акціонерного товариства "Вінницяобленерго" на Акціонерне товариство "Вінницяобленерго", відтак просив врахувати зазначене у прохальній частині позовної заяви.

В судове засідання (16.05.2019 р.) з`явилися представник відповідача та гр. ОСОБА_1 , яким на підтвердження представництва інтересів позивача надано довіреність № 1-14-0219 від 08.05.2019 р.

Надавши оцінку довіреності Акціонерного товариства "Вінницяобленерго" судом не прийнято її в якості доказу, що підтверджує наявність повноважень у гр. ОСОБА_1 на представництво інтересів позивача, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 131-2 Конституції України (в редакції Закону №1401) виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

Згідно з п.п. 11 п. 161 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України (в редакції Закону №1401) таке представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 1311 та статті 1312 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року. Представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами здійснюється з 1 січня 2020 року. При цьому, згідно цієї норми представництво в суді у провадженнях, розпочатих до набрання чинності даним Законом, здійснюється за правилами, які діяли до набрання ним чинності, - до ухвалення у відповідних справах остаточних судових рішень, які не підлягають оскарженню.

Таким чином, представництво юридичної особи в суді здійснюється адвокатами або в порядку самопредставництва (ч. 3 ст. 56 ГПК України) керівником юридичної особи або членом виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені. При цьому, представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно адвокатами здійснюється з 1 січня 2020 року.

Згідно із ст. 5 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; старосту; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення. У містах з районним поділом за рішенням територіальної громади міста або міської ради відповідно до цього Закону можуть утворюватися районні в місті ради. Районні в містах ради утворюють свої виконавчі органи та обирають голову ради, який одночасно є і головою її виконавчого комітету.

Зі змісту вказаної статті слідує, що АТ "Вінницяобленерго" не входить до системи органів державної влади та місцевого самоврядування.

З огляду на вказане, приймаючи до уваги те, що представник позивача за довіреністю не являється адвокатом та не є членом виконавчого органу, уповноваженого діяти від імені юридичної особи (самопредставництво), а також те, що АТ "Вінницяобленерго" не входить до системи органів державної влади та місцевого самоврядування, судом визнано даного представника неповноважним.

Розгляд справи здійснювався з фіксуванням судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

В судому засіданні (16.05.2019 р.), розглянувши заяву Акціонерного товариства "Вінницяобленерго" вих. № со-54-279 від 15.05.2019 р., судом прийнято її до розгляду як таку, що узгоджується із приписами ст.ст. 42, 52 ГПК України та є за своєю суттю заявою, в якій конкретизовано зміну найменування позивача, відтак позивачем у справі з урахування даної заяви є Акціонерне товариство "Вінницяобленерго".

Розглянувши подані документи і матеріали даної справи, заслухавши пояснення представників відповідача, з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається із позовної заяви позивач в якості підстави позовних вимог посилається на укладення з відповідачем договору постачання електричної енергії № 630 від 01.01.2010 р., відповідно до умов якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача із приєднаною потужністю 840 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно договору та додатків до договору.

В зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за договором у відповідача утворилась заборгованість в сумі 673 054 грн 66 коп.

З огляду на вказане, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 672 616 грн 63 коп. заборгованості за активну енергію, 438 грн 03 коп. заборгованості за реактивну енергію, 2 544 грн 69 коп. 3% річних, 6 730 грн 54 коп. інфляційних втрат та 30 341 грн 29 коп. пені за вказаним договором.

Відповідач у поданому до суду відзиві на позовну заяву та у додаткових поясненнях позов АТ "Вінницяобленерго" не визнає та вважає його таким, що не підлягає задоволенню зазначаючи, що Квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниця здійснював розрахунки за спожиту електроенергію згідно наявних бюджетних асигнувань, тому нарахування штрафних санкцій, на думку відповідача є безпідставним.

Крім того, відповідач вказує, що фінансування Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця проводиться виключно з Державного бюджету України та відповідно до Бюджетного кодексу України експлуатаційний відділ не являється розпорядником коштів першого рівня.

Також відзначає на необхідності врахування при прийнятті рішення приписів ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України стосовно зменшення розміру штрафних санкцій.

У відповіді на відзив позивач посилається на безпідставність доводів позивача, наведених у відзиві на позовну заяву та зазначає, що розрахунків відповідачем у визначений Договором строк проведено не було.

Крім того, позивач зазначає, що твердження відповідача стосовно безпідставності нарахування штрафних санкцій не відповідає дійсності, оскільки їх нарахування здійснено за прострочення зобов`язань за Договором.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що 01.01.2001 р. між Відкритим акціонерним товариством "Вінницяобленерго" в особі Структурної одиниці "Замостянські електричні мережі", яке змінило найменування та наданий час є Акціонерним товариством "Вінницяобленерго" в особі Структурної одиниці "Замостянські електричні мережі" (позивач, постачальник) та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Вінниця (відповідач, споживач) укладено договір про постачання електричної енергії № 630 (Договір), відповідно до розділу 1 якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача із приєднаною потужністю 840 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно умовами договору (а.с. 10-16).

Згідно із п.п. 2.2.1., 2.2.2. Договору постачальник зобов`язується виконувати умови договору; поставити споживачу електроенергію, як різновид товару: в обсягах, визначених відповідно до розділу 5, та з урахуванням умов розділу 6 Договору (додаток № 1 "Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачам"; згідно з категорією струмоприймачів споживача відповідно до ПУЕ та гарантованого рівня надійності електропостачання схем електропостачання, визначених додатком № 2 "Акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін"; із дотриманням граничних показників якості електричної енергії, визначених державними стандартами; забезпечити отримання споживачем електричної енергії на рівні дозволеної потужності 840 кВт.

Відповідно до п. 2.3.3. Договору споживач зобов`язаний оплачувати постачальнику вартість електроенергії згідно з умовами додатків № 3 "Порядок розрахунків" та № 4 "Графік зняття показників засобів обліку електроенергії".

Згідно із п. 2.3.4 Договору споживач зобов`язаний здійснювати оплату за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача згідно з додатком № 5 "Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії".

Відповідно до п. 3.1.1. Договору постачальник має право отримувати від споживача плату за поставлену електричну енергію за роздрібними тарифами, розрахованими згідно з Умовами та правилами здійснення підприємницької діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом, та інші платежі, обумовлені цим договором.

Згідно із п. 7.1. Договору облік електроенергії, спожитої споживачем та (або) субспоживачами, приєднаними до електричних мереж споживача, здійснюється згідно з вимогами ПУЕ та ПКЕЕ. У разі порушення споживачем вимог нормативно-технічних документів щодо встановлення та експлуатації засобів обліку, їх показники не використовуються при розрахунках за спожиту електроенергію, а обсяги спожитої електроенергії визначаються постачальником шляхом розрахунку згідно з вимогами п. 6.20-6.21 ПКЕЕ.

Відповідно до п. 7.5. Договору на підставі показу засобів обліку електричної енергії оформлюються такі документи: акт про використану електричну енергію; акт про прийняття-передавання товарної продукції; акт результатів замірів електричної потужності.

Договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2010 р. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (п. 9.4. Договору).

Також сторонами погоджено ряд додатків до Договору. Зокрема, Додаток № 1 "Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачам на 2010 р.", Додаток № 2 "Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін", Додаток № 3 "Порядок розрахунків", Додаток № 4 "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії в 2010 році", Додаток № 5 "Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії", Додаток № 6 "Порядок участі в графіках обмеження електроспоживання та графіках відключень", Додаток № 7 "Розрахунок втрат електроенергії в мережах споживача", Додаток № 8 "Дані про відпуск електричної енергії субспоживачам", Додаток № 9 "Перелік цехів, підрозділів споживача", Додаток № 10 "Перелік місць встановлення електролічильників, за якими проводиться розрахунок за відпущену електроенергію, включаючи субспоживачів" (а.с. 17-30).

Згідно з п. 1 Додатку № 3 до Договору "Порядок розрахунків" визначено, що споживач протягом 5 днів з моменту отримання рахунку на оплату спожитої електроенергії за розрахунковий період зобов`язується здійснити остаточний розрахунок за спожиту електроенергію за розрахунковий період з урахуванням попередньої оплати.

Споживач зобов`язується протягом 5 днів з моменту отримання відповідного рахунку, здійснити оплату за надання послуг з компенсації перетікання реактивної електричної енергії та потужності відповідно до умов визначених в додатку до даного Договору шляхом перерахування грошових коштів на відповідний рахунок постачальника (п. 3 Додатку № 3 до Договору "Порядок розрахунків").

Судом встановлено, що на виконання умов Договору позивачем поставлено відповідачу електричну енергію на суму 707 110 грн 08 коп. (706 672 грн 05 коп. активної електроенергії + 438 грн 03 коп. реактивна електроенергії).

Факт поставки електроенергії позивачем та наявність боргу у розмірі вказаному в позовній заяві підтверджується актом прийняття-передавання товарної продукції-електричної енергії, актом прийняття-здачі наданих послуг з перетіканя реактивної енергії, рахунками на оплату, актом про використану електричну енергію за грудень 2018 року, сальдовим оборотом по споживачу за календарний період (а.с. 31, 32, 34-36).

Відповідач в свою чергу за спожиту електроенергію розрахувався частково в сумі 34 055 грн 42 коп. (активна електроенергія). Решту спожитої електричної енергії в сумі 673 054 грн 66 коп. (672 616 грн 63 коп. активної електроенергії + 438 грн 03 коп. реактивна електроенергії) відповідачем не оплачено, в зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем за вказаним Договором в сумі 673 054 грн 66 коп., яку також відображено у обопільно підписаному представниками сторін та скріпленому печатками акті звірки взаємних розрахунків № 49 від 31.12.2018 р. (а.с. 33).

При цьому суд констатує, що відповідачем всупереч приписів ст. ст. 13, 74 ГПК України не надано суду жодних доказів в спростування обставин наведених позивачем та наданих на їх підтвердження доказів, в зв`язку з чим суд при розгляді спору виходить зі змісту та обсягу доказів, що містяться в матеріалах справи.

07.02.2019 р. позивачем направлено на адресу відповідача претензію вих. № Со-54-43 від 06.02.2019 р. з вимогою провести оплату спожитої електричної енергії в сумі 673 054 грн 66 коп., з яких: 672 616 грн 63 коп. активної електроенергії + 438 грн 03 коп. реактивна електроенергії в строк до 01.03.2019 р., яку, як стверджується ним, залишено без виконання (а.с. 37-38).

Несплата відповідачем заборгованості за спожиту електроенергію слугувала підставою звернення позивача з даним позовом до суду.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов наступних висновків.

Згідно із п. 3 ч.1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

З моменту укладення сторонами Договору постачання електричної енергії між ними виникли зобов`язання, які мають правову природу договору поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно із ч. 6 ст. 276 ГК України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію (ч. 7 ст. 276 ГК України).

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст. 632 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України)

Відповідно до ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, суд вважає заявлені вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за Договором є нормативно та документально доведеними, підтвердженими матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі в сумі 673 054 грн 66 коп., з яких: 672 616 грн 63 коп. активної електроенергії та 438 грн 03 коп. реактивна електроенергії.

Також судом розглянуто вимоги позивача про стягнення з відповідача 30 341 грн 29 коп. пені, 2 544 грн 69 коп. - 3 % річних та 6 730 грн 54 коп. - інфляційних втрат, за результатами чого суд дійшов наступних висновків.

Згідно із ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Слід зазначити, що у відповідності до п. 3 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

У відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. При цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст.ст. 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Розділом 4 Договору сторона погоджено відповідальність сторін.

Зокрема, п. 4.2.1. Договору сторонами визначено, що за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.3 - 2.3.4 цього Договору з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,75 %, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент виникнення заборгованості за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Сума пені зазначається у розрахунковому документі окремим рядком

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Таким чином, заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача пені, 3 % річних та інфляційних втрат є правомірними та обґрунтованими, оскільки відповідають вимогам чинного законодавства України та умовам укладеного Договору.

Здійснивши за допомогою програми "ЛІГА.ЗАКОН" обрахунок 3 % річних та інфляційних втрат за період з 29.12.2018 р. (дата початку періоду виникнення прострочення з урахуванням Порядку розрахунків, визначених Додатком № 3 до Договору ) по 14.02.2019 р. судом отримано їх в сумі 2 653 грн 61 коп., яка є більшою ніж та, що заявлена позивачем у даний період (2 544 грн 69 коп.), однак враховуючи те, що визначення ціни позову є правом та прерогативою позивача до стягнення 3 % річних підлягають у заявленому розмірі.

Поряд з цим перевіркою розрахунку інфляційних втрат у вказаний період з 29.12.2018 р. по 14.02.2019 р. судом за допомогою програми "ЛІГА.ЗАКОН" отримано їх в сумі 6 726 грн 17 коп., яка є меншою ніж та, що заявлена позивачем до стягнення 6 730 грн 54 коп., в зв`язку з чим решта заявлених у даний період інфляційних втрат в розмірі 04 грн 44 коп. задоволенню судом не підлягає.

Що стосується заявленої позивачем до стягнення пені судом за результатом перевірки її розрахунку за допомогою програми "ЛІГА.ЗАКОН" у період з 29.12.2018 р. по 14.02.2019 р. отримано її в сумі 31 843 грн 33 коп., якає дещо більшою ніж та, що заявлена позивачем - 30 341 грн 29 коп., однак враховуючи те, що визначення ціни позову є правом та прерогативою позивача, тому правомірною та обґрунтованою є пеня в розмірі, заявленому позивачем.

Разом з тим, з урахуванням встановлених обставин справи та доводів відповідача наведених у відзиві на позовну заяву, а також додаткових поясненнях, суд дійшов висновку про необхідність зменшення заявленої позивачем до стягнення пені, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

У рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 р. № 15-рп/2004 зазначено, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема, норми моралі, традицій, звичаїв, тощо, які легітимізовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно із ч.ч. 2-4 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчинюються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу (ч.3 ст.15 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. № 7-рп/2013 слідує, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Відтак, інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Згідно із ч. 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Таким чином, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Тобто з системного аналізу вищевказаних норм слідує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Слід зазначити, що законодавчо не врегульований розмір можливого зменшення штрафних санкцій. При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Приймаючи рішення про зменшення розміру пені суд взяв до уваги наступні обставини:

- негативні наслідки заподіяні простроченням відповідача компенсовані пред`явленням вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат;

- ступінь виконання зобов`язання відповідачем та поведінка винної сторони: із матеріалів справи слідує, що відповідач не ухилявся від взятих на себе зобов`язань за договорами, оскільки Квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниця, як споживач, являється державною установою та фінансується виключно з Державного бюджету України, бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення;

- пеня є лише санкцією за невиконання грошового зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні розміру пені позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі з урахуванням задоволення позовних вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат;

Крім того, визначаючись щодо зменшення, суд також враховує обов`язковість виконання зобов`язань, баланс інтересів сторін та значний розмір основного боргу, що потягнув за собою нарахування такого розміру неустойки, а також й те, що відповідач є державною установою, яка створена Міністерством оборони України для забезпечення життєдіяльності і функціонування військових частин та установ, у межах відповідальності Установи з питань квартирно-експлуатаційного забезпечення, розвитку системи технічної експлуатації казармено-житлового фонду та комунальних споруд з метою підтримання військ у стані бойової та мобілізаційної готовності.

Також судом взято до уваги самий правовий зміст інституту неустойки, основною метою якого є стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання; при цьому остання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

З огляду на викладені обставини в сукупності суд, користуючись правом, наданим йому ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України та дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, зменшує розмір заявленої до стягнення пені до 15 000 грн 00 коп.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За змістом ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Всупереч наведеним вище нормам відповідач не подав до суду жодних доказів в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення основного боргу, пені, 3 % річних та інфляційних втрат, в тому рахунку доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів).

Заперечення відповідача щодо позову, викладені у відзиві на позовну заяву та у додаткових поясненнях, судом оцінюються критично, оскільки є юридично неспроможними та не спростовують правомірності та обґрунтованості заявленого позову.

При цьому доводи відповідача, які в своїй сукупності зводяться до посилань щодо відсутності належного бюджетного фінансування КЕВ м. Вінниця як державної установи, що є підставою для його звільнення від відповідальності за порушення Договірних зобов`язань судом не беруться до уваги, оскільки за змістом частини другої статті 617 ЦК, частини другої статті 218 ГК та рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність органу державної влади і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов`язання (постанова Верховного Суду України від 15.05.2012 р. у справі № 3-28гс12).

За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову Акціонерного товариства "Вінницяобленерго" в особі структурної одиниці "Замостянські електричні мережі" частково, з урахуванням мотивів наведених вище.

Витрати на судовий збір підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (в частині вимоги, за якою відмовлено у позові у зв`язку із зменшенням пені - підлягають віднесенню на відповідача повністю).

Керуючись ст.ст. 2, 3, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42 45, 46, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 91, 113, 118, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця (вул. Стрілецька, 87, м. Вінниця, 21007, ідентифікаційний код - 08320218) на користь Акціонерного товариства "Вінницяобленерго" (вул. Магістратська, 2, м. Вінниця, 21001, ідентифікаційний код - 00130694) в особі структурної одиниці "Замостянські електричні мережі" (вул. Гніванське шосе, 2, м. Вінниця, 21008, ідентифікаційний код - 25512876) - 672 616 грн 63 коп. заборгованості за спожиту активну електричну енергію (на рахунок зі спеціальним режимом використання № НОМЕР_1 в ОПЕРВ філії Вінницького обласного управління ВАТ "Ощадбанк", МФО 302076), 438 грн 03 коп. заборгованості за послуги з компенсації перетіканя реактивної електричної енергії (на р/р № НОМЕР_2 в АТ "Райффайзен Банк Аваль", МФО - 380805) та 15 000 грн 00 коп. пені, 6 726 грн 17 коп. інфляційні втрати, 2 544 грн 69 коп. - 3 % річних, 10 689 грн 00 коп. відшкодування витрат зі сплати судового збору (на р/р № НОМЕР_2 в АТ "Райффайзен Банк Аваль", МФО 380805).

3. У задоволенні позову Акціонерного товариства "Вінницяобленерго" в особі структурної одиниці "Замостянські електричні мережі" в частині 04 грн 44 коп. інфляційних втрат та 15 341 грн 29 коп. пені відмовити.

4. Згідно з приписами ч. 1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

5. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 27 травня 2019 р.

Суддя А.А. Тварковський

віддрук. 4 прим.:

1 - до справи

2, 3 - позивачу - вул. Магістратська, 2, м. Вінниця, 21001 ; структурній одиниці "Замостянські електричні мережі" - вул . Гніванське шосе, 2, м . Вінниця, 21008;

4 - відповідачу - вул. Стрілецька, 87, м. Вінниця, 21007.