ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" травня 2019 р. Справа№ 910/14609/18
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Агрикової О.В.
суддів: Хрипуна О.О.
Чорногуза М.Г.

секретар судового засідання Мельничук О.С.,
представники сторін відповідно до протоколу судового засідання
розглядає апеляційну скаргу
Заступника військового прокурора Чернівецького гарнізону
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.03.2019 (повний текст рішення складено 25.03.2019)
про закриття провадження
у справі №910/14609/18 (суддя Бондаренко Г.П.)
За позовом Заступника військового прокурора Чернівецького гарнізону в інтересах держави
в особі Міністерства оборони України
до Хмельницької обласної ради
треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, на стороні позивача:
1. Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці
2. Державне підприємство Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державне підприємство Кам`янець-Подільське лісове господарство
про визнання недійсним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У 2018 році Заступник військового прокурора Чернівецького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Хмельницької обласної ради про визнання недійсним та скасування рішення.
Позов обґрунтовано тим, що на думку заступника військового прокурора Чернівецького гарнізону оспорюваним рішенням Хмельницькою обласною радою незаконно вилучено оспорювану земельну ділянку з користування Міністерства оборони України без відома останнього.
Враховуючи вище наведене, прокурор просив визнати недійсним та скасувати п. 2 рішення Хмельницької обласної ради від 23 грудня 1994 року № 7 Про затвердження зведених показників інвентаризації земель оборони на території області та припинення права користування на визначені земельні ділянки Міністерства оборони України і передачі їх місцевим Радам в частині вилучення земельної ділянки військової частини 29471 площею 226, 1 га (Дунаєвський район Хмельницької області, Залісцівська сільська рада).
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.03.2019 року провадження у справі №910/14609/18 закрито.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що рішенням суду по справі №12/6 визнано недійсним рішення обласної ради від 23.12.1994 року №7, а тому предмет спору у справі № 910/14609/18 про скасування п. 2 рішення № 7 відсутній.
Не погоджуючись з прийнятою ухвалою Заступник військового прокурора Чернівецького гарнізону подав до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.03.2019 року у справі №910/14609/18 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, винесена з неправильним застосуванням норм процесуального права. Зокрема на думку прокурора, аналізуючи мотивувальну частину рішення Вищого арбітражного суду України від 09.06.1997 року у справі №12/6, яким задоволено позов військового прокурора Чернівецького гарнізону в інтересах ДП «Івано-Франківський військовий ліс промкомбінат» МО України до Хмельницької обласної Ради народних депутатів, за участі третьої особи військової частини НОМЕР_1 про визнання недійсним рішення, йдеться лише про конкретну земельну ділянку. Відтак, на думку прокурора, у справі №910/14609/18 інший предмет спору, який не був предметом спору у справі №12/6.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.04.2019 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Хрипун О.О., Чорногуз М.Г.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника військового прокурора Чернівецького гарнізону на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.03.2019 року у справі №910/14609/18 та призначено розгляд на 16.05.2019 року.
06.05.2019 року від відповідача через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
11.05.2019 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці, третьої особи 1 у справі, надійшло клопотання про участь в засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Господарського суду Чернівецької області.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2019 року задоволено заяву Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Судове засідання призначено в режимі відео конференції.
В судове засідання 16.05.2019 року з`явились прокурор, позивач, відповідач та третя особа 1 на стороні позивача. Представники третьої особи 2 на стороні позивача та третьої особи на стороні відповідача в судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином.
Згідно з п. 11, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представників третьої особи 2 на стороні позивача та третьої особи на стороні відповідача.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вислухавши пояснення представників сторін, суд апеляційної інстанції встановив наступне.
Як вбачається з позовної заяви та досліджено судом першої інстанції на виконання Постанови Верховної Ради України від 18.12.1990 року №563-ХІІ «Про земельну реформу» та доручення Кабінету Міністрів України від 22.01.1993 року №829/4 у Хмельницькій області проведено інвентаризацію земель оборони.
За результатами проведеної інвентаризації, Хмельницькою обласною радою прийнято рішення від 23.12.1994 року №7 Про затвердження зведених показників інвентаризації земель оборони на території області та припинення права користування на визначені земельні ділянки Міністерства оборони України і передачі їх місцевим Радам. (а.с. 26).
Пунктом 2 рішення від 23.12.1994 року №7 Про затвердження зведених показників інвентаризації земель оборони на території області та припинення права користування на визначені земельні ділянки Міністерства оборони України і передачі їх місцевим Радам вилучено з користування земельні ділянки відповідно до інвентаризації земель Міністерства оборони України та передано їх місцевим Радам і Держлісгоспам для подальшого використання їх в народному господарстві згідно з додатком №2 до рішення, зокрема, з користування Міністерства оборони України вилучено земельну ділянку площею 226,1 га, що розташована на території Залісцівської сільської ради Дунаєвського району Хмельницької області, користувачем якої є військова частина НОМЕР_2 .
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що предметом спору у даній справі є визнання недійсним та скасування п. 2 рішення Хмельницької обласної ради народних депутатів від 23 грудня 1994 року № 7 Про затвердження зведених показників інвентаризації земель оборони на території області та припинення права користування на визначені земельні ділянки Міністерства оборони України і передачі їх місцевим Радам, яким вилучено з користуання Міністерства оборони УКраїни земельних ділянок згідно з додатком № 2 до рішення (перелік земельних ділянок вилучених у Міністерства оборони України та переданих місцевим радам і Держлісгоспам наведений в додатку) в частині вилучення земельної ділянки військової частини 29471 площею 226, 1 га (Дунаєвський район Хмельницької області, Залісцівська сільська рада).
В свою чергу в матеріалах справи наявне рішення Вищого арбітражного суду України від 09.06.1997 року у справі №12/6, яким задоволено позов військового прокурора Чернівецького гарнізону в інтересах ДП «Івано-Франківський військовий ліс промкомбінат» МО України до Хмельницької обласної Ради народних депутатів, за участі третьої особи військової частини НОМЕР_1 про визнання недійсним рішення Хмельницької обласної ради народних депутатів від 23 грудня 1994 року № 7 Про затвердження зведених показників інвентаризації земель оборони на території області та припинення права користування на визначені земельні ділянки Міністерства оборони України і передачі їх місцевим Радам. (а.с. 185-190).
Отже, колегія суддів звертає увагу, що з резолютивної частини рішення Вищого арбітражного суду України від 09.06.1997 року у справі №12/6 вбачається, що рішення Хмельницької обласної Ради народних депутатів від 23.12.1994 року №7 Про затвердження зведених показників інвентаризації земель оборони на території області та припинення права користування на визначені земельні ділянки Міністерства оборони України і передачі їх місцевим Радам визнано недійсним, тобто повністю. При цьому, колегія суддів зазначає, що будь-яких застережень щодо визнання вказаного рішення в тій чи іншій частині резолютивна частина рішення Вищого арбітражного суду України від 09.06.1997 року у справі №12/6 не містить.
Щодо посилань скаржника на аналіз мотивувальної частині рішення Вищого арбітражного суду України від 09.06.1997 року у справі №12/6 з якого на думку прокурора вбачається, що оспорюване рішення від 23.12.1994 року №7 Про затвердження зведених показників інвентаризації земель оборони на території області та припинення права користування на визначені земельні ділянки Міністерства оборони України і передачі їх місцевим Радам визнано недійсним лише в частині конкретної земельної ділянки колегією суддів відхиляються оскільки рішення суду виконується не з мотивувальної частини, а з резолютивної, а відтак, колегія суддів зазначає, що прокурор безпідставно ставить під сумнів рішення Вищого арбітражного суду України від 09.06.1997 року у справі №12/6
Норми статті 129-1 Конституції України визначають обов`язковість виконання усіма суб`єктами прав судового рішення у вказаній справі.
Згідно преамбули та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 року у справі за заявою № 48553/99 Совтрансавто-Холдінг проти України, а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою № 28342/95 Брумареску проти Румунії встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
В силу частини статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Суд зазначає, що господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.
Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір, на відміну від раніше чинної конституційної норми про те, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Проте поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обгрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів юридичних осіб, держави.
Відсутність предмета спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами.
Як вбачається з матеріалів справи та обґрунтовано встановлено вище, пункт 2 рішення від 23.12.1994 року №7 Про затвердження зведених показників інвентаризації земель оборони на території області та припинення права користування на визначені земельні ділянки Міністерства оборони України і передачі їх місцевим Радам, який просить визнати недійсним прокурор, не вбачається за можливе визнати недійсним оскільки рішенням Вищого арбітражного суду України від 09.06.1997 року у справі №12/6 вже визнано недійсним рішення від 23.12.1994 року №7 Про затвердження зведених показників інвентаризації земель оборони на території області та припинення права користування на визначені земельні ділянки Міністерства оборони України і передачі їх місцевим Радам повістю, а відтак у даній справі відсутній предмет спору, що вірно зазначив місцевий господарський суд.
Колегія суддів також звертає увагу, що суд зобов`язаний при розгляді справи виходити із завдань та керуватися основними засадами (принципами) господарського судочинства, закріпленими у ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та в ст. 2 ГПК України.
Стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" зазначає, що суд здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ст. 2 ГПК України, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, суд повинен запобігати зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами, вживати заходів для виконання ними їхніх обов`язків, забезпечити розумність строків розгляду справи з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Враховуючи вище наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо закриття провадження у справі № 910/14609/18 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, у зв`язку з відсутністю предмету спору.
Колегія суддів також зазначає, що суд першої інстанції вірно зазначив, щодо позовної вимоги про скасування п. 2 рішення Хмельницької обласної ради від 23 грудня 1994 року № 7, а саме те, що у разі визнання рішення недійсним, останнє не може бути скасоване.
Як вже було зазначено вище, приписами статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Таким чином, вирішуючи правову колізію, яка наявна у спорі, колегія суддів повинна опиратися не тільки на юридичні обґрунтування у конкретних справах, а перш за все на базовий правовий принцип правової визначеності, та прийняти таке рішення, яке буде найбільш очевидним та передбачуваним для учасників цивільного обороту в Україні.
Разом з тим, скаржник не надав суду доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваній ухвалі.
Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.
Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано апелянту вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.
Статтею 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки не спростовують викладених в ухвалі обґрунтованих висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування ухвали господарського суду першої інстанції.
Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія суддів дійшла висновку висновку, що ухвала Господарського суду міста Києва від 04.02.2019 року у справі № 910/14609/18 обґрунтована, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для її скасування чи змін не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покласти на апелянта.
Керуючись ст.ст. 129, 255, 269, 270, 271, п.1 ч.1 ст. 275, ст.ст. 276, 282, 284, ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Заступника військового прокурора Чернівецького гарнізону на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.03.2019 року у справі №910/14609/18 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.03.2019 року у справі № 910/14609/18 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/14609/18.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 16.05.2019 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді О.О. Хрипун

М.Г. Чорногуз