УХВАЛА

17 травня 2019 року

м. Київ

Справа № 904/2139/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Сухового В.Г. - головуючого, Берднік І.С., Міщенка І.С.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Кам`янської міської ради Дніпропетровської області на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 30.01.2019 (головуючий суддя Кузнецов В.О., судді Вечірко І.О., Березкіна О.В.) у справі № 904/2139/18

за позовом Кам`янської міської ради Дніпропетровської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автомагістраль-Південь"

про стягнення 567 483,40 грн,

ВСТАНОВИВ:

19.03.2019 Кам`янська міська рада Дніпропетровської області подала безпосередньо до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 30.01.2019 у справі № 904/2139/18.

Ухвалою Верховного Суду від 08.04.2019 касаційну скаргу Кам`янської міської ради залишено без руху з підстав, що касаційна скарга подана з пропуском встановленого процесуального строку на касаційне оскарження без клопотання про його відновлення, а також відсутності в матеріалах касаційної скарги документу на підтвердження сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі та доказів отримання копії оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції.

Вказаною ухвалою Кам`янській міській раді надано строк, тривалістю 10 днів з дня вручення копії цієї ухвали, для усунення недоліків касаційної скарги, а саме, для можливості надання клопотання (заяви) про поновлення строку на касаційне оскарження з доданням відповідних доказів (копія конверта, довідка органу зв`язку тощо) та документу на підтвердження сплати судового збору встановлених законом порядку і розмірі.

Ухвалу суду від 08.04.2019 отримано Кам`янською міською радою - 15.04.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

25.04.2019 на адресу суду Кам`янською міською радою направлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження з додатками та платіжним дорученням № 256 від 25.03.2019 про сплату судового збору в розмірі 17 024,52 грн.

Згідно з інформацією у виписці про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, кошти у сумі 17 024,52 грн, сплачені відповідно до квитанції № 256 від 25.03.2019 - зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України.

Отже, скаржником усунуто недоліки касаційної скарги в частині надання документу на підтвердження сплати судового збору встановлених законом порядку і розмірі.

Клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження обґрунтоване тим, що причини пропуску строку на подання касаційної скарги полягає в значному обсязі роботи посадових осіб юридичного відділу департаменту, в якому фактично працює дві посадові особи, що негативно впливає на своєчасність та повноту виконання завдань, поставлених на юридичний відділ.

На підтвердження вказаних доводів, скаржник до матеріалів клопотання додав довідку щодо чисельності юридичного відділу департаменту, довідку обліково-фінансового відділу міської ради та витяг з журналу вхідної кореспонденції Департаменту за лютий - березень 2019 року.

З огляду на викладене, скаржник посилаючись на приписи частини 3 статті 288 процесуального кодексу України просить суд поновити пропущений строк на касаційне оскарження постанови Центрального апеляційного господарського суду від 30.01.2019 у справі № 904/2139/18.

Розглянувши клопотання про поновлення процесуального строку на подання касаційної скарги, колегія суддів зазначає таке.

За приписами частини 1 статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Зі змісту наведеної правової норми вбачається, що законодавець не передбачив обов`язок суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він поновленню.

Таким чином, для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню зі скаргою на судове рішення, у зв`язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки, в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.

Колегія суддів вважає, що підстави, наведені в обґрунтування причин пропуску строку на касаційне оскарження є неповажними, оскільки наведені скаржником доводи щодо пропуску строку на касаційне оскарження зводяться до внутрішньої організації роботи самого скаржника, які також не може бути розцінено судом, як поважні причини для поновлення строку на касаційне оскарження.

Крім того, посилаючись на отримання копії оскаржуваної постанови 01.03.2019, скаржник повинен був надати суду належні та допустимі докази отримання оскаржуваного судового рішенням, (статті 76 і 77 ГПК України), що надавало б йому право на таке поновлення у відповідності до частини 2 статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Виходячи з приписів частин 1 та 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Скаржником не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження дати отримання копії оскаржуваного рішення, зокрема копії конверта, роздруківки з сайту "Укрпошта".

Доданий до клопотання витяг з журналу вхідної кореспонденції Департаменту за лютий - березень 2019 року є внутрішнім документом скаржника, а тому не може вважатися допустимим доказом та не змінює встановлений законом початок перебігу строку на касаційне оскарження.

Отже, скаржником не доведено обставин, які надавали б йому право на поновлення строку, а підстав для поновлення пропущеного процесуального строку у даному випадку з своєї ініціативи суд не вбачає, тому відмовляє у задоволенні клопотання з наведених у ньому підстав.

Пунктом 4 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані судом неповажними.

З урахуванням наведеного, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі № 904/2139/18 за касаційною скаргою Кам`янської міської ради Дніпропетровської області на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 30.01.2019 на підставі пункту 4 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, оскільки наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані судом неповажними.

Крім того, за приписами пункту 1 частини 2 статті 293 Господарського процесуального кодексу України у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд вже викладав у своїй постанові висновок щодо питання правильного застосування норми права, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Зі змісту оскарженої постанови вбачається, що судом апеляційної інстанції переглянуто рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.07.2018 відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, який викладено у постановах від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц та від 20.09.2018 у справі № 925/230/17.

Доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, не спростовують висновків апеляційного господарського суду та не викликають сумнівів щодо правомірності застосування норм права у даній справі.

Отже, враховуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду викладених у постановах від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц та від 20.09.2018 у справі № 925/230/17 щодо правильного застосування норм права у подібних правовідносинах та те, що суд апеляційної інстанції здійснив перегляд рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.07.2018 відповідно до таких правових висновків, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 904/2139/18 за касаційною скаргою Кам`янської міської ради Дніпропетровської області на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 30.01.2019 на підставі пункту 1 частини 2 статті 293 Господарського процесуального кодексу України.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоби виключити ризик свавілля.

На думку Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей ang=UK style='tag3:14.0pt;tag2:"Roboto Condensed Light"; background:white'>(див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справах «C.G. та інші проти Болгарії» [«C. G. and Others v. Bulgaria», заява №1365/07, 24 April 2008, § 39), «Олександр Волков проти України» («Oleksandr Volkov v. Ukraine», заява № 21722/11, § 170e='tag3:14.0pt;tag2:"Roboto Condensed Light"; background:white'>)].

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справах «Кантоні проти Франції» від 11 листопада 1996 року [«Cantoni v. France», заява № 17862/91, § 31-32), «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року («Vyerentsov v. Ukraine», заява «№ 20372/11, § 65)]

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави. Тим самим Верховний Суд за допомогою загальної правозастосовчої діяльності дозволяє досягнути індивідуального блага.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 236 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Таким чином, призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява № 21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

В контексті викладеного Суд вважає за необхідне зазначити, що Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Керуючись статтями 234, 293 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 904/2139/18 за касаційною скаргою Кам`янської міської ради Дніпропетровської області на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 30.01.2019 у вказаній справі.

2. Скаржнику надіслати копію даної ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами, в тому числі оригінал платіжного доручення № 256 від 25.03.2019 на суму 17 024,52 грн, а іншим учасникам справи - копію ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Суховий В.Г.

Судді Берднік І.С.

Міщенко І.С.