СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2019 р. Справа №905/1885/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Дучал Н.М., суддя Россолов В.В.,

при секретарі Довбиш А.Ю.,

за участю представників:

позивача не з`явився;

відповідача Литвиненко В.І., свідоцтво №2519 від 30.03.2007 року, довіреність від 05.03.2018 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, (вх.№750Д/1-40) на рішення Господарського суду Донецької області від 13.02.2019 року по справі №905/1885/18,

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ,

до Комунального виробничого підприємства «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради, м.Краматорськ, Донецька область,

про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом до Комунального виробничого підприємства «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради про стягнення пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних за неналежне виконання грошового зобов`язання у загальному розмірі 558356,64 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №4905/1617-БО-6 від 09.11.2016 року купівлі-продажу природного газу в частині проведення своєчасної оплати товару, що стало підставою для нарахування пені, 3% річних та інфляційних збитків.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 13.02.2019 року у справі №905/1885/18 (повний текст складено 18.02.2019 року, суддя Зекунов Е.В.) позов задоволено частково.

Стягнуто з Комунального виробничого підприємства «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради на користь Публічного акціонерного товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» заборгованість у розмірі 295640,55 грн., з яких: 3% річних у розмірі 62172,37 грн., інфляційні втрати у розмірі 233468,18 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 4434,63 грн.

Розстрочено виконання рішення суду від 13.02.2019 року у справі №905/1885/18 на 12 місяців за наступним графіком: до 13.03.2019 24636,74 грн., до 13.04.2019 24636,71 грн., до 13.05.2019 24636,71 грн., до 13.06.2019 24636,71 грн., до 13.07.2019 24636,71 грн., до 13.08.2019 24636,71 грн., до 13.09.2019 24636,71 грн., до 13.10.2019 24636,71 грн., до 13.11.2019 24636,71 грн., до 13.12.2019 24636,71 грн., до 13.01.2020 24636,71 грн., до 13.02.2020 24636,71 грн.

У решті позовних вимог відмовлено.

Позивач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить:

- скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 13.02.2019 року в частині відмови у стягненні пені в сумі 261316,06 грн., а також в частині надання відповідачу розстрочки виконання рішення суду;

- прийняти в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги щодо стягнення пені в сумі 261316,06 грн. задовольнити;

- у надані відповідачу розстрочки виконання рішення суду від 13.02.2019 року у справі №905/1885/18 відмовити;

- відшкодувати за рахунок відповідача понесені позивачем судові витрати за подання скарги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, неправильно застосував норми ст.2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси», пункт 27 ст.1 Закону України «Про ринок природного газу», ст.1 Закону України «Про електроенергетику». Апелянт вважає, що суд безпідставно наділив позивача статусом «енергопостачальної компанії», оскільки він є постачальником природного газу, а тому норми вищевказаного закону не можуть бути застосовані до нього.

Також, апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, відповідачем не надано належних та допустимих доказів винятковості обставин, з якими законодавець пов`язує можливість розстрочення виконання судового рішення.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.03.2019 року відкрито апеляційне провадження за скаргою позивача на рішення Господарського суду Донецької області від 13.02.2019 року по справі №905/1885/18; встановлено строк на протязі якого учасники справи мають право подати до суду відзиви, клопотання та документи в обґрунтування своєї позиції по справі та призначено справу до розгляду в судове засідання.

28.03.2019 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№3178), в якому зазначає, що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та законним, прийнятим при об`єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у зв`язку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою суду від 17.04.2019 року з метою дотримання принципів судочинства в господарському процесі, а також забезпечення повного та всебічного розгляду справи по суті, задоволено клопотання відповідача та відкладено розгляд справи на іншу дату.

Вказана ухвала була направлена сторонам рекомендованими листами 18.04.2019 року за адресами, зазначеними в апеляційній скарзі і отримана позивачем - 22.04.2019 року та відповідачем 24.04.2019 року, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, які долучено до матеріалів справи. Однак, позивач у судове засідання не з`явився, про причини не з`явлення суд не повідомив.

Відповідно до ч.12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.05.2019 року, у зв`язку із відпусткою судді Гетьмана Р.А., проведено повторний розподіл справи №905/1885/18 та сформовано новий склад колегії суддів для розгляду справи, а саме: головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Дучал Н.М., суддя Россолов В.В.

У судовому засіданні 13.05.2019 року представник відповідача проти позиції апелянта заперечував з підстав викладених у відзиві.

Відповідно до ч.1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представника позивача та другого відповідача, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

13.02.2019 року Господарським судом Донецької області прийнято оскаржуване рішення, яким, встановлено, що між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Комунальним виробничим підприємством «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради укладено договір купівлі-продажу природного газу №4905/1617-БО-6, за умовами якого продавець зобов`язався передати у власність покупцю у 2016-2017 року природний газ, ввезений на митну територію України, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору (пункт 1.1 договору).

Апелянт оскаржує судове рішення, зокрема, лише в частині відмови заявленої позивачем до стягнення пені у розмірі 261316,06 грн.

Господарським судом встановлено, що у зв`язку з порушенням споживачем строків оплати газу, передбачених договором, позивач нарахував пеню у розмірі 261316,06 грн. у відповідності до пункту 7.2 договору, яким передбачена сплата пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, які заявлені до стягнення.

Матеріали справи свідчать, що відповідач не заперечував у суді першої інстанції несвоєчасне проведення розрахунків за грошовими зобов`язаннями, що є порушенням умов договору купівлі-продажу природного газу №4905/1617-БО-6.

Відповідно до статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько - правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. За приписами статті 230 цього ж Кодексу штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Місцевим господарським судом відмовлено у стягнення пені з посиланням на положення Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» (далі Закон).

Статтею 1 Закону визначено, що метою цього Закону є встановлення додаткових гарантій щодо захисту житлових та майнових прав громадян, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадян, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція. До 31 грудня 2015 року цим громадянам має бути погашена заборгованість із виплат заробітної плати, стипендій, пенсій, що утворилася внаслідок проведення антитерористичної операції, а також встановлено додаткові гарантії захисту житлових та майнових прав громадян, звільнених на підставі зазначених обставин, до моменту їх працевлаштування, за умови отримання ними статусу зареєстрованого безробітного.

Згідно із статтею 2 Закону встановлено мораторій на час, визначений у статті 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 року №747 «Про визначення гарантованих постачальників природного газу» встановлено, що гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.

У пункті 5 статуту Компанії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 року №747 (у редакції, яка діяла на момент прийняття Закону) встановлено, що метою діяльності Компанії є сприяння структурній перебудові нафтової, газової та нафтопереробної галузей, підвищення рівня енергетичної безпеки держави, забезпечення ефективного функціонування та розвитку нафтового комплексу, більш повного задоволення потреб промислових і побутових споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах і отримання прибутку.

Відповідно до п.6 статуту ПАТ «НАК «Нафтогаз України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 року №747 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 02.10.2013 року №724), предметом діяльності компанії є, зокрема: видобування нафти і природного газу; постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за нерегульованим тарифом; постачання природного газу за регульованим тарифом; постачання нафти, скрапленого газу та газового конденсату; організація виробництва та постачання теплової енергії.

Законом України «Про енергозбереження» визначено, що: «енергозбереження» - це діяльність (організаційна, наукова, практична, інформаційна), яка спрямована на раціональне використання та економне витрачання первинної та перетвореної енергії і природних енергетичних ресурсів в національному господарстві і яка реалізується з використанням технічних, економічних та правових методів; «паливно-енергетичні ресурси» - це сукупність всіх природних і перетворених видів палива та енергії, які використовуються в національному господарстві.

Відповідно до пункту 1.5 статті 1 Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу» енергоносії - це кам`яне і буре вугілля, торф, інші види первинного твердого палива, кам`яновугільні брикети, інші види вторинного твердого палива, буровугільні і торф`яні брикети, газ нафтопереробки, нафтопродукти, природний газ, природні енергетичні ресурси (ядерна, гідравлічна та геотермальна енергія, інші природні ресурси), електрична і теплова енергія.

Тобто природний газ як матеріальний об`єкт, різновид палива, в якому зосереджена енергія, придатна для практичного використання, є одним з видів енергетичних ресурсів.

З урахуванням наведеного, в силу приписів чинного законодавства позивач (Компанія) є енергопостачальною компанією в розумінні статті 2 Закону.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, чинній на момент прийняття Закону) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо; пункт 1 частини першої статті 13 названого Закону в зазначеній редакції).

Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Колегія суддів апеляційної інстанції відзначає, що відповідач відповідно до своєї господарської діяльності є виробником теплової енергії, транспортує і постачає теплову енергію на потреби виробництва і для централізованого опалення підприємств, установ, організацій та житлового фонду м.Краматорська. Вказане підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також копіями відповідних ліцензій НКРЕКП, які наявні в матеріалах справи.

Тобто, враховуючи наведене, а також предмет договору, згідно з яким газ, що продається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ), відповідач у даних правовідносинах є виконавцем/виробником комунальних послуг з постачання теплової енергії.

При цьому, відповідач здійснює свою господарську діяльність у м. Краматорськ Донецької області (як у спірний період, так і на теперішній час), яке входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.12.2015 року №1275-р.

Таким чином, встановивши, що позивач є енергопостачальною організацією, а відповідач є виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг на території, де проводилася в спірний період часу антитерористична операція, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо поширення на спірні правовідносини, пов`язані із стягненням пені, мораторію, встановленого частиною другою статті 2 Закону.

Крім того, наведені положення Закону поширюються на правовідносини між енергопостачальними компаніями і виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг і не містять обмежень щодо виду енергетичних ресурсів.

Тотожна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду по справі №905/3272/16 від 10.05.2018 року та у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду по справі №913/66/18 від 18.01.2019 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, встановивши усі фактичні обставини справи та надавши оцінку наявним у матеріалах справи доказам, дійшов правомірного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення пені.

Щодо надання розстрочки виконання рішення суду, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Системний аналіз чинного законодавства свідчить, що підставою для розстрочення, можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Надання заявнику відстрочки або розстрочки виконання рішення є правом господарського суду, при цьому, закон не обмежує це право точним переліком господарських спорів або обставин, за яких суд має право надання відстрочки, проте визначальним фактором при наданні відстрочки та/або розстрочки є винятковість цих випадків та їх об`єктивний вплив на виконання судового рішення.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, проте суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини на власний розсуд і визначальним фактором при наданні відстрочки є винятковість цих обставин та їх об`єктивний вплив на виконання судового рішення.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

В обґрунтування заяви про надання розстрочки виконання рішення відповідач посилався на збитковість підприємства, обмеженість матеріальних ресурсів, а також на те, що обставини, які спричинили виникнення заборгованості перед позивачем зумовлені наявною дебіторською заборгованістю споживачів.

Предметом діяльності відповідача є надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання усім категоріям споживачів м.Краматорська Донецької області.

За змістом бухгалтерської довідки №15-02/1260 від 08.11.2018 року Комунального виробничого підприємства «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради дебіторська заборгованість за надані послуги теплопостачання по КВП «Краматорська тепломережа» Краматорської міської ради станом на 01.10.2018 року складає 43111,1 тис. грн., в т.ч. населення 37425,4 тис. грн., пільги 166,3 тис. грн., субсидії 5370,9 тис. грн., інші споживачі 148,5 тис. грн.

Враховуючи специфіку виробництва відповідача, вбачається, що всі фінансові надходження підприємство отримує в опалювальний період у вигляді оплати від споживачів.

При цьому, відповідач є підприємством, що надає комунальні послуги за регульованим тарифом, який не вправі встановлювати самостійно і який не відшкодовує собівартість теплової енергії на сто відсотків, внаслідок чого підприємство несе прямі збитки через не покриття різниці в тарифах.

Також відповідно до копії наявного в матеріалах справи наказу №50 від 29.03.2018 року, з 1 червня 2018 року по 30 вересня 2018 року, у зв`язку з важким економічним станом відповідача, закінченням опалювального сезону та з метою економії коштів останнім введено режим неповного робочого часу.

З наявних у матеріалах справи документів вбачається, що основними споживачами природного газу, що постачається відповідачем, є установи і організації, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, підприємство постійно працює по збитковим тарифам та знаходиться у важкому фінансовому становищі, із зазнанням значних збитків, у тому числі внаслідок проведення антитерористичної операції у Донецькій області.

Вирішуючи питання про розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи. При цьому, надання розстрочення не звільняє від виконання судового рішення і спрямоване на зменшення негативних наслідків для боржника при одночасному досягненні інтересу для кредитора, оскільки сприяє в повному обсязі виконанню судового рішення.

Місцевий господарський суд приймаючи оскаржуване рішення прийняв до уваги обставини, які ускладнюють одночасне виконання судового рішення загроза банкрутства одного з базових підприємств з централізованого теплопостачання і можливі у зв`язку з цим негативні наслідки для споживачів житлово-комунальних послуг.

Колегія суддів вважає, що розстрочення виконання рішення для боржника в даному випадку не є інструментом ухилення від виконання рішення, боржник лише намагається через існування певних обставин, які таке одночасне виконання ускладнюють, забезпечити повне виконання рішення та остаточне погашення заборгованості перед стягувачем.

У цій справі розстрочення виконання рішення суду здійснюється з метою недопущення погіршення економічної ситуації боржника, а також з метою недопущення невиконання рішення суду на користь кредитора. Тобто, справедливий баланс інтересів сторін у цій справі дотриманий.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 року «Чижів проти України» зазначено, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції.

Отже, необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочення виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, дослідження та оцінювання не тільки доводів боржника, а й заперечення кредитора.

При цьому, необхідно враховувати можливі негативні наслідки не тільки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але й необхідно врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Оцінивши як доводи боржника, так і доводи кредитора, враховуючи фінансовий стан обох сторін, суд першої інстанції дійшов правомірного та обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, про задоволення заяви і надання розстрочення виконання рішення суду і це не порушує принципу збалансованості інтересів сторін. Крім того, колегія суддів враховую пояснення відповідача, що наразі вже сформовано відповідні запити і направлено їх до казначейської служби на перерахування коштів згідно визначеного графіка розстрочення, однак перерахування коштів не здійснюється у зв`язку із оскарженням судового рішення. Тобто, відповідачем вчиняються дії направлені на погашення заборгованості. Також колегія суддів враховує і те, що сума основного боргу відсутня і предметом позову у даній справі є стягнення 3% річних та інфляційних втрат, а саме коштів які є фактично додатковим надходженням (прибутком) для ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв`язку з чим апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення Господарського суду Донецької області від 13.02.2019 року по справі №905/1885/18 має бути залишене без змін.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати апелянта по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись статтями 13, 74, 76-79, 129, 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284, 331 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 13.02.2019 року по справі №905/1885/18 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 16 травня 2019 року.

Головуючий суддя В.С. Хачатрян

Суддя Н.М. Дучал

Суддя В.В. Россолов