СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2019 р. Справа №905/1371/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Россолов В.В., суддя Склярук О.І.,

при секретарі судового засідання Довбиш А.Ю.,

за участю представників:

позивача не з`явився

відповідача Южда С.М., посвідчення №КВ6096 від 26.04.2018, ордер КВ№431444 від 17.01.2019 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача Приватного підприємства «Шик», м.Горлівка, Донецька область, (вх.№856Д/1-40) на рішення Господарського суду Донецької області від 04.10.2018 року по справі №905/1371/18,

за позовом Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк», м.Київ,

до Приватного підприємства «Шик», м.Горлівка, Донецька область,

про стягнення 2700043,00 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2018 року Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк» звернулось до Господарського суду з позовом до Приватного підприємства «Шик» про стягнення 2700043,00 грн., у тому числі: 398792,63 грн. заборгованості за договором про надання траншу №401.43899/FW401.540 від 30.08.2013 року; 4,08 грн. процентів; 54,87 грн. процентів за неправомірне користування кредитом; 98764,43 грн. пені; 1910922,96 грн. заборгованості за договором про надання траншу №401.44334/FW401.540 від 21.02.2014 року; 38586,95 грн. процентів; 167,20 грн. процентів за неправомірне користування кредитом; 252749,88 грн. пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов рамкової угоди №FW401.540 від 25.02.2013 року в рамках якої було укладено договори про надання траншу №401.43899/FW401.540 від 30.08.2013 року та №401.44334/FW401.540 від 21.02.2014 року щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків в строки, визначені договором.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 04.10.2018 року у справі №905/1371/18 (повний текст складено 05.10.2018 року, суддя Матюхін В.І.) позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Приватного підприємства «Шик» на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» 2309715,59 грн. заборгованості за кредитом, 38591,03 грн. заборгованості по процентам, 222,07 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 47890,13 грн. - пені, 35946,29 грн. відшкодування витрат по оплаті судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Відповідач - Приватне підприємство «Шик», з рішенням суду першої інстанції у даній справі не погодився та звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 04.10.2018 року та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволені позову в повному обсязі. Судові витрати апелянт просить суд стягнути з позивача на свою користь.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що в преамбулі договору про надання траншу №401.43899/FW401.540 від 30.08.2013 року вказано, що від імені банку діють дві особи, які спільно підписують даний договір і відповідно до п. 8 договору він набирає чинності з моменту його підписання позичальником і двома уповноваженими особами кредитора. Проте, спірний договір підписано зі сторони банку лише однією особою і матеріали справи не містять її повноважень на підписання. Також, на думку апелянта, позивачем не доведено волевиявлення відповідача на отримання кредитних грошових коштів, оскільки в матеріалах справи відсутні підписані повноважними представниками відповідача заява та договір про відкриття банківського рахунку. З цих підстав, скаржник вважає, що вказаний договір не набрав чинності і не може бути доказом існування між позивачем та відповідачем кредитних відносин.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.04.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача; зупинено дію рішення Господарського суду Донецької області від 04.10.2018 року по справі №905/1371/18; позивачу встановлено строк на подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 13.05.2019 року.

10.05.2019 року у зв`язку з відпусткою судді Гетьмана Р.А. проведено повторний автоматичний розподіл по справі №905/1371/18 та для розгляду зазначеної справи визначено колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Россолов В.В., суддя Склярук О.І.

11.05.2019 року до Східного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№4626), в якому позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін. Вказаний відзив долучено до матеріалів справи.

В обґрунтування своїх заперечень позивач посилається на те, що укладений між сторонами договір №401.43899/FW401.540 від 30.08.2013 року є дійсним, оскільки відповідачем вчинено конклюдентні дії, які свідчать про подальше схвалення правочину. Так, в подальшому сторонами було укладено договір №1, договір №2, договір №3 про внесення змін до договору про надання траншу №401.43899/FW401.540 від 30.08.2013 року, а також з таблиці №2 розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач погашав заборгованість по отриманому кредиту до 28.08.2017 року. Крім того, позивач зазначає, що не може надати копії заяви ПП «Шик» та договору про відкриття рахунку, оскільки рахунки відкривалися у відділенні №1 м.Донецька і відповідно юридична справа по рахунку залишилася в цьому відділені, а АТ «ПроКредит Банк» немає доступу та не може отримати ці документи через проведення антитерористичної операції в Донецькій області.

Позивач не скористався можливістю направити свого представника у призначене судове засідання, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи наявне зворотне поштове повідомлення №366 про вручення ухвали суду, направленої рекомендованим поштовим відправленням.

У відповідності до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка в судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на те, що позивач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, в матеріалах справи достатньо документів для розгляду апеляційної скарги по суті, колегія суддів дійшла висновку про перегляд рішення суду першої інстанції у відсутності представника позивача.

Представник відповідача подав клопотання (вх.№4688) про долучення до матеріалів справи належним чином засвідченої копії довіреності представника ПАТ «ПроКредит Банк» Іванкової О.Ю. на підписання договорів. Вказує на те, що він не приймав участі у судовому засіданні суду першої інстанції, а про оскаржуване рішення випадково дізнався з Єдиного державного реєстру судових рішень 17.01.2019 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Приймаючи до уваги, що представник відповідача не приймав участі у судовому засіданні суду першої інстанції, колегія суддів вважає можливим задовольнити клопотання відповідача та долучає до справи подану належним чином засвідчену копію довіреності представника ПАТ «ПроКредит Банк» Іванкової О.Ю.

Дослідивши матеріали справи, викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, розглянувши справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.02.2013 року між Приватним підприємством «Шик» (позичальник) та Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» (кредитор) була укладена рамкова угода №FW401.540.

Відповідно до п.2.1 рамкової угоди кредитор зобов`язується здійснювати кредитування позичальника у межах лімітів умов кредитування у порядку і на умовах, визначених угодою та кредитними договорами, а позичальник зобов`язується належно виконати усі умови, необхідні для отримання кредитів, своєчасно і належно здійснювати погашення грошових зобов`язань, а також належно виконувати усі інші зобов`язання, передбачені угодою та кредитними договорами.

Згідно з п.2.2 рамкової угоди на підставі угоди встановлюються наступні ліміти умов кредитування позичальника: ліміт суми кредитування - еквівалент 8000000,00 грн.; ліміт строку кредитування - 120 місяців; максимальний розмір процентів - 40% річних.

Згідно з п.4.1, п.4.2 рамкової угоди за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплатити кредитору проценти у розмірі та порядку, визначених угодою та кредитними договорами у межах максимальних розмірів процентів, встановлених угодою. Проценти обчислюються у валюті кредиту за процентною ставкою, встановленою відповідним кредитним договором, від суми залишку кредиту за кожен календарний день користування залишком кредиту, виходячи із 360 календарних днів у році, з моменту видачі кредиту до моменту повного погашення кредиту (договору).

У п.7.1 рамкової угоди сторони визначили, що погашення грошових зобов`язань здійснюється у строк, порядку, черговості, валюті та розмірі, встановлені угодою та кредитними договорами, шляхом зарахування коштів на визначений кредитором рахунок. Строк виконання зобов`язань по сплаті процентів, неустойки, комісій, витрат пов`язаних з укладенням, виконанням, припиненням договорів та погашенням заборгованості вважається таким, що настав з моменту їх нарахування.

Як зазначено в п.10.2 рамкової угоди при порушенні встановлених договорами строків погашення грошових зобов`язань позичальник сплачує штрафну неустойку у розмірі 0,5% від суми непогашеної заборгованості, але не менше ніж 15 гривень у еквіваленті валюти кредиту за кожний календарний день прострочення, включаючи день повного погашення заборгованості. Починаючи з 31 календарного дня прострочення, розмір неустойки збільшується до 1% за умови подання кредитором відповідного повідомлення позичальнику про таке збільшення. Неустойку не може бути збільшено, якщо погашено не менш ніж 80% усього боргу чи щомісячно погашається на менш ніж 30 % від суми заборгованості.

Згідно з п.10.4 рамкової угоди нарахування та сплата пені проводиться за весь час існування заборгованості, без застосування встановлених законодавством обмежувальних строків та припиняється у день повного погашення заборгованості. Понесені збитки відшкодовуються винною стороною у повному розмірі понад неустойку.

Угода укладена на строк дії ліміту строку кредитування, встановленого п.2.2 угоди. Закінчення строку дії угоди має наслідком лише припинення її умов щодо можливості укладення з позичальником нових кредитних договорів та видачі нових кредитів на підставі угоди. Усі інші умови угоди, зобов`язання сторін, що виникли на підставі угоди і були неналежно виконані чи не виконані, зобов`язання щодо відповідальності, а також права та обов`язки сторін продовжують діяти до повного належного виконання таких зобов`язань та реалізації прав (п.11.2 рамкової угоди).

З матеріалів справи вбачається, що 30.08.2013 року між Приватним підприємством «Шик» (позичальник) та Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» (кредитор) був укладений договір про надання траншу №401.43899/FW401.540.

Відповідно до п.1 договору кредитор зобов`язується надати позичальнику кредит у розмірі 1855000,00 грн. на строк 36 місяців під 18,50% річних для придбання основних засобів.

Пунктом 4 договору встановлено, що повернення кредиту та сплата процентів здійснюється періодичними платежами, сума і строк сплати яких визначені графіком в черговості, встановленій рамковою угодою.

Також матеріали справи свідчать про те, що додатком №1 до договору сторонами узгоджено графік повернення кредиту та сплати процентів, відповідно до якого граничним строком повернення кредиту є 23.08.2016 року.

Договорами №1 від 17.11.2014 року, №2 від 04.11.2015 року, №3 від 23.03.2017 року про внесення змін до договору траншу неодноразово вносились зміни до п.2 договору та змінювались проценти за користування кредитом.

В останній редакції договору №3 від 23.03.2017 року п.2 договору був викладений наступній редакції: «тип процентної ставки змінювана, з 20.05.2015 року по 20.05.2015 року 21,13% річних, виходячи з 360 календарних днів у році; з 21.05.2015 року по 21.12.2015 року 0,01% річних виходячи з 360 календарних днів у році; з 22.12.2015 року по 22.12.2015 року 21,13% річних виходячи з 360 календарних днів у році; з 23.12.2015 року по 31.03.2016 року 0,01% річних виходячи з 360 календарних днів у році; з 01.04.2016 року по 24.04.2016 року 21,13% річних виходячи з 360 календарних днів у році; весь інший період користування кредитом 0,01% річних виходячи з 360 календарних днів у році».

Також сторонами неодноразово змінювався графік повернення кредиту та сплати процентів, остання редакція якого встановлювала останній день повернення кредиту 27.11.2017 року.

Матеріали справи свідчать про те, що 21.02.2014 року між Приватним підприємством «Шик» (позичальник) та Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» (кредитор) був укладений договір про надання траншу №401.44334/FW401.540.

Відповідно до п.1 цього договору кредитор зобов`язується надати позичальнику кредит у розмірі 100000,00 доларів США на строк 24 місяців під 11% річних для поповнення обігових коштів.

Пунктом 4 договору встановлено, що повернення кредиту та сплата процентів здійснюється періодичними платежами, сума і строк сплати яких визначені графіком в черговості, встановленій рамковою угодою.

Додатком №1 до договору про надання траншу №401.44334/FW401.540 сторонами узгоджено графік повернення кредиту та сплати процентів, відповідно до якого граничним строком повернення кредиту є 15.02.2016 року.

Договорами №1 від 17.11.2014 року, №2 від 04.11.2015 року, №2 від 15.01.2015 року, №3 від 23.03.2017 року про внесення змін до договору про надання траншу №401.44334/FW401.540 неодноразово вносились зміни до п.2 договору та змінювались проценти за користування кредитом.

В останній редакції договору №3 від 23.03.2017 року п.2 договору був викладений наступній редакції: «тип процентної ставки змінювана, з 20.05.2015 року по 20.05.2015 року 11,0% річних, виходячи з 360 календарних днів у році; з 21.05.2015 року по 14.06.2015 року 0,01% річних виходячи з 360 календарних днів у році; з 15.06.2015 року по 15.06.2015 року 11,00% річних виходячи з 360 календарних днів у році; з 16.06.2015 року по 21.12.2015 року 0,01% річних виходячи з 360 календарних днів у році; з 22.12.2015 року по 22.12.2015 року - 11,00% річних виходячи з 360 календарних днів у році; весь інший період користування кредитом 0,01%річних виходячи з 360 календарних днів у році».

Також сторонами неодноразово змінювався графік повернення кредиту та сплати процентів, остання редакція якого встановлювала останній день повернення кредиту 28.02.2018 року.

З виписки по рахунку Приватного підприємства «Шик» у АТ «ПроКредит Банк» вбачається, що:

- на виконання умов договору про надання траншу №401.43899/FW401.540 позивачем перераховано на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 1855000,00 грн., з яких підприємством сплачено 1456207,37 грн. та залишок несплачених коштів складає 383797,19 грн.;

- на виконання умов договору про надання траншу №401.44334/FW401.540 позивачем перераховано на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 100000,00 доларів США., з яких підприємством сплачено 27083,04 долари США, заборгованість складає 72916,96 доларів США.

У зв`язку з несплатою заборгованості за вказаними кредитними договорами ПАТ «ПроКредит Банк» просить стягнути з боржника ПП «Шик» суму 2700043,00 грн., з яких: 398792,63 грн. заборгованості за договором про надання траншу №401.43899/FW401.540 від 30.08.2013 року; 4,08 грн. процентів; 54,87 грн. процентів за неправомірне користування кредитом; 98764,43 грн. пені; 1910922,96 грн. заборгованості за договором про надання траншу №401.44334/FW401.540 від 21.02.2014 року; 38586,95 грн. процентів; 167,20 грн. процентів за неправомірне користування кредитом; 252749,88 грн. пені.

Відповідач у апеляційній скарзі стверджує, що договір про надання траншу №401.43899/FW401.540 від 30.08.2013 року не набрав чинності і не може бути доказом існування між сторонами кредитних відносин, оскільки підписаний зі сторони банку лише однією особою ОСОБА_1 , а відповідно до п. 8 договору він набирає чинності з моменту його підписання позичальником і двома уповноваженими особами кредитора.

Колегія суддів вважає твердження відповідача щодо не чинності договору про надання траншу №401.43899/FW401.540 від 30.08.2013 необґрунтованими з таких підстав.

При дослідженні матеріалів справи встановлено, що від АТ «ПроКредит Банк» рамкову угоду №ГЛЛ/401.540 від 25.02.2013 року підписано двома особами ОСОБА_1 , якій відповідно до довіреності від 29.01.2013 року надано право підписання договорів від імені ПАТ «ПроКредит Банк», та ОСОБА_2 , якому відповідно до довіреності від 24.01.2013 року надано право підписання договорів від імені ПАТ «ПроКредит Банк», що повністю узгоджується з вимогами ч. 2 ст. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України.

Договір про надання траншу №401.43899/FW401.540 від 30.08.2013 року було підписано лише ОСОБА_1 якій, як вже було зазначено, відповідно до довіреності від 29.01.2013 року надано право підписання договорів.

У преамбулі договору про надання траншу №401.43899/FW401.540 від 30.08.2013 року дійсно вказано, що від імені банку діють дві особи, які спільно підписують даний договір.

Проте, колегія суддів вважає, що на спірні договірні правовідносини поширюється дія ч.1 ст.241 Цивільного кодексу України, згідно якої правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Частина друга вказаної норми передбачає, що наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

За змістом статті 241 Цивільного кодексу України схвалення правочину не залежить від прийняття юридичного рішення про таке схвалення. Водночас, стаття 241 Цивільного кодексу України не обмежує дії, що можуть свідчити про схвалення правочину, певним вичерпним колом обставин. Визначальним у вчиненні дій щодо схвалення правочину, вчиненого з перевищенням повноважень, є зміст таких дій, оскільки вони мають свідчити про прийняття правочину до виконання.

Таке схвалення можливе шляхом вчинення конклюдентних дій, які свідчать про прийняття до виконання правочину (виплата грошової суми, прийняття або передання майна, тощо).

Матеріали справи свідчать, що відповідачем вчинено конклюдентні дії щодо подальшого схвалення договору про надання траншу №401.43899/FW401.540 від 30.08.2013 року шляхом отримання грошових коштів та часткове погашення боргу по отриманому кредиту до 28.08.2017 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою з рахунку ПП «Шик» у АТ «ПроКредит Банк» за період з 30.08.2013 року по 06.05.2019 року.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що в подальшому сторонами було укладено договір №1, договір №2, договір №3 про внесення змін до договору про надання траншу №401.43899/FW401.540 від 30.08.2013 року, існування яких відповідачем не заперечується.

Також, безпідставним є твердження відповідача про те, що позивачем не доведено волевиявлення відповідача на отримання кредитних грошових коштів, оскільки в матеріалах справи відсутні підписані повноважними представниками відповідача заява та договір про відкриття банківського рахунку.

Так, позивач вказує на те, що не може надати копії заяви ПП «Шик» та договору про відкриття рахунку, оскільки рахунки відкривалися у відділенні №1 м.Донецька і відповідно юридична справа по рахунку залишилася в цьому відділені, а АТ «ПроКредит Банк» немає доступу та не може отримати ці документи через проведення антитерористичної операції в Донецькій області.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що наявна в матеріалах справи банківська виписка з рахунку ПП «Шик» у АТ «ПроКредит Банк» за період з 30.08.2013 року по 06.05.2019 року свідчить про те, що рахунок ПП «Шик» був відкритий, кошти отримані та проведена часткова сплата коштів за кредитними договорами.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що вчинення відповідачем конклюдентних дій свідчить про те, що договір про надання траншу №401.43899/FW401.540 від 30.08.2013 року укладений та виконувався, а відповідачем не спростовано факту отримання коштів та часткового виконання ним умов спірного договору щодо повернення кредиту.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи колегія суддів зазначає за своєю правовою природою укладені між сторонами договори є кредитними.

Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.2 ст.1054 Цивільного кодексу України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (параграф 1 глави 71 ЦК України), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У ст.1046 Цивільного кодексу України зазначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця.

Згідно з приписами ст.526 Цивільного кодексу України та п.1 ст.193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог до закону, інших правових актів.

У ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При дослідженні матеріалів справи колегією суддів встановлено, що позивач належним чином виконав умови рамкової угоди №FW401.540 від 25.02.2013 року та договорів про надання траншу №401.43899/FW401.540 від 30.08.2013 року і №401.44334/FW401.540 від 21.02.2014 року щодо надання відповідачу кредитних коштів, що підтверджується наявною у матеріалах справи банківською випискою.

Проте, відповідач свої зобов`язання за вказаними договорами виконав частково, а саме: за договором про надання траншу №401.43899/FW401.540 повернуто 1456207,37 грн. та залишок несплачених коштів складає 383797,19 грн.; за договором про надання траншу №401.44334/FW401.540 сплачено 27083,04 дол.США, заборгованість складає 72916,96 дол.США.

Приймаючи до уваги, що відповідач не надав ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції доказів своєчасного та належного виконання кредитних договорів, колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитним договором та відсотками обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі та стягнув з відповідача на користь позивача 2309715,59 грн. заборгованості за кредитом, 38591,03 грн. заборгованості по процентам, 222,07 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом.

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов`язання відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання

У п.6 ст.231 Господарського кодексу України зазначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Частиною 2 ст.343 Господарського кодексу України передбачено, що платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ст.4 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховувалася пеня.

Враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми чинного законодавства, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання своїх зобов`язання з повернення кредитних коштів.

При цьому, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено наступне: «На час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції».

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року №1275-р визначений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до якого включене м.Горлівка, де здійснює свою господарську діяльність відповідач по справі.

У зв`язку з вищевикладеним, вимоги щодо стягнення пені за договором №401.43899/FW401.540 від 30.08.2013 року:

- за період з 23 вересня 2013 року по 13 квітня 2014 року включно у сумі 28833,25 грн. обґрунтовані і підлягають задоволенню;

- з 14 квітня 2014 року по 30 квітня 2018 року (дата завершення АТО) необґрунтовані і задоволенню не підлягають.

Позовні вимоги щодо стягнення пені за договором №401.44334/FW401.540 від 21.02.2014 року:

- за період з 17 березня 2014 року по 13 квітня 2014 року включно у сумі 19056,88 грн. обґрунтовані і підлягають задоволенню;

- з 14 квітня 2014 року по 30 квітня 2018 року (дата завершення АТО) необґрунтовані і задоволенню не підлягають.

З цих підстав колегія суддів вважає, що рішення господарського суду обґрунтоване та відповідає нормам чинного законодавства, а доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються наявними в матеріалах справи документами та зводяться до переоцінки кредитних відносин, що виникли між сторонами.

Приймаючи до уваги, що апеляційні вимоги не підтверджені належними доказами, тому у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави для їх задоволення.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги Приватного підприємства «Шик» та залишення рішення Господарського суду Донецької області від 04.10.2018 року у справі №905/1371/18 без змін.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 240, 269, п.1, ч.1 ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Шик» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 04.10.2018 року у справі №905/1371/18 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки касаційного оскарження передбачено ст.286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 20 травня 2019 року.

Головуючий суддя В.С. Хачатрян

Суддя В.В. Россолов

Суддя О.І. Склярук