ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2019 року Справа № 923/57/19

Господарський суд Херсонської області у складі судді Нікітенка С.В. при секретарі Межерицькій О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу, порушену

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг", м. Київ

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Енограй", с. Софіївка Білозерського району Херсонської області

про стягнення 2280674,99 грн.

За участю представників сторін:

від позивача - Падалка Р.М., директор з претензійно-позовної роботи, наказ № 18-1 - К від 14.02.2019р.;

від відповідача - Бєрьозка Ю.В., ордер серії ХС № 131154 від 11.06.2018р.

У відповідності до ч.1 п.1статті 222 Господарського процесуального кодексу України здійснюється повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суть справи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою про стягнення з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Енограй" заборгованості у розмірі 2011402,07 грн., з якої: 1641535,51 грн. - сума основного боргу, 58361.67 грн. - сума пені, 246230,35 грн. - сума штрафу та 65274,54 грн. - сума відсотків річних. Судові витрати по сплаті судового збору позивач просить суд стягнути з відповідача.

Повні вимоги позивач обґрунтовує посиланням на умови укладеного між сторонами договору поставки № АП-11-0005 від 30.01.2018р., положення ст.ст. 526, 529, 625, 630 ЦК України та ст.ст. 1, 193 222, 230 ГК України.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 01 лютого 2019 року позовну заяву позивача прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи № 923/57/19 визначено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

27 лютого 2019 року до суду від відповідача у справі надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідачем сума основного боргу у розмірі 1641535,51грн. визнається повністю, однак просить суд звільнити від сплати 58361,67 грн. пені та 246230,35 грн. штрафу з підстав викладених у відзиві на позов, у зв`язку з чим відмовити позивачу у задоволені вимог стосовно стягнення пені та штрафу. Також у відзиві відповідач просить суд надати розстрочку виконання рішення строком на 6 місяців.

У судовому засіданні 28 лютого 2019 оголошено перерву для надання можливості представникам сторін надати додаткові докази в обґрунтування своїх тверджень, сторони під розписку повідомленні про місце, дату та час наступного судового засідання.

27 березня 2019 року до суду від позивача у справі надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивачем збільшено суму пені з 58361,67 грн. до 172707,72 грн. та збільшено суму відсотків річних з 65274,54 до 220201,44 грн. Інші заявлені до стягнення суми боргу залишились незмінними. Ціна позову з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог становить 2280674,99 грн.

Від представника відповідача 27.03.2019 надійшло клопотання про вирішення питання щодо закінчення чи продовження підготовчого провадження без участі представника відповідача.

Ухвалою від 27 березня 2019 року суд прийняв до розгляду заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог, продовжив строк проведення підготовчого засідання у справі до 02.05.2019р. та з метою дотримання основних принципів здійснення правосуддя відклав підготовче засідання у справі для забезпечення реалізації відповідачем наданих процесуальних прав.

Ухвалою від 11 квітня 2019 року суд закрив підготовче провадження у справі № 923/57/19 та призначив справу до судового розгляду по суті на 06 травня 2019 року на 11:00 год., зазначена ухвала направлена учасникам провадження рекомендованою поштою з повідомленням про вручення.

У призначене судове засідання прибули уповноважені представники сторін.

Представник позивача у судовому засіданні 06.05.2019р. позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві та заяві про збільшення розміру позовних вимог.

Представник відповідача у судовому засіданні 06.05.2019р. позовні вимоги визнав частково, просив суд звільнити від сплати штрафних санкцій у зв`язку з чим відмовити у задоволені позовних вимог в частині стягнення пені та штрафу. Також у судовому засіданні представник відповідача підтримав та просив задовольнити клопотання про розстрочку виконання рішення строком на 6 місяців.

Представник позивача у судовому засіданні надав пояснення, в яких заперечив та просив відмовити відповідачу у звільненні від сплати штрафних санкцій та розстрочки виконання рішення строком на 6 місяців.

У судовому засіданні 06.05.2019р. проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення і повідомлено представникам сторін про дату складення повного рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд -

в с т а н о в и в:

Матеріалами справи свідчать , що 30 січня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" (надалі - продавець або позивач) і Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Енограй" (надалі - покупець або відповідач) був укладений договір поставки № АП-11-0005 (надалі - договір), за умовами якого продавець зобов`язується передати у власність покупцеві визначені у договорі засоби захисту рослин, в свою чергу останній зобов`язаний прийняти та оплатити визначений товар.

Сторонами договору погоджено його товару, яка становить 2111984,64 грн., порядок проведення розрахунків з розбивкою на окремі періоди сплати, визначено строк дії договору, порядок поставки, відповідальність сторін та інші умови договору.

До договору укладено додаткову угоду № АП-0005ДС1 від 27.01.2018 та додаткову угоду № АП-0005ДС2 від 30.01.2018, якими зменшено кількість товару, що підлягав поставці за укладеним договором.

Позивач, на виконання умов договору здійснив поставу товару визначеного п.3.3 договору та додаткових угод до договору на загальну суму 2111984,64 грн., що підтверджено наданими до позовної заяви видатковими накладними, які підписані представниками сторін.

В свою чергу відповідачем не виконано зобов`язання за договором щодо здійснення розрахунку за поставлений товар, що стало підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" з відповідним позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Матеріалами справи підтверджено, що між сторонами у справі укладений договір, який за своїм змістом та правовою природою є договором поставки.

Відповідно до частини першої статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина друга статті 712 Цивільного кодексу України).

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу (частина перша статті 691 Цивільного кодексу України).

За приписами статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, умовами договору визначено вартість поставленого товару у розмірі 2111984,64 грн. Позивачем зазначено, що відповідачем частково сплачено вартість поставленого товару, лише у розмірі 422396,39 грн..

Таким чином, станом на день звернення позивача з даним позовом до суду, сума основного боргу відповідача перед позивачем становить 1641535,51 грн. Вказана сума боргу визнається відповідачем у повному обсязі.

Доказів погашення заявленої до стягнення суми основного боргу у розмірі 1641535,51 грн. відповідачем суду не надано.

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 1641535,51 грн., є доведеними і обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення пені, штрафу та відсотків за користування кредитними коштами, то суд зазначає наступне.

У відповідності до умов п.2.1. договору, покупець зобов`язаний сплати вартість товару за наступним графіком :

не пізніше 15 березня 2018 у сумі 86434,80грн.;

не пізніше 25 березня 2018 у сумі 52953,00грн.;

не пізніше 10 квітня 2018 у сумі 110124,00грн.;

не пізніше 25 квітня 2018 у сумі 114627,00грн.;

не пізніше 15 грудня 2018 у сумі 1689591,84грн.

Відповідно до умов п. 5.2. договору, покупець відповідає за несвоєчасну оплату товару (порушення розділу 2 договору) й сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день простроченого платежу. При розрахунку пені застосовується ставка НБУ, що діє в період нарахування пені.

Пунктом 5.4. договору передбачається, що у випадку прострочення виконання зобов`язань, передбачених розділом 2 договору, більше ніж 10 (десяти) днів винна сторона додатково сплачує іншій стороні за даним договором штраф у розмірі 15 відсотків від ціни договору.

На підставі зазначеного, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 172707,72 грн. пені та 246230,32 грн. штрафу.

Відповідно до положень ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 551 ЦК України передбачено що в разі, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Право на нарахування пені сторони узгодили в п.5.2. договору, яким передбачили, що у разі невиконання покупцем умов розділу 2 цього договору, зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок сум пені та суми штрафу, суд дійшов висновку про його правильність та відповідність умовам договору.

Разом з тим, розглядаючи клопотання відповідача, викладене у відзиві на позовну заяву (а с. 57-58) про звільнення від сплати заявлених до стягнення сум штрафних санкцій, суд враховує наступне.

Зменшення штрафних санкцій судом вирішується з урахуванням матеріальних інтересів сторін, їх фінансованого стану, ступеню вини відповідача у виникненні спору, наявності інфляційних процесів в економіці держави та інших обставин справи, які б свідчили про можливість зменшення пені.

Частиною 1 ст. 233 Господарського кодексу України закріплено право суду зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора.

За приписами ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, правовий аналіз наведеної норми свідчить про те, що зменшення розміру неустойки це право суду, при якому повинні враховуватись певні обставини, які в своїй сукупності утворюють винятковість.

Одночасно, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів ст.86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Частиною 2 статті 233 Господарського кодексу України встановлено, що якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідач просить врахувати той факт, що нарахування штрафних санкцій у розмірі заявленому позивачем є надмірними та несправедливими, відповідач зазначає, що позивачем було порушено строки поставки визначеного за договором товару, а також просить врахувати майновий стан підприємства, специфіку діяльності, оскільки підприємство є сільськогосподарським підприємством, діяльність підприємства носить сезонний характер та є ризикованою.

Крім того відповідачем надано докази існування заборгованості перед СТОВ "Енограй" іншими підприємствами у розмірі 10106368,00 грн., що негативно відображається на фінансовому положенні відповідача.

Також відповідач зазначає, що сума нарахованих штрафних санкцій є надмірно великою в порівнянні із вчиненим відповідачем простроченням проведення розрахунків, крім того, відповідач зазначає, що доказів понесення позивачем збитків внаслідок допущення такого порушення, як і будь-яких посилань на можливість їх завдання, не надано.

У відповідності до ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Визначені наведеними нормами положення з урахуванням приписів Господарського процесуального кодексу України щодо загальних засад господарського судочинства та щодо обов`язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації їхніх прав дає право суду зменшити розмір штрафних санкцій (пені та штрафу) за умови, що він значно перевищує розмір завданих допущеним порушенням збитків.

Зменшення суми пені є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена і в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013р. № 7-рп/2013.

Враховуючи наведене, інтереси позивача, а також те, що відповідач не звільнений від відповідальності за неналежне виконання договірних зобов`язань, беручи до уваги те, що відповідачем частково проведено розрахунки за вказаним договором, беручи до уваги той факт, що дії відповідача щодо несвоєчасного виконання взятих на себе зобов`язань по договору не мали негативних наслідків для позивача у вигляді збитків, виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає за доцільне скористатись наданим йому ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України правом та зменшити розмір нарахованого позивачем пені на 50% - до 86353,86 грн. та штрафу на 50% - до 123115,16 грн., цим самим забезпечивши баланс інтересів сторін.

Таким чином, враховуючи те, що суд зменшив розмір нарахованих сум пені та штрафу на 50%, а тому позовні вимоги в частині стягнення пені та штрафу підлягають частковому задоволенню, пеня стягується у розмірі 86353,86 грн., штраф у розмірі 123115,16 грн.

В іншій частині вимог щодо стягнення пені та штрафу суд відмовляє у задоволенні.

У відповідності до п. 5.5. Договору поставки сторони прийшли до згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої частиною 2 ст. 625 ЦК України, і встановлюють її в розмірі 40 відсотків річних від несплаченої загальної вартості Товару протягом 90 (дев`яносто) календарних днів з дати, коли Товар повинен бути сплачений Покупцем та 96 відсотків річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів. З дня закінчення строків сплати, передбачених п. 2.1. Договору, вважається, що Продавцем пред`явлена вимога щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення (минулий та майбутній) та відсотків річних.

На підставі вище зазначеного позивачем нараховано та заявлено до стягнення позовні вимоги про стягнення 172709,34грн. відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 40 % та 47492,10грн. відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 96 % .

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача зазначених вище сум відсотків річних є доведеними і обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Також у відзиві на позовну заяву відповідач просить суд надати розстрочку виконання рішення строком на шість місяців, у зв`язку з тяжким фінансовим становищем

Відповідно до ст. 239 ГПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Зазначена стаття не обмежує право господарського суду певними обставинами, при наявності яких господарський суд може розстрочити виконання прийнятого ним рішення.

Відповідно до Роз`яснення ВАСУ від 12.09.1996 р. за № 02-5/333 "Про деякі питання практики застосування ст. 121 ГПК України", підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Обставини справи у їх сукупності дають підстави для висновку про те, що відповідач фактично обґрунтовує необхідність надання розстрочки виконання судового рішення з посиланням на свій тяжкий фінансовий стан, але документального підтвердження зазначених обставин відповідачем не надано.

При вирішенні питання про надання розстрочки виконання судового рішення на певний строк господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

Надаючи оцінку викладеним доводами про розстрочку виконання рішення, суд зазначає, що письмові пояснення не обґрунтовані належними документальними доказами в розумінні ст. 76 ГПК України щодо підтвердження тяжкого фінансового стану відповідача.

Отже, при вирішенні питання щодо доцільності надання розстрочки виконання судового рішення судом враховуються матеріальні інтереси обох сторін та доказів, наданих на підтвердження несприятливого фінансового стану.

З урахуванням вищевикладених обставин справи, з огляду на матеріальні інтереси як позивача, так і відповідача та їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, та інші обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність у спірних правовідносинах виняткових обставин, які можуть бути підставою для розстрочки виконання судового рішення. З матеріалів справи не вбачається того, що відсутність розстрочки виконання судового рішення унеможливить виконання такого рішення або ускладнить його виконання, в зв`язку з чим суд відмовляє відповідачу в наданні розстрочки виконання рішення.

Згідно частини третьої статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно ст.ст. 123, 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Енограй" (75053, Херсонська область, Білозерський район, с. Софіївка, вул. Шмідта, 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" (02160, м. Київ, проспект Соборності, 15, ) суму основного боргу у розмірі 1641535,51 грн., суму пені у розмірі 86353,86 грн., суму штрафу у розмірі 123115,16 грн., суму відсотків за користування кредитними коштами (ставка 40 %) у розмірі 172709,34 грн., суму відсотків за користування кредитними коштами (ставка 96 %) у розмірі 47492,10 грн. та суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 34210,12 грн.,

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

5. Відмовити Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю "Енограй" у задоволенні клопотання про розстрочку виконання рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 15.05.2019р.

Суддя С.В. Нікітенко