ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2019 Справа № 917/244/19

за позовною заявою Приватного підприємства "Інтеб-Пласт", 39631, м.Кременчук, пров.Героїв Бреста, буд.52, ідент. код 36805047

до Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", 36039, м.Полтава, вул.В.Чорновола, 22А, ідент. код 32017261

про стягнення 895028, 38 грн.

Суддя Іванко Лідія Андріївна

Секретар судового засідання Ісенко М.В.

Представники:

від позивача:Москаленко І.О., посв.№ 1796 від 25.07.2017 року

від відповідача: Глазкова С.О., посв.№ 1315 від 26.08.2016 року

Приватне підприємство "Інтеб-Пласт" звернулося до господарського суду Полтавської області з позовом до Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення з останнього 830333,77 грн. основного боргу за Договором поставки № 01/03-18 від 01.03.2018 року, 2349,84 грн. пені, 19314 - 3% річних, 43030,77 грн. - інфляційних.

Позивач в обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідач не виконав свої договірні зобов`язання з оплати поставленого Товару, внаслідок чого виникла заборгованість, яка до цього часу не погашена.

Відповідач подав відзив (вх.№ 2512 від 13.03.2019 року) на позовну заяву, в якому визнає наявність заборгованості перед позивачем за поставлені товари в розмірі 830333,77 грн.

Позовні вимоги в частині стягнення 3% річних на суму 19314,00 грн. та 43030,77 грн. інфляційних вважає незаконними та необгрунтованими, посилаючись на умови укладеного сторонами Договору поставки № 01/03-18 від 01.03.2018 року, зокрема, на п.7.3.8 Договору, яким передбачено, що неустойка, встановлена даним Договором для покупця є виключною та п.7.3.10 Договору, згідно якого загальний розмір відповідальності покупця за цим Договором не може перевищувати 1% від загальної вартості порушених зобов"язань замовника.

29.03.2019 року від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив (вх.№ 3196), в якому останній не погоджується з запереченнями відповідача та, посилаючись на п.4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов"язань" зазначає, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідач заперечує арументи, викладені позивачем у відповіді на відзив (заперечення вх.№ 3613 від 09.04.2019 року).

У даній справі були вчинені наступні процесуальні дії.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.02.2019 року даний позов був переданий на розгляд судді Геті Н.Г.

Згідно розпорядження від 12.02.2019р. № 71 про призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ та витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.02.2019р. справа передана на розгляд судді Іванко Л.А.

За даним позовом ухвалою Господарського суду Полтавської області 19.02.2019 відкрито провадження у справі № 917/244/19, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання на 19.03.2019 року, та встановлено сторонами строки для подання заяв по суті справи.

Ухвалою суду від 19.03.2019 року підготовче засідання відкладено на 09.04.2019 року.

09.04.2019 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 07.05.2019 року.

В судовому засіданні 07.05.2019р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши всі наявні у справі докази та письмові пояснення, суд встановив наступне.

01.03.2018 року між Приватним підприємством «Інтеб-Пласт» (постачальник, позивач) та Дочірнім підприємством «Полтавський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (покупець, відповідач) укладено договір поставки № 01/03-18 (надалі-Договір), відповідно до п. 1.1 якого, Постачальник зобов"язався поставляти та передавати у власність покупця, а покупець - прийняти і оплатити товар (дизпаливо 36 000,0 л).

Ціна за одиницю товару: дизпаливо 27,60 грн./л з ПДВ (п.3.5 Договору).

Згідно п.4.1 Договору розрахунки за поставлений товар проводяться після отримання від постачальника рахунку на оплату товару і передачі документів, зазначених п.4.2 Договору або поетапної оплати покупцем поставлених товарів відповідно до додаткової домовленості сторін.

Сторони свідчать, що покупець зобов"язується розрахуватись з постачальником за отриманий товар протягом 60 днів з моменту отримання від постачальника товару (п.4.3 Договору).

Згідно п.5.4 Договору датою передачі товару від постачальника покупцю, вважається дата підписання товаро-транспортної накладної або видаткової накладної на товар.

У разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов"язань за Договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим Договором (п.7.1).

На виконання господарсько-договірних зобов"язань позивач передав у власність відповідача товар (дизпаливо) на загальну суму 830333,77 грн., що підтверджується видатковою накладною № 1 від 02.03.2018 р., підписаною сторонами та скріпленою печатками підприємств.

Позивачем виставлено відповідачу рахунок № 02/03 від 02.03.2018 року на суму 830333,77 грн., який всупереч умовам Договору відповідач не оплатив.

Станом на 08.02.2019 року за відповідачем рахується заборгованість за Договором поставки № 01/03-18 від 01.03.2018 року в розмірі 830333,77 грн., що підтверджується відповідачем у відзиві на позовну заяву (вх.№ 2512 від 13.03.2019 року).

Таким чином, оскільки відповідач свої зобов"язання за Договором в частині своєчасного розрахунку за поставлений товар не виконав, позивач звернувся до суду за захстом своїх порушених прав та законних інтересів. При цьому, просить стягнути з відповідача 895028,38 грн., з яких: 830333,77 грн. сума основного боргу, 2349,84 грн. пеня, нарахована відповідно до п. 7.3.7 Договору, 19314,00 грн. - 3% річних та 43030,77 грн. інфляційні нарахування, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

За ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зазначені положення викладені і в ст.193 Господарського кодексу України.

Статтею 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договори купівлі-продажу.

Згідно ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором не встановлено інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

В порушення своїх зобов`язань за Договором оплата товару в сумі 830333,77 грн. відповідачем не здійснена.

Відповідно до ст.ст.13, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказів в спростування вищевикладеного відповідач суду не надав.

Отже, позовні вимоги про стягнення 830333,77 грн. основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

За ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 7.3.7 Договору, в разі порушення строків оплати товару, покупець на вимогу постачальника зобов"язаний сплатити останньому пеню в розмірі 0,001% від суми боргу за кожен день прострочення та штраф в розмірі 0,0001% від суми боргу (сплачується одноразово).

Так, посилаючись на невиконання відповідачем своїх зобов"язань за Договором, згідно п.7.3.7 Договору позивачем заявлено до стягнення 2349,84 грн. пені за період з 01.05.2018 року по 08.02.2019 року (283 дні) (а.с.14).

Правильність розрахунку пені перевірено судом. При цьому, встановлено, що позивачем не враховано положення ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, згідно яких нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, за розрахунком суду позовні вимоги про стягнення пені слід задовольнити частково, на суму 1519,51 грн. (183 дні).

В іншій частині у стягненні пені по цим вимогам слід відмовити за їх безпідставністю.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 19314,00 грн. за період з 01.05.2018 року по 08.02.2019 року та інфляційні за період з 01.05.2018 року по 08.02.2019 року в сумі 43030,77 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов"язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом вказаної правової норми нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов"язання, не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Вищенаведене спростовує твердження відповідача про безпідставність нарахування 3 % річних та інфляційних втрат.

Судом встановлено, що відповідач не виконав грошове зобов`язання у строк, визначений укладеним між сторонами Договором, що, водночас, визнається останнім у поданому до суду відзиві на позовну заяву.

Таким чином, оскільки відповідач не виконав своє грошове зобов`язання у строк, встановлений договором, заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 19314,00 грн. та інфляційних втрат у розмірі 43030,77 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, за розрахунком позивача, який за перерахунком суду є арифметично вірним.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ПП "Інтеб-Пласт".

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст. 129, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (36039, м.Полтава, вул.В.Чорновола, 22А, ідент. код 32017261) на користь Приватного підприємства "Інтеб-Пласт" (39631, м.Кременчук, пров.Героїв Бреста, буд.52, ідент. код 36805047) 830333,77 грн. основного боргу, 1519,51 грн. пені, 19314,00 грн. 3% річних, 43030,77 грн. інфляційних, 13412,97 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 15.05.2019 року

Суддя Іванко Л.А.