РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.05.2019Справа № 910/292/19

Суддя Господарського суду міста Києва Босий В.П., розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом Приватного підприємства «ЛЮВайс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «НВО Модуль»

про стягнення 128 705,10 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «ЛЮВайс» (надалі - ПП «ЛЮВайс») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «НВО Модуль» (надалі - ТОВ «НВО Модуль») про стягнення 128 705,10 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем було оплачено вартість товару згідно рахунку-фактури №СФ-0001360 від 19.09.2018, а відповідачем поставлено товар у меншій кількості ніж оплачено, у зв`язку з чим позивач просить повернути на його користь вартість непоставленого товару у розмірі 128 705,10 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.03.2019 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, позивачу визначити строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня його отримання.

Зазначена ухвала направлена на адресу місцезнаходження ТОВ «НВО Модуль» поштовим відправлення за №452, проте відправлення повернулось до суду із зазначенням причини повернення «за закінченням терміну зберігання».

В силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою відповідача, вважається днем вручення йому відповідної ухвали суду.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою суду від 15.03.2019 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Натомість, відзив на позовну заяву відповідачем не подано, будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Положеннями ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

Відповідачем було виставлено позивачу рахунок-фактуру №СФ-0001360 від 19.09.2018 у розмірі 241 220,40 грн. на оплату товару, а саме: арматури 12 НДЛ у кількості 14 т. та дроту в`язального 2,5 у кількості 100 кг., а згідно платіжного доручення №761 від 19.09.2018 позивачем вказаний товар був повністю оплачений.

21.09.2018 ТОВ «НВО Модуль» поставило ПП «ЛЮВайс» оплачений згідно рахунку-фактури №СФ-0001360 від 19.09.2018 товар, а саме: арматуру 12 НДЛ у кількості 14 т. та дріт в`язальний 2,5 у кількості 100 кг. на загальну суму 241 220,40 грн., що підтверджується видатковою накладною №РН-210901 від 21.09.2018, яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками підприємств.

Із матеріалів справи вбачається, що договір купівлі-продажу у формі єдиного документу не складався.

Частинами 1, 2 ст. 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Таким чином, між сторонами укладено договір поставки (шляхом виставлення відповідачем позивачу рахунку-фактури №СФ-0001360 від 19.09.2018 та його сплатою позивачем), а відтак виникли відносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Спір у справі виник у зв`язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем зобов`язання з поставки оплаченого товару, а саме: замість арматури 12 НДЛ у кількості 14 т. поставлено 5 т., а замість дроту в`язального 2,5 у кількості 100 кг. поставлено 70 кг, у зв`язку з чим позивач просить повернути на його користь вартість непоставленого товару у розмірі 128 705,10 грн.

Укладений сторонами договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Матеріалами справи підтверджується (платіжне доручення №761 від 19.09.2018) перерахування позивачем на рахунок відповідача суму вартості товару у розмірі 241 220,40 грн.

В свою чергу, ТОВ «НВО Модуль» поставило ПП «ЛЮВайс» оплачений товар, а саме: арматуру 12 НДЛ у кількості 14 т. та дріт в`язальний 2,5 у кількості 100 кг., що підтверджується видатковою накладною №РН-210901 від 21.09.2018, яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками підприємств.

22.09.2018 відповідачем складено акт про недостачу товарів, з якого вбачається, що фактично за видатковою накладною №РН-210901 від 21.09.2018 поставлено товар у меншій кількості ніж зазначено, а саме: арматура 12 НДЛ замість 14 т. надійшла у кількості 5 т., дріт в`язальний 2,5 замість 100 кг. надійшов у кількості 70 кг.

25.09.2018 відповідачем повторно складено акт про недостачу товарів.

ПП «ЛЮВайс» звернулось до ТОВ «НВО Модуль» з претензією б/н б/д, в якій просило у семиденний термін повернути вартість непоставленого товару у розмірі 128 705,10 грн.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 669 Цивільного кодексу України передбачено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Так, у рахунку-фактури №СФ-0001360 від 19.09.2018 сторонами погоджено кількість товару, яка має бути передана.

Відповідно до ч. 1 ст. 670 Цивільного кодексу України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Тобто, покупець має право вимагати передання кількості, що не вистачає, або суми передоплати.

В той же час, статтею 664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

В даному випадку, факт вручення товару підтверджується видатковою накладною №РН-210901 від 21.09.2018, яка підписана уповноваженим представником позивача без зауважень і заперечень, при тому, що з її змісту вбачається про вручення ПП «ЛЮВайс» товару в обумовленій сторонами кількості, а відтак зобов`язання з поставки товару ТОВ «НВО Модуль» було виконане належним чином.

Більш того, в силу п.п. 16, 17, 18 Інструкції «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю» якщо при прийманні продукції буде виявлена ??недостача, то одержувач зобов`язаний призупинити подальшу прийомку, забезпечити збереження продукції, а також вжити заходів до запобігання її змішання з іншого однорідної продукцією. Про виявлену недостачу продукції складається акт за підписами осіб, які виконували приймання продукції.

Одночасно з призупиненням приймання одержувач зобов`язаний викликати для участі в продовженні приймання продукції і складання двостороннього акта представника одногороднего відправника, а якщо продукція отримана в оригінальній упаковці або в непорушеною тарі виготовлювача, яка є відправником, представника одногороднего виробника. Представник іногороднього відправника (виготовлювача) викликається у випадках, передбачених в Основних і Особливих умовах поставки, інших обов`язкових правилах або в договорі.

Повідомлення про виклик представника відправника (виготовлювача) має бути направлено (передано) йому по телеграфу (телефону) на пізніше 24 год., А в відношенні швидко псується, - негайно після виявлення недостачі, якщо інші терміни не встановлені Основними і Особливими умовами поставки, іншими обов`язковими для сторін правилами або договором.

У повідомленні повинно бути вказано:

а) найменування продукції, дата і номер рахунку-фактури або номер транспортного документа, якщо до моменту виклику рахунок не отримана;

б) кількість якої бракує продукції і характер недостачі (кількість окремих місць, внутрітарная недостача, недостача в пошкодженій тарі і т. п.);

в) стан пломб;

г) вартість якої бракує продукції;

д) час, на який призначено приймання продукції за кількістю.

При неявці представника відправника (виготовлювача) за викликом одержувача, а також у випадках, коли виклик представника іногороднього відправника (виготовлювача) не є обов`язковим, приймання продукції за кількістю і складання акта про недостачу проводиться:

а) за участю представника іншого підприємства (організації), виділеного керівником або заступником керівника цього підприємства (організації), або

б) за участю представника громадськості підприємства-одержувача, призначеного керівником або заступником керівника підприємства з числа осіб, затверджених рішенням заводського, фабричного або місцевого комітету профспілки цього підприємства, або

в) односторонньо підприємством-одержувачем, якщо відправник (виробник) дав згоду на односторонню приймання продукції.

Судом досліджено повідомлення про виклик представника постачальника №205 від 22.09.2018 та встановлено, що воно було направлено відповідачу 12.10.2018 разом із претензією про повернення вартості непоставленого товару, вже після складання актів про про недостачу товарів від 22.09.2018 та 25.09.2018, тобто позивачем було порушено встановлений Інструкцією «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю» порядок виклику постачальника для складання двостороннього акту, а відтак і не був дотриманий порядок виявлення недоліків щодо кількості отриманої продукції.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як унормовано приписами частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з приписами частини першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд відзначає, що в матеріалах справи відсутні докази поставки ПП «ЛЮВайс» товару у меншій кількості ніж визначено домовленістю сторін, а надані позивачем акти про недостачу товару не можуть бути такими доказами, оскільки складені в односторонньому порядку, без повідомлення та участі відповідача, на наступний день після фактичного прийняття товару, що не може свідчити про об`єктивність таких доказів.

За таких обставин, позовні вимоги Приватного підприємства «ЛЮВайс» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «НВО Модуль» 128 705,10 грн. задоволенню не підлягають, а відтак суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.

Судові витрати відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Приватного підприємства «ЛЮВайс» відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.П. Босий