РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.05.2019Справа № 910/3488/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Літвінової М.Є.

за участю секретаря судового засідання: Зінчук С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс"
доАкціонерного товариства "Українська залізниця"
простягнення 171 690, 75 грн

Представники сторін:

від позивачаМакаренко Т.Д., довіреність №03/19 від 20.12.2018;
від відповідачане з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" (далі - позивач) звернулось Господарського суду міста Києва з вимогами до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач) про стягнення 171 690, 75 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказує на те, що відповідач під час перевезення залізничним транспортом не забезпечив збереження належних позивачу вагонів, внаслідок чого останньому були завдані збитки у вищенаведеному розмірі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.03.2019 відкрито провадження у справі №910/3488/19; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; судове засідання призначено на 17.04.2019; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі та строк для подання заперечень на відповідь на відзив, якщо такі будуть подані - протягом п'яти днів з дня отримання відповіді на відзив; встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив на позов - протягом п'яти днів з дня отримання відзиву на позов.

В судовому засіданні 17.04.2019 оголошено перерву до 22.05.2019. Представникам учасників справи направлено повідомлення про судове засідання 22.05.2019 в порядку ст.ст.120-121 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача в судовому засіданні 22.05.2019 заявлені позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Відповідач у судові засідання свого представника не направив, про причини його неявки суд не повідомив. Про проведення судових засідань відповідач був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень №436 та №740.

Згідно з ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.251 Господарського процесуального кодексу України та ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.03.2019, не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 22.05.2019 на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" (перейменоване в Акціонерне товариство "Українська залізниця") здійснювало перевезення вантажних вагонів власності (оренди) Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" зі станції відправлення - Сартана Донецької залізниці до станції призначення - Сартана Донецької залізниці, зі станції відправлення - Сартана Донецької залізниці до станції призначення - Велико-Анадоль Донецької залізниці, зі станції відправлення - Сартана Донецької залізниці до станції призначення - Авдіївка Донецької залізниці, зі станції відправлення - Сартана Донецької залізниці до станції призначення - Ароматна Придніпровської залізниці та зі станції відправлення - Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці до станції призначення - Сартана Донецької залізниці (найменування вантажу - вагони залізничні порожні, які перевозяться на власних осях, не поіменовані в алфавіті під завантаження), а саме: №61299780, №62062674, №56023831, №61190369, №53606539, №61298881, №61298675, №53170007, №56227002, №56041049, №56944077, №62110754, №56330806, №59675918, №55337471, №60418266, №50054899, №50061498, №55335624, №56869746, №53188421, №63246052 за залізничними накладними №№52096625, 52096625, 52128121, 52132966 (52237930), 52120920 (52133782), 52120920 (52133782), 52120714, 52260163, 52260189, 52233590, 52233616, 52233657, 52265436, 52265428, 52256153, 52256187, 52256161, 52281946, 52307022, 52307030, 52315959, 52315942.

При цьому на станції Сартана Донецької залізниці (код станції 484809) було виявлено пошкодження (розкомплектування) вищевказаних вагонів, які в подальшому були направленні на технічне обслуговування внаслідок встановлення відсутності головної та/або магістральної частини повітророзподільника, про що свідчать відповідні повідомлення форми ВУ-23М, а саме: №4393 від 01.10.2018, №4401 від 01.10.2018, №4575 від 04.10.2018, №4552 від 04.10.2018, №4578 від 05.10.2018, №4577 від 05.10.2018, №4576 від 04.10.2018, №4534 від 03.10.2018, №4869 від 11.10.2018, №4811 від 10.10.2018, №4813 від 10.10.2018, №4817 від 10.10.2018, №4873 від 12.10.2018, №4871 від 12.10.2018, №4850 від 11.10.2018, №4852 від 11.10.2018, №4851 від 11.10.2018, №4908 від 13.10.2018, №4992 від 15.10.2018, №4993 від 15.10.2018, №4989 від 15.10.2018, №4988 від 15.10.2018.

Відповідно до повідомлень (форма ВУ-36М) №5086 від 02.10.2018, №5165 від 09.10.2018, №5167 від 10.10.2018, №5172 від 11.10.2018, №5173 від 11.10.2018, №5174 від 12.10.2018, №5182 від 13.10.2018, №5180 від 13.10.2018, №5198 від 15.10.2018, №5208 від 16.10.2018, №5207 від 16.10.2018, №5202 від 16.10.2018 встановлено, що вагони №61299780, №62062674, №56023831, №61190369, №53606539, №61298881, №61298675, №53170007, №56227002, №56041049, №56944077, №62110754, №56330806, №59675918, №55337471, №60418266, №50054899, №50061498, №55335624, №56869746, №53188421, №63246052 відремонтовані та їх визнано придатними до експлуатації.

З метою складання відповідних актів, а саме актів про пошкодження вагонів форми ВУ-25М та комерційних актів форми ГУ-22, Товариство з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" 13.11.2018 письмово звернулось до начальника структурного підрозділу "Волноваське вагонне депо" регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" із заявою за вих.№4911/ДВ від 23.10.2018 та 25.10.2018 до начальника станції "Сартана" структурного підрозділу "Станція Маріуполь-Порт" регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" із заявою за вих.№4910/ДВ від 23.10.2018 відповідно.

21.11.2018 від начальника структурного підрозділу "Волноваське вагонне депо" регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" надійшла відповідь №10/1272 від 21.11.2018 на звернення позивача, в якій останнього було повідомлено про відсутність підстав для складання актів про пошкодження вагонів форми ВУ-25М.

23.11.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" звернулось зі скаргою за вих.№5367/ДВ від 22.11.2018 до начальника підрозділу "Служба вагонного господарства" регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на дії начальника структурного підрозділу "Волноваське вагонне депо" регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", у зв'язку з тим, що вказаною особою було відмовлено представникам позивача у складанні актів про пошкодження вагонів форми ВУ-25М, а 16.11.2018 позивач звернувся зі скаргою за вих.№5258/ДВ від 14.11.2018 до директора регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на дії начальника станції "Сартана" щодо не надання ним відповіді на заяву позивача за вих.№4910/ДВ від 23.10.2018 про оформлення комерційних актів форми ГУ-22.

Крім того з метою складання актів про пошкодження вагонів форми ВУ-25М та комерційних актів форми ГУ-22, Товариство з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" 14.11.2018 письмово звернулось до начальника структурного підрозділу "Волноваське вагонне депо" регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" із заявою за вих.№4917/ДВ від 23.10.2018 та 25.10.2018 до начальника станції "Маріуполь-Сортувальний" структурного підрозділу "Станція Маріуполь-Порт" регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" із заявою за вих.№4916/ДВ від 23.10.2018 відповідно.

22.11.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" звернулось зі скаргою за вих.№5356/ДВ від 22.11.2018 до начальника підрозділу "Служба вагонного господарства" регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на дії начальника структурного підрозділу "Волноваське вагонне депо" регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", з огляду на те, що вказаною особою було відмовлено представникам позивача у складанні актів про пошкодження вагонів форми ВУ-25М, а 16.11.2018 зі скаргою за вих.№5266/ДВ від 14.11.2018 до директора регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на дії начальника станції "Маріуполь-Сортувальний", у зв'язку з не наданням ним відповіді на заяву позивача за вих.№4916/ДВ від 23.10.2018 про оформлення комерційних актів форми ГУ-22.

Як зазначив позивач у позові, відповідей на вказані скарги Товариство з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" не отримало.

Внаслідок пошкодження (розукомплектування) вагонів Товариство з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" передало структурному підрозділу "Волноваське вагонне депо" регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" аналогічні деталі, які були відсутні на вагонах, для подальшого їх встановлення на вагони, оскільки останні використовуються у господарській діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс".

Відповідно до договору поставки №710/16 від 01.11.2016, специфікації №17 від 02.10.2017 та специфікації №20 від 02.01.2018 до цього договору, позивачем у Товариства з додатковою відповідальністю "Попаснянський ВРЗ" було придбано:

1. головну частину 270.023-1 у кількості 21 шт на загальну суму 108 633, 92 грн.;

2. магістральну частину 483.010-01 у кількості 5шт на загальну суму 28 145, 22 грн.

Позивачем було оплачено дану продукцію згідно платіжних доручень №131 від 10.01.2018 та №1140 від 19.02.2018.

Крім того позивачем, згідно договору поставки №410/11 від 17.06.2011 та специфікації від 17.04.2018 придбані у Товариства з обмеженою відповідальністю "АВ метал груп" запчастини, які були необхідні для закріплення головної частини, а саме: болт 12х50 ГОСТ 7798:2008 у кількості 104 шт (6,24 кг) на загальну суму 214, 53 грн.

На підставі виставленого Товариством з обмеженою відповідальністю "АВ метал груп" рахунку на оплату №500030979 від 18.04.2018, згідно платіжного доручення №3131 від 19.04.2018 позивачем було оплачено запчастини, які необхідні для закріплення головної частини.

Крім того на підставі договору поставки №235/16 від 13.04.2016 та специфікації від 17.04.2018 позивачем придбані у Публічного акціонерного товариства "Харківський метизний завод" гайки М12 ГОСТ 5915:2008 у кількості 1,634 кг на загальну суму 60, 39 грн.

На підставі рахунку Публічного акціонерного товариства "Харківський метизний завод" №1004 від 12.04.2018, згідно платіжного доручення №3973 від 18.05.2018 позивачем оплачено вказані запчастини.

Також згідно договору поставки №22 від 08.06.2015 та специфікації від 24.01.2017 позивачем, за видатковою накладною Т-00000185 від 13.03.2017 придбано у Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Трубосталь" трубу сталеву безшовну 27*3,2*6000 мм ст.10-20 ГОСТ 8734-75, оплата за яку здійснено позивачем згідно платіжного доручення №2657 від 30.03.2017.

Крім того на підставі договору поставки №МКП-155696/14/15 від 01.04.2015 та специфікації №20 від 14.12.2017 позивачем придбано у Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-СМЦ" гарячекатаний лист 4*1250*6000 мм - сталь Ст3пс-5 ГОСТ 1990374 ГОСТ 14637-89 ДСТУ 2651:2005/ГОСТ 380-2005, який оплачено позивачем згідно платіжного доручення №111845 від 18.12.2017.

Як зазначив позивач у позові, на пошкоджені вагони були встановлені шайби модернізації у кількості 104 шт загальною вартістю 67, 39 грн. та кільця модернізації у кількості 104 шт вартістю 143, 52 грн. (за вимогою залізниці).

Таким чином внаслідок пошкодження (розукомплектування) вагонів, Товариством з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" були понесені витрати на придбання запасних частин на загальну суму 137 264, 97 грн.

Відповідно до п.21 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 15.03.1999 за №165/3458, ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування.

10.01.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" як замовником та Публічним акціонерним товариством "Укрзалізниця" (регіональна філія "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця") (перейменоване на Акціонерне товариство "Укрзалізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Аціонерного товариства "Укрзалізниця") як підрядником укладено договір на технічне обслуговування власних вантажних вагонів з відчепленням №Дон/В-18041/НЮ з протоколом узгодження розбіжностей від 10.01.2018 та з урахуванням умов додаткової угоди №1 від 04.02.2018 відповідно до умов яких підрядник зобов'язується на свій ризик та за завданням замовника виконувати технічне обслуговування з відчепленням вагонів замовника: ТОв-1 (технічне обслуговування порожніх вантажних вагонів з відчепленням при підготовці їх до перевезень) та ТОв-2 (технічне обслуговування вантажних вагонів з відчепленням їх від поїздів) силами та на базі структурних підрозділів підрядника - вагонних депо, що входять до складу регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Укрзалізниця", а замовник зобов'язується прийняти та оплатити надані послуги (п.1.1), вартість послуг за цим договором визначається на підставі первинних облікових документів відповідно до фактично понесених витрат підрядника при наданні послуг, зазначених у акті (ах) наданих послуг з урахуванням прибутку від собівартості цих послуг у розмірі 30% (п.4.1), договір вважається укладеним з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та проставлення печаток сторін і діє до 31.12.2018, а в частині виконання зобов'язань - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п.10.1).

У додатку №2 від 10.01.2018 до договору сторонами погоджено перелік підрозділів регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Укрзалізниця", де здійснюється фактичне надання послуг за цим договором, зокрема, структурний підрозділ "Волноваське вагонне депо" регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Укрзалізниця".

Деталі, придбані Товариством з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" для встановлення їх замість відсутніх деталей на розукомплектованих вагонах були передані структурному підрозділу "Волноваське вагонне депо" регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Укрзалізниця" та були встановлені на вагони позивача відповідно до акту №119 від 31.10.2018 зняття з відповідального зберігання і витрат запасних частин, які постачає Товариство з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" для технічного обслуговування вагонів з відчепленням при підготовці до перевезень згідно договору №Дон/В-18041/НЮ від 10.01.2018.

На виконання Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 15.03.1999 за №165/3458, у зв'язку з розкомплектуванням вагонів, останні були відправлені до структурного підрозділу "Волноваське вагонне депо" регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Укрзалізниця" для проведення ремонтних робіт, за наслідком виконання яких позивачем були понесені витрати по встановленню (технічному обслуговуванню вагонів) деталей на вагони на загальну суму 321 94, 50 грн., що підтверджується актом №10 від 31.10.2018, який підписаний уповноваженими представниками та скріплений печатками означеного структурного підрозділу та позивача.

На підставі рахунків структурного підрозділу "Волноваське вагонне депо" регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Укрзалізниця" №411/729 від 12.10.2018, №429/729 від 25.10.2018 позивачем було оплачено за виконані структурним підрозділом роботи, зокрема, суму 32 194,50 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №8151 від 17.10.2018 та №8448 від 29.10.2018.

Крім того, судом встановлено, що з метою ремонту пошкоджених вагонів, позивачем, згідно умов договору про надання послуг №08890/ЦТЛ-2018 від 12.02.2018, були понесені витрати на їх транспортування до відповідного місця ремонту на загальну суму 2 231,28 грн. (79, 40 грн. без ПДВ за транспортування 4х вагонів та 118, 60 грн. без ПДВ за транспортування 13-ти вагонів, що відображено у відповідних залізничних накладних та переліках з особового рахунку позивача за жовтень місяць 2018 року + 20% ПДВ).

Спір у справі виник з огляду на те, що внаслідок незабезпечення схоронності (збереження) майна (вагонів) позивача при перевезенні залізничним транспортом, відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу суму збитків, понесених останнім в результаті заміни розукомплектованих деталей на загальну суму 171 690, 75 грн. (вартість придбаних деталей на суму 137 264, 97 грн. + технічне обслуговування на суму 32 194, 50 грн. + витрати на транспортування вагонів до місця ремонту на суму 2 231,28 грн.).

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства. Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України. Принцип рівності перед законом і судом в процесуальному аспекті означає рівність суб'єктивних процесуальних прав усіх учасників судового процесу незалежно від їх особистих якостей (правового статусу, майнового стану), визначення процесуального становища учасників судочинства тільки процесуальним законодавством і ніяким іншим, визначення процесуального порядку розгляду справ певною процесуальною формою. В матеріальному аспекті принцип рівності повинен розумітися таким чином, що до всіх учасників процесу матеріальний закон має застосовуватися однаково (право є застосуванням рівного масштабу до різних осіб).

Принцип змагальності сторін полягає в тому, що сторони у процесі зобов'язані в процесуальній формі довести свою правоту, за допомогою поданих ними доказів переконати суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Згідно з ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст.908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п.2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Згідно з ст.5 Статуту нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статтею 6 Статуту визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем.

Відповідно до п.5.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 №17, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.02.2015 за №168/26613 перевезення власних вантажних вагонів у завантаженому і порожньому стані в усіх випадках (передислокація, ремонт тощо) оформляється перевізним документом (накладною) в електронному (із накладенням електронного цифрового підпису) або паперовому вигляді згідно з Правилами оформлення перевізних документів.

Судом встановлено, що Акціонерним товариством "Українська залізниця" здійснювалось перевезення вантажних вагонів власності (оренди) Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" за залізничними накладними №№52096625, 52096625, 52128121, 52132966 (52237930), 52120920 (52133782), 52120920 (52133782), 52120714, 52260163, 52260189, 52233590, 52233616, 52233657, 52265436, 52265428, 52256153, 52256187, 52256161, 52281946, 52307022, 52307030, 52315959, 52315942.

Згідно з ст.8 Статуту перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб'єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України. Вагони, призначені для перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України та санітарно-гігієнічним і протиепідемічним нормам і правилам.

За приписами п.3.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 №17, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.02.2015 за №168/26613, власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.

Відповідно до п.4.1 вказаних Правил, випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред'явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в книзі пред'явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14).

Суд зазначає, що прийняття відповідачем до перевезення спірних вагонів свідчить про те, що останні перебували у технічно справному стані.

Як встановлено судом, у жовтні місяці 2018 року на станції Сартана Донецької залізниці було виявлено пошкодження (розукомплектування) вагонів позивача, які полягали у відсутності головної та/або магістральної частини повітророзподільника.

Відповідно до п.6.2.7 Інструкції з експлуатації гальм рухомого складу на залізницях України, затверджена наказом Укрзалізниці №264-Ц від 28.10.1997 (зі змінами та доповненнями згідно наказом №312-Ц від 07.06.2001) забороняється ставити в состав поїзда вагони, гальмівне обладнання яких має хоча б одну з наступних несправностей: несправні повітророзподільники, електроповітророзподільники, електричний ланцюг ЕПГ (у пасажирському поїзді), авторежим, кінцевий або роз'єднувальний кран, випускний клапан, гальмівний циліндр, резервуар, робоча камера.

Згідно п.6.2.1 зазначеної Інструкції при технічному обслуговуванні вагонів слід перевіряти дію автогальм на чутливість до гальмування і відпускання. Повітророзподільники й електроповітророзподільники, що працюють незадовільно, замінити справними.

Таким чином, відсутність головної та/або магістральної частини повітророзподільника є саме пошкодженням вагону, а їх несправність є забороною для поставлення такого вагону в состав потягу.

За фактом встановлення відсутності вищезазначених деталей, вагони власності (оренди) Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" були направлені на технічне обслуговування, про що свідчать оформлені повідомлення форми ВУ-23М.

Відповідно до п.4.6 Правил обслуговування залізничних під'їзних колій, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №875/5096 обов'язок охорони вагонів і вантажів на під'їзній колії покладається на підприємство. Якщо під'їзна колія обслуговується локомотивом залізниці, то охорону вагонів і вантажів до моменту фактичної подачі вагонів і з моменту збирання вагонів з під'їзної колії організовує залізниця.

Згідно з п.п.20, 21 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за №165/3458 пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці. Ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування.

На виконання вищезазначених Правил, у зв'язку з розукомплектуванням вагонів №61299780, №62062674, №56023831, №61190369, №53606539, №61298881, №61298675, №53170007, №56227002, №56041049, №56944077, №62110754, №56330806, №59675918, №55337471, №60418266, №50054899, №50061498, №55335624, №56869746, №53188421, №63246052, їх було відправлено до структурного підрозділу "Волноваське вагонне депо" регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Укрзалізниця" для проведення ремонтних робіт, що підтверджується повідомленнями про приймання вантажних вагонів форми ВУ-36М.

Судом встановлено, що для ремонту пошкоджених вагонів позивачем було придбано та передано структурному підрозділу "Волноваське вагонне депо" регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Укрзалізниця" необхідні деталі на загальну суму 137 264, 97 грн., а також здійснено оплату технічного обслуговування на суму 32 194, 50 грн.

Відповідно до п.22 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за №165/3458, сума збитків за пошкодження вагона складається з: витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 15.11.1999 №551, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.1999 за №828/4121, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування; вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин; витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків; плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням (додаток 9), визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з п.14 цих Правил.

З наявних у матеріалах справи договорів поставки, специфікацій до них, договору на технічне обслуговування власних вантажних вагонів з відчепленням №Дон/В-18041/НЮ від 10.01.2018, договору про надання послуг №08890/ЦТЛ-2018 від 12.02.2018 та платіжних доручень позивача вбачається, що останнім було придбано та оплачено вартість необхідних запасних частин для ремонту розукомплектованих вагонів на загальну суму 137 264,97 грн., а також оплачено технічне обслуговування пошкоджених вагонів (встановлення деталей на вагони) на суму 32 194, 50 грн. та понесено витрати на транспортування вагонів до місця ремонту у розмірі 2 231, 28 грн.

Отже загальна сума витрат понесених позивачем на ремонт та транспортування розукомплектованих вагонів склала 171 690, 75 грн.

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Стаття 224 Господарського кодексу України зобов'язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов'язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов'язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

Вимогами ст.22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у разі порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються, як втрата, яку особа отримала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б його право не було порушено (упущена вигода).

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Проте, позивачу потрібно довести суду факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов'язань та причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань та заподіяними збитками.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов'язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Суд зазначає, що саме на позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до ч ч.1, 2 ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Як зазначено у п.11 оглядового листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства" від 29.11.2007 №01-8/91, порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу", і якими залізниця не має права розпоряджатись на свій розсуд, як вона розпоряджається вагонами загального парку залізниць, а зобов'язана доставити ці власні порожні вагони на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній.

Відповідно до ст.924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не зміг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею ст.23 Закону України "Про залізничний транспорт" встановлено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

За приписами п.110 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Відповідно до п.114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було зниженого його вартість.

Згідно з п.2 ст.126 Статуту за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної бездіяльності відповідача, що виявилась у незабезпеченні збереженості (схоронності) належного позивачу майна (вагонів), завданої шкоди - пошкодження складових частин вагонів, та причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою. При цьому, відповідачем в свою чергу не доведено суду належними та допустимими доказами, що пошкодження вагонів під час їх перевезення залізницею сталось не з його вини.

Дослідивши усі обставини та надавши оцінку зібраним у справі доказам в їх сукупності, врахувавши принцип диспозитивності та змагальності, суд дійшов висновку, що оскільки при перевезенні належних (орендованих) позивачу вагонів залізницею не було дотримано вимог щодо їх збереження (схоронності), Товариством з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" були понесені витрати на оплату вартості ремонту з урахуванням вартості замінених деталей та витрати на транспортування вагонів до місця ремонту на загальну суму 171 690, 75 грн., покладення відповідальності на відповідача за заподіяні позивачу збитки є правомірним та справедливим, а тому позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" про стягнення збитків є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі на суму 171 690, 75 грн.

Згідно з п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про задоволення позовних вимог, судовий збір за розгляд даної справи в розмірі 2 575, 36 грн. покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст.129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Лемтранс» про стягнення 171 690, 75 грн. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд.5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" (03150, м. Київ, вул. Антоновича, 46-46а, ідентифікаційний код 30600592) збитки у розмірі 171 690 (сто сімдесят одна тисяча шістсот дев'яносто) грн. 75 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 575 (дві тисячі п'ятсот сімдесят п'ять) грн. 36 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Відповідно до ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Відповідно до ч.1 ст.256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Згідно з п.п.17.5. п.17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 24.05.2019 року.

Суддя М.Є.Літвінова