ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.04.2019 м. Івано-ФранківськСправа № 909/177/19

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шкіндер П. А., секретар судового засідання Клапків Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Груп Фактор", вул.Січових Стрільців, буд.1-5, оф.505,м.Київ,04053

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Галицька" вул. Василіянок, буд.22,м. Івано-Франківськ,76018

про стягнення страхового відшкодування в сумі 93 671 грн 10 коп.

представники сторін не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Груп Фактор" звернулося з позовом до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Галицька" про стягнення страхового відшкодування в сумі 93 671 грн 10 коп.

Господарський суд Івано-Франківської області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, постановив здійснювати судочинство за правилами спрощеного судочинства, розгляд справи по суті призначено на 19.03.2019.У зв`язку з перебуванням судді на лікарняному, розгляд справи призначено на 04.04.2019.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 04.04.2019 розгляд справи відкладено на 23.04.2019.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, ухвалою від 04.04.2019, подав суду клопотання про розгляд справи за відсутністю представника (вх.№7028/19 від 04.04.2019).

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштових відправлень (ухвалу від 22.03.2019 вручено відповідачу12.04.2019).

Клопотань про відкладення розгляду справи від учасників у справі до суду не надходило.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву про стягнення страхового відшкодування (вх.№6330/19 від 10.04.2019), у якому визнає позов частково у розмірі 86974,90грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З огляду на те, що явка сторін не визнавалась обов`язковою, а також на достатність матеріалів справи для прийняття рішення, суд, беручи до уваги встановлений статтею 248 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників сторін.

Відповідно до частини 3 статті 222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, надавши оцінку доказам у відповідності до ст.86 Господарського процесуального кодексу України, які мають значення для справи, суд встановив таке.

16.01.2017 між ПрАТ "Київський страховий дім" (страховик) та фізичною особою ОСОБА_1 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту "Євростандарт" №007/50/1004764 (договір страхування), предметом страхування якого є транспортний засіб Toyota Rav 4 реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску.

В п.6.2. договору сторони узгодили, що страховик бере на себе зобов`язання компенсувати страхувальнику прямі збитки, які є наслідком настання певних подій за страховими ризиками, до яких, зокрема, відносяться збитки внаслідок ДТП - будь-яке пошкодження або знищення транспортного засобу, його окремих складових частин, деталей, вузлів, механізмів внаслідок ДТП.

18.04.2017 о 14 год 20 хв в м.Одеса по вул.Пушкінська біля будинку №15 за участю автомобіля Mitsubishi L200, яким керував ОСОБА_2 скоїв зіткнення з припаркованим автомобілем Fiat Ducato (д.н. НОМЕР_2 ), який по інерції вдарив припаркований автомобіль Toyota Rav 4 (д.н. НОМЕР_1 ), який від удару почав рух та вдарив припаркований атомобіль Daewo Lanos (д.н. НОМЕР_3 ), внаслідок чого вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль Toyota Rav 4, що був застрахований у ПрАТ "Київський страховий дім".

За даними Національної поліції України (довідка №021165 про дорожньо-транспортну пригоду) причиною ДТП є порушення ОСОБА_2 п.12.1 Правил дорожнього руху та ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушеня.

Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 30.05.2017 у справі №522/7527/17(провадження №3/522/3567/17), яка набрала законної сили ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУ про АП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

В звіті № 40/04-17 від 27.04.2017 суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 С.М. здійснено оцінку вартості шкоди завданих власнику транспортного засобу Toyota Rav 4, також визначено, що вартість (розмір) шкоди відновлюваного ремонту автомобілю, заподіяних в результаті його пошкодження по стану складає 86 974 грн 90 коп.

Згідно полісу АК2409188 цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент вчинення ДТП була застрахована в ПрАТ СК "Галицька".

25.06.2017 страхувальник надав страховику заяву про виплату страхового відшкодування на рахунок ТОВ "Авто-Плаза".

29.06.2017 складено страховий акт №50-734/1 про відшкодування 83 669 грн 85 коп.

Платіжними дорученнями №20957 та №20958 від 11.08.2017 ПрАТ "Київський страховий дім" перерахував ТОВ "Авто-Плаза" 60 669 грн 85 коп та 23 000 грн 00 коп.

ТОВ "Авто-Плаза" виставлено рахунок №1553 від 13.09.2017 на оплату 96 066 грн 00 коп за ремонт транспортного засобу на запчастини до нього.

14.09.2017 страхувальник звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування на суму 4 123 грн 95 коп.

26.09.2017 складено страховий акт №50-734/2 про відшкодування 4 123 грн 95 коп.

Платіжним дорученням №21865 від 26.09.2017 ПрАТ "Київський страховий дім" перерахував ТОВ "Авто-Плаза" 4 123 грн 95 коп.

09.08.2018 між ПрАТ "Київський страховий дім" (первісний кредитор) та ТОВ "Фінансова компанія" Груп Фактор" (новий кредитор) укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги. Відповідно до п.2.1 даного договору ПрАТ "Київський страховий дім" відступив шляхом продажу ТОВ "ФК" Груп Фактор" права вимоги первісного кредитора до осіб, які винні в завданні збитків за страховими випадками, за якими первісний кредитор здійснив виплату страхового відшкодування, зазначених у додатку №1 до цього договору. Отже, право вимоги про виплату страхового відшкодування, зокрема по вищевказаній ДТП перейшло до ТОВ "ФК" Груп Фактор" (позивач).

09.08.2018 позивач надіслав відповідачу вимогу про вішкодування шкоди в порядку регресу в сумі 87 793 грн 80 коп. Зазначену вимогу було отримано відповідачем, Проте, як вказує позивач у позовній заяві, відповідач жодним чином не відреагував на претензію та не здійснив виплату страхового відшкодування.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно статті 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

На підставі ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 30.05.2017 у справі №522/7527/17 (провадження №3/522/3567/17) встановлено обставини щодо причин та винуватців ДТП, що мала місце 18.04.2017 о 14 год 20 хв в м.Одеса по вул.Пушкінська біля будинку №15 зазначені обставини є встановленими та не підлягають доказуванню у даній справі.

Згідно з ч. 1 ст. 352 Господарського кодексу України, страхування - це діяльність спеціально уповноважених державних організацій та суб`єктів господарювання (страховиків), пов`язана з наданням страхових послуг юридичним особам або громадянам страхувальникам) щодо захисту їх майнових інтересів у разі настання визначених законом чи договором страхування подій (страхових випадків), за рахунок грошових фондів, які формуються шляхом сплати страхувальниками страхових платежів. Страхування може здійснюватися на основі договору між страхувальником і страховиком (добровільне страхування) або на основі закону (обов`язкове страхування) - ч. 2 ст. 352 Господарського кодексу України.

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

По матеріалам справи судом встановлено, що, відповідно до полісу № АК-2409188 , транспортний засіб, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди автомобілю "Тайота Рав 4", реєстраційний номер НОМЕР_1 взято на страхування Приватним акціонерним товариством «Київський страховий дім" (відповідачем), ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну визначений в сумі 100 000,00 грн., строк дії з 15.11.2016 по 14.11.2017 включно.

09.08.2018 між ПрАТ "Київський страховий дім" (первісний кредитор) та ТОВ "Фінансова компанія" Груп Фактор" (новий кредитор) укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги. Відповідно до п.2.1 даного договору ПрАТ "Київський страховий дім" відступив шляхом продажу ТОВ "ФК" Груп Фактор" права вимоги первісного кредитора до осіб, які винні в завданні збитків за страховими випадками, за якими первісний кредитор здійснив виплату страхового відшкодування, зазначених у додатку №1 до цього договору. Отже, право вимоги про виплату страхового відшкодування, зокрема по вищевказаній ДТП перейшло до ТОВ "ФК" Груп Фактор" (позивач).

За ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином відповідач є відповідальною особою за завдані збитки позивачу, відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в межах, передбачених полісом № АК/2409188.

Згідно ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Таким чином, вимога позивача щодо стягнення страхового відшкодування в розмірі 87793,80грн. (100 000,00 грн. ліміт відповідальності по майну за полісом № АК/2409188) - визнається судом такою, що підлягає задоволенню.

Твердження відповідача у відзиві на позов про те, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі є суброгацією можна визнати обґрунтованим з огляду на наступне.

Перехід права вимоги потерпілого (страхувальника) у деліктному зобов`язанні до страховика в порядку статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування" є суброгацією.

При цьому помилковим є ототожнення права вимоги, визначене статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України, із правом вимоги (регресу), визначеного статтею 1191 ЦК України, оскільки наведені норми регулюють різні за змістом правовідносини - суброгацію у страхових відносинах та регрес.

Так, на відміну від суброгації у страхових відносинах, де, як вже зазначено вище право вимоги переходить від потерпілого (страхувальника) до страховика, а деліктне зобов`язання продовжує існувати, при регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи.

Це виходить із змісту статей 559 та 1191 ЦК України, згідно яких зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Зважаючи на зміст наведених норм ЦК України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою.

В цілому, як за змістом статті 1191 так і за змістом статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України "Про страхування", йдеться про виконання обов`язку боржника перед потерпілим третьою особою. Водночас ці норми встановлюють різний порядок виникнення прав вимоги до винної особи у деліктному зобов`язанні. Так, суброгація регулюється статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України, а регрес - статтею 1191 ЦК України.

При цьому, при суброгації у страхових відносинах деліктне зобов`язання продовжує існувати та відбувається лише заміна кредитора - право вимоги переходить від потерпілої особи до страховика.

При регресі - право вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання такою особою обов`язку боржника та, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов`язання та виникнення нового (регресного) зобов`язання.

З огляду на вищевикладене, у спірних відносинах застосуванню підлягають норми статті 993 ЦК України.

Підставою суброгації прав кредитора є виконання власного зобов`язання первісному кредиторові.

Платіжними дорученнями №20957 та №20958 від 11.08.2017 ПрАТ "Київський страховий дім" перерахував ТОВ "Авто-Плаза" 60 669 грн 85 коп та 23 000 грн 00 коп.

ТОВ "Авто-Плаза" виставлено рахунок №1553 від 13.09.2017 на оплату 96 066 грн 00 коп за ремонт транспортного засобу на запчастини до нього.

14.09.2017 страхувальник звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування на суму 4 123 грн 95 коп.

26.09.2017 складено страховий акт №50-734/2 про відшкодування 4 123 грн 95 коп.

Платіжним дорученням №21865 від 26.09.2017 ПрАТ "Київський страховий дім" перерахував ТОВ "Авто-Плаза" 4 123 грн 95 коп.

Загальна сума виплачена ПрАТ "Київський страховий дім" та перерахована ТОВ "Авто-Плаза" відповідно до направлених рахунків становить 87974,90грн.

Реальним підтвердженням розміру суми страхового відшкодування є саме платіжне доручення про виплату страхового відшкодування, в розмірі якого до страховика перейшло право вимоги відшкодування своїх фактичних витрат до особи, відповідальної за завдані збитки. Такої правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 15.04.2015 № 3-50гс15.

В позовній заяві позивач також просить суд стягнути з відповідача 3850,00 грн. пені за період з 21.12.2018 по 20.02.2018

Суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для нарахування та стягнення з відповідача пені з огляду на наступне.

Приписами ст. ст. 546, 547, 549 Цивільного кодексу України унормовано, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання (в тому числі щодо неустойки) вчиняється у письмовій формі.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 36.5. ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Таким чином, положення п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не розповсюджуються на правовідносини між сторонами у даній справі, оскільки останні (сторони) є страховиками, а вказана норма встановлює обов`язок страховика сплатити саме на користь страхувальника (потерпілої особи) або ж вигодонабувача пеню в разі прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика.

Крім того, відповідно до ст. 992 Цивільного кодексу України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Таким чином, виходячи зі змісту норм ст. 992 Цивільного кодексу України та п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», право на стягнення пені у розмірі, встановленому законом або договором, належить лише страхувальнику або вигодонабувачу.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача 440,00 грн. 3% річних та 1587,30 грн. інфляційних втрат за період з 21.12.2018 по 20.02.2019 .

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми.

Частини 1 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певних дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

Статтею 979 ЦК України встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхувальнику грошову суму (страхову виплату).

Таким чином, правовідношення, в якому страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням. А правовідношення з відшкодування шкоди в порядку регресу, які склалися між сторонами у справі, що розглядається, також є грошовим зобов`язанням.

Cтаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язання виникають із підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

Згідно зі ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Таким чином, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі.

Аналогічні висновки по застосуванню положень закону містяться у постанові Верховного Суду України судової палати у господарських справах від 01.06.2016 № 3-295гс16 та у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 910/18319/16.

Здійснивши перевірку (за допомогою інформаційно-пошукової системи «Ліга») доданого позивачем до позовної заяви розрахунку 3% річних та інфляційних втрат судом встановлено, що позивач вірно здійснив нарахування 3% річних інфляційних витрат відповідно до вимог чинного законодавства України. Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача 440,00 грн. 3% річних та 1587,30грн. інфляційних втрат слід задовольнити.

За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона, згідно ст.74 ГПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивачем в позовній заяві викладено попередній (орієнтовний) розрахунок витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Вказаний розрахунок складається лише із суми судового збору в розмірі 1921,00грн.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 56, 58, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236-238, 241, 327 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В

позов Товариств з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Груп Фактор" звернулося з позовом до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Галицька" про стягнення страхового відшкодування в сумі 93 671 грн 10 коп. задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Галицька" (вул.Василіянок, 22, м.Івано-Франківськ, 76018, код 22186790) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Груп Фактор" (вул. Січових Стрільців, 1-5, оф.505, м.Київ , 04053, код 39866943) 87 793,80 грн. страхового відшкодування, 440,00грн. -3% річних, 1587,30грн. інфляційних втрат та 1882,58грн судового збору.

Видати наказ.

В частині стягнення 3850,00грн. пені - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 21.05.2019

Суддя Шкіндер П. А.