Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2019 р. м. Рівне Справа № 918/746/18

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Войтюка В.Р., при секретарі судового засідання Мамчур А.Ю. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до відповідача Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про стягнення заборгованості в сумі 35 926 грн. 45 коп.

В засіданні приймали участь:

Від позивача: Попова Л.І. (дов. № 1-353 від 29.12.2018 р.);

Від відповідача: Янкевич Л.Д. (дов. № 007.2ДВ-96-1218 від 27.12.2018 р.);

Від третьої особи: Родоман Т.О. (дов. № 14-136 від 20.07.2018 р.).

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

21 листопада 2018 року Акціонерне товариство "Укрторансгаз" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" (далі - відповідач) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України (далі - третя особа) про стягнення заборгованості в сумі 35 926 грн. 45 коп.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в порушення умов укладеного між сторонами договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 28 вересня 2011 року № /П35 (далі - договір) відповідач не оплатив надані в жовтні 2015 року послуги на суму 24 847 грн. 67 коп. згідно коригуючого акта № 10-15-/П35/ВТВ/КОР наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами. Також, зазначив що відповідно до ст. 625 ЦК України, за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідач повинен сплатити три відсотки річних в сумі 8 901 грн. 72 коп. Вказав, що позивач у встановленому порядку повідомив відповідача про надання йому послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами, а відмова відповідача від підписання вказаного акта та скріплення його печаткою, про що свідчить лист від 06 липня 2016 року № 05/2249, не призводить до звільнення відповідача від виконання обов`язку, передбаченого п. 5.5 договору щодо оплати наданих за договором послуг.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у жовтні 2015 не замовляла у позивача та не отримувала послуг з транспортування природного газу в обсязі 4 601,421 тис. куб. м, які були отримані з газотранспортної системи у жовтні 2015 року відповідачем для покриття власних виробничо-технологічних витрат. Обставина щодо ненадання позивачем у жовтні 2015 року послуги з транспортування вказаних обсягів природного газу Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" встановлена рішенням Господарського суду м. Києва від 19 липня 2017 року у справі № 910/3487/17, яке залишене без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 20 вересня 2017 року та Верховного Суду від 17 квітня 2018 року та підтверджує те, що позивач надав саме Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" у жовтні 2015 року послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу в обсязі 4 601,421 тис. куб. м від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення газорозподільних станцій (ГРС), як це передбачено п. 1.1 договору, у зв`язку з чим у відповідача виникло зустрічне зобов`язання з внесення плати за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбаченими умовами договору. Позивач звернув увагу суду на те, що у відповідача відсутні будь-які належні докази, які б підтверджували наявність у нього будь-якого постачальника природного газу в обсязі 4 601,421 тис. куб. м, що були отримані з газотранспортної системи у жовтні 2015 року відповідачем для покриття власних виробничо-технологічних витрат. Зазначив, що Акціонерне товариство "Укртрансгаз" відповідно до наведених норм законодавства відкоригував свої податкові зобов`язання за жовтень 2015 року на підставі акта про надання послуг № 10-15-/П35/ВТВ/КОР, який складений в 2016 році та зареєстрований в ЄРПН розрахунку коригування податкового зобов`язання з ПДВ.

В судовому засіданні 13 травня 2019 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив та просив суд позов задоволити.

Відповідач у свою чергу не погоджуючись з твердженнями позивача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив з наступних обставин. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що в жовтні 2015 року природний газ в об`ємі 4 601,421 тис м куб. одержав від Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на підставі договору купівлі-продажу природного газу № 13-131-ВТВ від 04 січня 2013 року, відповідно до умов якого Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", постачало природний газ відповідачу для потреб ВТВ по ціні, яка включала тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами, відтак послуга з транспортування надана позивачем Публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", а не відповідачу. Вказав, що відповідач направив Публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" для підписання акт приймання-передачі природного газу в об`ємі 4 601,421 тис.куб.м. за фактично поставлений у жовтні 2015 року природний газ для потреб ВТВ. Проте, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишено вказаний акт без належного оформлення та уваги. У зв`язку з цим, відповідач у фінансовій звітності зазначив вартість негативного розбалансування та вартість послуг з транспортування магістральними трубопроводами як безоплатно надані Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та сплатило податок на прибуток з безоплатно отриманих товарів та послуг. Також зазначив про відсутність будь-яких первинних документів або інших доказів, які б підтверджували факт передачі природного газу в об`ємі 4 601,421 тис м куб. в жовтні 2015 року від Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" або від будь-якого іншого постачальника. Наголосив, що відсутність первинного документа свідчить про відсутність господарської операції, а в цьому випадку про відсутність факту транспортування позивачем природного газу в жовтні 2015 року в об`ємі 4 601,421 тис м куб. магістральними трубопроводами. Крім того, зазначив, що позивач в жовтні 2015 року акта надання послуг транспортування природного газу не направляв, в актах звірки розрахунків по договору від 28 вересня 2011 року суму заборгованості 24 847 грн. 67 коп. не відображає, а спірний односторонній коригуючий акт надійшов на адресу відповідача в червні 2016 року коригування податкового зобов`язання з ПДВ.

Представник відповідача в судовому засіданні 13 травня 2019 року проти позовних вимог заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов та додаткових поясненнях до відзиву на позовну заяву, просив суд у позові відмовити.

В судовому засіданні 13 травня 2019 року представник третьої особи усно повідомив суд про зміну назви, саме з "Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"" на "Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України". Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 73 ГПК України визначено те, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Також, слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Отже зважаючи на викладені обставини, суд зазначає, що на підставі усного повідомлення представника третьої особи, суд не може встановити факт зміни назви останньої.

Заяви та клопотання у справі

04 грудня 2018 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

17 грудня 2018 року до канцелярії суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в порядку ст. 165 ГПК України, в якому останній позовні вимоги позивача заперечує та просить суд в задоволенні позову відмовити.

11 січня 2019 року до канцелярії суду від представника позивача надійшло клопотання про залучення до справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Ннафтогаз України".

16 січня 2019 року до канцелярії суду від представника позивача надійшли письмові пояснення щодо поданого відзиву відповідача на позовну заяву, в яких останній спростовує доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву та просить суд позовні вимоги задоволити.

25 січня 2019 року до канцелярії суду від представника відповідача надійшли додаткові письмові пояснення до відзиву на позовну заяву.

18 лютого 2019 року до канцелярії суду від представника третьої особи надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату.

28 лютого 2019 року до канцелярії суду від представника третьої особи надійшли письмові пояснення щодо позовних вимог Акціонерного товариства "Укртрансгаз".

15 березня 2019 року до канцелярії суду від представника третьої особи надійшли додаткові письмові пояснення щодо позовних вимог Акціонерного товариства "Укртрансгаз".

Процесуальні дії у справі

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 22 листопада 2018 року відкрито провадження у справі 918/746/18, визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання по розгляду справи по суті на 17 грудня 2018 року.

04 грудня 2018 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду представником відповідача подано клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 05 грудня 2018 року клопотання Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" про розгляд справи в порядку загального позовного провадження задоволено, призначено підготовче судове засідання на 17 грудня 2018 року на 10:00 год.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 17 грудня 2018 року розгляд справи в підготовчому засіданні відкладено на 31 січня 2019 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 31 січня 2019 року розгляд справи в підготовчому засіданні відкладено на 18 лютого 2019 року.

В судовому засіданні 18 лютого 2019 року оголошено перерву до 04 березня 2019 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 04 березня 2019 року розгляд справи в підготовчому засіданні відкладено на 19 березня 2019 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 19 березня 2019 року закрито підготовче провадження у справі № 918/746/18 за позовом за позовом Акціонерного товариства "Укрторансгаз" до відповідача Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про стягнення заборгованості в сумі 35 926 грн. 45 коп. та призначено справу № 918/746/18 до судового розгляду по суті на 15 квітня 2019 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області 15 березня 2019 року відкладено розгляд справи по суті в межах встановленого Господарським процесуальним кодексом України строку на 13 травня 2019 року.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин

28 вересня 2011 року між Дочірньою компанією "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (газотранспортне підприємство) та Публічним акціонерним товариством "Тисменицягаз" (замовник) укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /П35.

Додатковою угодою № 5 від 17 січня 2013 до вказаного договору, сторони домовились внести в договір зміни та доповнення, зокрема в тексті договору слова "Дочірня компанія "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії" "Нафтогаз України" замінити словами "Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз".

В зв`язку зі зміною типу Товариства рішенням Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" № 186 від 21 травня 2018 року юридичну особу Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" перейменовано на Акціонерне товариство "Укртрансгаз".

Відповідно до п. 1.1 договору газотранспортне підприємство зобов`язується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення -газорозподільних станцій (далі - ГРС), а замовник зобов`язується сплатити за надані послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами у розмірі, у строки та порядку, передбаченому умовами цього договору.

Пунктом 1.2 договору (із змінами внесеними Додатковою угодою № 10 від 05 січня 2015 року) визначено, що річний плановий обсяг транспортування природного газу на 2014 рік замовника складає 40 333,130 тис. куб. м, з розбивкою по місяцях, а також передбачено, що газ замовника, транспортування якого за цим договором здійснює газотранспортне підприємство, призначений для задоволення потреб промислових споживачів та інших суб`єктів господарювання.

Пунктом 1.2.2. договору (із змінами внесеними Додатковою угодою № 10 від 05 січня 2015 року) визначено, що річний плановий обсяг транспортування природного газу на 2015 рік замовника складає 76 058,538 тис. куб. м, з розбивкою по місяцях, а також передбачено, що газ замовника, транспортування якого за цим договором здійснює газотранспортне підприємство, призначений для задоволення потреб промислових споживачів та інших суб`єктів господарювання.

Згідно із п. 2.4 договору, газотранспортне підприємство приймає газ від замовника на пунктах приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи та здійснює його транспортування по території України до ГРС, де передає газ замовнику в загальному потоці в газорозподільній мережі.

Послуги по транспортуванню природного газу оформлюються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами (далі - акти наданих послуг) (п.3.1 договору).

Відповідно до договору споживачем замовника (відповідача по справі) визначено - юридична або фізична особа-підприємець, якій замовник надає послугу з постачання природного газу на підставі відповідного договору.

Таким чином, за умовами зазначеного договору між сторонами у справі існують зобов`язання щодо надання та отримання послуг транспортування газу промисловим споживачам, в тому числі в період жовтень 2015 року.

Згідно із п. 3.2 та п. 3.3 договору, газотранспортне підприємство до 15 числа місяця, наступного за звітним направляє замовнику два примірники акта наданих послуг за звітний місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою газотранспортного підприємства. Замовник протягом двох днів з моменту одержання акта наданих послуг зобов`язується повернути газотранспортному підприємству один примірник оригіналу акта наданих послуг, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою замовника, або надати у письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до умов договору або в судовому порядку.

Відповідно до п. 3.4 договору акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що розрахунки за послуги транспортування газу магістральними трубопроводами здійснюються за тарифами, які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

Відповідно до п. 5.3 договору розрахунковий період за договором становить один місяць з 09:00 год першого дня місяця до 09:00 год першого дня наступного місяця включно. Вартість послуг з транспортування газу за місяць визначається як добуток тарифу на загальну кількість протранспортованого газу, визначеного згідно із розділом 4 договору та податку на додану вартість.

Згідно пунктів 5.4, 5.5 договору вартість фактично наданих газотранспортним підприємством замовнику послуг за звітний місяць визначається на підставі акта наданих послуг. Оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах 100 відсотків попередньої оплати за 10 днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу. Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до 20 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Таким чином, умовами договору сторонами встановлено порядок складання та підписання актів наданих послуг до 15 числа місяця наступного за звітним, визначення акта підставою для розрахунків та порядок їх оплати.

Відповідно до п. 11.1 договору цей договір набирає чинності з дня його підписання сторонами, умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01 жовтня 2011 року. Договір діє в частині транспортування газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків за надані газотранспортним підприємством послуги - до повного виконання замовником своїх зобов`язань за цим договором. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Сторонами не заперечується факт існування правовідносин на підставі договору від 28 вересня 2011 року № /П35 на транспортування природного газу магістральними трубопроводами.

Джерела права й акти їх застосування

Щодо позовних вимог в частини стягнення основної заборгованості судом враховано законодавство що встановлює та регулює договірні зобов`язання, які виникають на підставі договору поставки газу.

Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Частиною 2 ст.11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, в тому числі, є договори та інші правочини.

Приписами статтею 13,14 ЦК України законодавчо закріплено, що цивільні права та цивільні обов`язки здійснюються та виконуються в межах наданих договором або актами цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку ( ст. 509 Цивільного кодексу України).

За змістом ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона - виконавець, зобов`язується за завданням другої сторони - замовника, надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

За приписами частини 1 ст. 32 Закону України "Про ринок природного газу", транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами.

Факт проведення позивачем господарських операцій з надання комплексу послуг, що стосується виконання ним зобов`язань за вказаним договором, повинен підтверджуватись первинними бухгалтерськими документами.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва документу (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Суд враховує, що у справі "Серявін та інші проти України", Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Мотивована оцінка аргументів сторін, підстави їх відхилення і висновок суду

Судом встановлено, що предметом спору є вимога Акціонерного товариства "Укртрансгаз" до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" про стягнення 24 847 грн. 67 коп. заборгованості за надані послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу та 8 901 грн. 72 коп. - 3% річних за прострочення виконання зобов`язання.

Як стверджує позивач, на виконання умов договору в жовтні 2015 року надав відповідачу послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в обсязі 4 601,421 тис.м.куб. на загальну суму 24 847 грн. 67 коп. для задоволення потреб промислових споживачів та інших суб`єктів господарювання. В підтвердження чого подав: договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 28 вересня 2011 року № /П35 з додатковими угодами; коригуючий акт № 10-15-/П35/ВТВ/КОР без дати складення, підписаний начальником Управління реалізації та розрахунків за надані послуги з транспортування та зберігання природного газу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" та не підписаний відповідачем; супровідний лист від 23 червня 2016 року № 9132/12, що підтверджує направлення вказаного акта Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" в двох примірниках з проханням підписати один примірник та повернути на адресу позивача; реєстр реалізації природного газу споживачам соціальної сфери тощо за жовтень 2015 року; рішення Господарського суду м. Києва від 19 липня 2017 року у справі № 910/3487/17, яке залишене без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 20 вересня 2017 року та Верховного Суду від 17 квітня 2018 року.

Позивач вважає, що відмова відповідача від підписання спірного акта не звільняє його від виконання обов`язку передбаченого п.5.5. договору щодо оплати наданих послуг, а неоплачуючи послуги відповідач порушує його право як кредитора, тому він звернувся за захистом порушеного права до суду.

Відповідач на підтвердження відсутності отримання послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від відповідача та факту поставки природного газу від Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подав: договір на купівлю-продаж природного газу від 04 січня 2013 року № 13-131-ВТВ з додатковими угодами укладений між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" (покупець); акта приймання- передачі природного газу за жовтень 2015 року по договору № 13-131 ВТВ віл 04 січня 2013 року з доказами відправлення та отримання вказаного акту; інформацію про використання природного газу по Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" за жовтень 2015 року.

Оцінивши подані відповідачем докази, суд встановив, що ці докази підтверджують існування правовідносин купівлі-продажу газу з Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на підставі договору на купівлю-продаж природного газу між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та відповідачем (покупець) від 04 січня 2013 року № 13-131-ВТВ та додаткових угод, відповідно до умов яких продавець зобов`язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити газ на умовах договору (п. 1.1). Газ, що передається використовується покупцем виключно для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат покупця (п. 1.2.). До ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами (п. 5.2.). Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 1 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення (п. 11). Тобто, цей договір був чинним на момент виникнення спірних правовідносин.

Надавши оцінку приєднаним до матеріалів справи актам звірки між сторонами у спорі по зобов`язаннях відповідача щодо оплати послуг на користь позивача за договором № /П35, заборгованості з жовтня 2015 не визначено. Наявність, дійсність цих актів та їх підписання позивач не заперечив.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, надавши правову кваліфікацію доказам, відповідно до приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд встановив, що позивачем не доведено факту надання послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами та факту існування зобов`язання у відповідача з оплати цих послуг саме за умовами договору № /П35 згідно коригуючого акта №10-15-/П35/ВТВ/КОР та дійшов висновку що позовні вимоги про стягнення 24 847 грн. 67 коп. є необґрунтованими та не підтверджені матеріалами справи, тому у суду відсутні правові підстави для їх задоволення.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 8 901 грн. 75 коп. 3 % річних за порушення зобов`язань щодо оплати послуг на підставі акта 10-15-/П35/ВТВ/КОР згідно договору № /П35, суд зазначає що ці вимоги до задоволення не належать, оскільки є похідними вимогами від основного зобов`язання, в задоволенні якого судом відмовлено через недоведеність позивачем порушення грошового зобов`язання відповідачем.

З огляду на викладене, суд зазначає правомірність підстав позову з боку Акціонерного товариства "Укрторансгаз" не доведена, а тому в позові слід відмовити повністю.

Докази відхилені судом

Дослідивши та оцінивши поданий позивачем коригуючий акт №1 0-15-/П35/ВТВ/КОР як доказ на підтвердження факту надання послуг з транспортування магістральними трубопроводами природного газу відповідача в жовтні 2015 року в обсязі 4 601,421 тис.м.куб. суд встановив, що цей акт не може бути належним та допустимим в розумінні статтей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, оскільки порядок, строки оформлення та підписання актів наданих послуг по транспортуванню природного газу магістральними трубопроводами, наслідки відмови від його підписання, врегулювання розбіжностей визначаються п. 3.2, 3.3, 3.4, 5.4 договору №/П35 від 28 вересня 2011 року.

Зазначеними вище пунктами договору № /П35 від 28 вересня 2011 року, покладеного в обґрунтування заявленого позову, не передбачено складання позивачем в односторонньому порядку коригуючих актів послуг транспортування для промислових споживачів щодо обсягів газу для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат відповідача, не надано й обґрунтувань, який саме акт наданих послуг підлягає коригуванню актом № 10-15-/П35/ВТВ/КОР.

Суд відхиляє також аргументи позивача про те, що обсяг протранспортованого позивачем природного газу для промислових споживачів підтверджується Реєстром реалізації природного газу споживачам соціальної сфери, те що акт за жовтень 2015 підписаний відповідачем, оскільки вказаний реєстр не є належним чином оформленим первинним бухгалтерським документом.

Також позивач приєднав до матеріалів справи рішення Господарського суду м. Києва від 19 липня 2017 року у справі № 910/3487/17, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20 вересня 2017 року та постановою Верховного Суду від 17 квітня 2018 року, яким суд відмовив в позові Акціонерне товариство "Укртрансгаз" про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 278 499 930 грн. 62 коп. за невиконання умов договору № -ПР від 31 грудня 2013 року на транспортування природного газу магістральними трубопроводами. Проаналізувавши зазначені судові рішення, суд зазначає що підставою позову у цій справі є договір № /П35 від 28 вересня 2011 року та оцінка вчинених дій сторонами такого договору судами не давалась, а тому наведені судові рішення не встановлюють факту надання послуг транспортування газу саме в обсязі 4 601,421 тис. куб. м для ВТВ відповідача у жовтні 2015 року та не є преюдиційними відповідно до ст. 75 ГПК України й судом відхиляються.

Окрім того, матеріали справи не містять, а позивачем не надано належних та допустимих доказів фіксування 4 601,421 тис. куб. м газу, закупленого відповідачем саме для потреб промислових споживачів, здійснення транспортування якого вчинялось позивачем в жовтні 2015 року саме на умовах договору № /П35 від 28 вересня 2011 року.

Суд зазначає, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених Господарським процесуальним кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Статтею 76 ГПК України встановлено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст.86 ГПК України).

Порушені права та інтереси позивача

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Дана справа, яка пов`язана з виконанням правочинів в господарській діяльності відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України відноситься до юрисдикції господарського суду.

Суд зазначає, що позивачем не доведено порушення відповідачем інтересів останнього та обумовлення настання передбачених цим правочином та законом правових наслідків у вигляді стягнення заборгованості та 3 % річних, відтак позивач безпідставно звернувся до суду з даним позовом.

Судові витрати

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, які передбачені ч. 3 ст. 123 ГПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір у розмірі 1 762 грн. 00 коп., згідно статті 129 ГПК України, залишається за позивачем.

Враховуючи вище викладене та керуючись ст. 123, 129, 232, 233, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову Акціонерного товариства "Укртрансгаз" до відповідача Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про стягнення заборгованості в сумі 35 926 грн. 45 коп. - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення через господарський суд, що прийняв рішення або безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Повний текст рішення складено та підписано 16 травня 2019 року.

Суддя Войтюк В.Р.

Віддруковано 4 примірники:

1 - до справи;

2 - позивачу рекомендованим (01021, м. Київ, вул. Кловський узвіз, 9/1);

3 - відповідачу рекомендованим (33027, м. Рівне, вул. Івана Вишневського, 4);

4 - третій особі рекомендованим (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6).