РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.05.2019Справа № 910/2323/19
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиторське підприємство "Вертикаль" до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 64511,56 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указану позовну заяву про стягнення суми штрафу у зв`язку з несвоєчасною подачею та доставкою відповідачем вагонів усупереч умовам договору № 07244/ЦТЛ-2018 від 07.02.2018.

Відповідач вимоги позову відхиляє, оскільки на його думку по частині вагонів відсутня вина у затримці з боку Відповідача, так як з вини Позивача були затримки вагонів на станції призначення в очікування подачі під вантажні операції, і також Позивачем було необґрунтовано не взято до уваги обставини, що надають право залізниці на збільшення терміну доставки, і те, що у частині вагонів були несправності, які заважали їх вчасній доставці.

Крім того, Відповідач просив суд зменшити розмір штрафу, а Позивач проти зменшення суми штрафу заперечував.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

07.02.2018 між Відповідачем, як Перевізником, та Позивачем, як Замовником, було укладено Договір №07244/ЦТЛ-2018 (далі - Договір) на здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах Перевізника, вагонах залізниць та інших держав та/або вагонах Замовника і проведення розрахунків за ці послуги.

Надання послуг за цим Договором може підтверджуватись залізничною накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю та іншими документами (п. 1.3. Договору).

Згідно з п. 5.1 Договору, сторони несуть відповідальність за невиконання плану перевезень згідно із Статутом залізниць України.

Договір вступає в силу з моменту одностороннього підписання Замовником договору в електронному вигляді з накладенням ЕЦП в АС "Месплан" або АС "Клієнт УЗ", або вчинення Замовником будь - якої дії на виконання умов цього договору і діє з 20.02.2018 до 31.12.2018 (п. 12.1. Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, з 09.09.2018 по 26.09.2018 включно Відповідачем на адресу Позивача було здійснено доставку порожніх вагонів, що оформлено залізничними накладними №№ 42022020, 41984352, 42021659, 42060913, 42060921, 42060954, 42060970, 42061077, 42061085, 42041475, 42041483, 42041533, 42041541, 42020776, 42010710, 42010728, 41999764, 41983966, 41983974, 42010736, 42010744, 42010868, 41999772, 41999780, 41986902, 42110072, 42211508, 42211524, 42211540, 42211516, 42213595, 42199216, 42120188, 42199943, 42188045, 42188086, 42188102, 42188110, 42188144, 42188169, 42188177, 42188078, 42188094, 42188128, 42188151, 42211607, 42211482, 42211557, 42211581, 42211573, 42211466, 42211474, 42199208, 42199307, 42199232, 42199281, 42199323, 42188052, 42188060, 42188136, 42211565, 42223370, 42223404, 42223412, 42229815, 42194423, 42194407, 42194415, 42194399, 42366211, 42366252, 42366260, 42366278, 42353557, 42353581, 42353565, 42353573, 42353540, 42351437, 42351445, 39854302, 39854377, 39854294, 39854401, 39854385, 39854393, 42229807, 42440396, 42440404, 42341867, 39961933, 39961842, 39961826, 39961776, 39961818, 39961966, 39952411, 39952445, 39952403, 39952478, 39952460, 39952429, 33579368, 42238014 (надалі - Вагони).

Відповідно до ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Згідно зі ст. 307 ГК України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до Статуту залізниць України, затвердженого постановою КМУ №457 від 06.04.1998, накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Статтями 22, 23 Статуту залізниць України передбачено, що за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.

Відповідно до пункту 41 Статуту залізниць України, залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно з пунктами 1.1, 1.2. Правил обчислення термінів доставки вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 (із змінами та доповненнями, далі - Правила), термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Відповідно до підпункту 1.1.1. Правил (статті 41, 116 Статуту залізниць України) у разі перевезення вантажною швидкістю залізниці надається термін доставки вантажу: одна доба на кожні повні та неповні 320 км щодо маршрутних відправок, та одна доба на кожні повні та неповні 200 км щодо вагонних відправок.

Обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах. При прийманні від відправника вантажу до перевезення раніше дня, на який призначено навантаження, термін доставки обчислюється з 24-ї години того дня, на який призначено навантаження, про що в накладній робиться відмітка в графі "Навантаження призначено на ____число _____місяць" (п. 2.1. Правил).

Згідно з п. 2.4 наведених Правил, терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються, зокрема, на одну добу на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу.

Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції (п. 2.9 Правил).

Відповідно до п. 2.10 Правил, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно зі ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт", у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом залізниць України. Перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України.

Відповідно до пункту 116 Статуту залізниць України за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі:

10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби;

20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби;

30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув.

У інформаційному листі Вищого господарського суду України №01-06/420/2012 від 04.04.2012, за наслідком аналізу наведених вище норм законодавства, додатково зазначено, що нарахування штрафу за несвоєчасну доставку вантажу здійснюється в залежності від кількості повних прострочених діб, але не менш ніж двох діб. Встановлений статтею 116 Статуту штраф застосовується у разі прострочення доставки вантажу на дві доби (більше ніж на 48 годин), на три доби (більше ніж на 72 години) і на чотири доби (більше ніж на 96 годин). Якщо прострочення доставки вантажу допущено залізницею менш ніж на дві доби (не більше 48 годин), що обчислюється з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення, то підстави для нарахування передбаченої статтею 116 Статуту штрафу відсутні.

Згідно з п. 8 Правил видачі вантажів, оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної. Датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці або дата подачі вагона під вивантаження, якщо воно здійснюється одержувачем на місцях загального або незагального користування.

Як підтверджується календарними штемпелями на накладних, доданих до позовної заяви, вантаж Відповідачем доставлено позивачу з порушенням встановленого терміну доставки, визначеного ст. 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу.

При цьому, відхиляючи доводи Відповідача, що по 9 (дев`яти, згідно наведеного у відзиві переліку) з Вагонів відсутня вина у їх затримці з боку Відповідача, так як з вини Позивача були затримки вагонів на станції призначення в очікування подачі під вантажні операції, суд зазначає наступне.

Відповідно до абз. 2 п. 116 Статуту залізниць України, штраф за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не роз кредитує перевізні документи на вантаж, що прибув.

Разом з цим, предметом спору є стягнення штрафу за несвоєчасну доставку саме порожніх вагонів до пункту навантаження, а не штрафу за несвоєчасну доставку вантажів до станції визначення. При цьому, про вивезення вантажу зі станції призначення матеріали справи не свідчать, предметом позовних вимог Позивача не є, тому абз. 2 п. 116 Статуту залізниць України до даних правовідносин Позивача та Відповідача не застосовується.

Відповідно до абз. 5 п. 41 Статуту залізниць України, у разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, незалежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.

Разом з цим, як вбачається з залучених до справи доказів, вагони, по яким заперечує Відповідач, прибули на станцію призначення вже після закінчення встановленого терміну доставки, а саме 05.09.2018, 08.09.2018 та 12.09.2018, тому ці порожні вагони не можна вважати такими, які вчасно зоставлені Залізницею на станцію призначення, як це визначено абз. 5 п. 41 Статуту залізниць України.

Враховуючи наведене, Відповідач, як того вимагали приписи абз. 1 п. 116 Статуту залізниць України, не довів, що прострочення у доставці порожніх вагонів (тобто, перевезення вагонів від станції відправлення до станції призначення) сталося не з його вини, адже спірні вагони прибули на станцію призначення вже після закінчення встановленого для них терміну доставки. Тобто, закінчення терміну доставки цих вагонів відбулося під час самого процесу перевезення залізницею вагонів, а не на станції призначення, як помилково вказує Відповідач.

Також, відхиляючи заперечення Відповідача щодо збільшення терміну доставки з незалежних від Залізниці причин, суд зазначає, що відповідно до п. 2.9 Правил обчислення термінів доставки вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки та тривалість цієї затримки, повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції.

Але відмітки, які б відповідали п. 2.9 вказаних Правил, на доданих до позову залізничних накладних відсутні.

Щодо відміток у графі 49 накладних №№ 42223370, 42223404, 42223412, 42229815, 42194423, 42194407, 42194415, 42194399, 42351437, 42351445, 42229807, 33579368 (акти про збільшення терміну доставки до них), то вони є неналежними відмітками у розумінні п. 2.9 вказаних Правил, оскільки не містять причини затримки вагонів та очних строків затримки, а також складені залізницею в односторонньому порядку і Позивачу не надавалися (матеріали справи не містять доказів протилежного).

Крім того, акти, які зазначені у графі 49 вказаних накладних, складені залізницею вже після закінчення встановлених термінів доставки для цих вагонів, що підтверджується датами складення дах актів.

І окремо слід зазначити, що посилання в окремих актах та накладних про те, що термін доставки вантажу збільшується на певну кількість діб в межах «ДН-3 Од., згідно п 2.9. наказу № 644 від 21.11.2000» також не дає змоги достовірно встановити причину затримки у розумінні п. 2.9 вказаних Правил.

Щодо наданих Відповідачем повідомлень за формами ВУ-23М від 09.09.2018 та ВУ-36 від 20.09.2018, а також актів загальної форми № 3083 від 09.09.2018 та № 3084 від 20.09.2018, то вони судом відхиляються, оскільки не підтверджують - чим саме було обумовлено усунення технічних несправностей вагона № 95103222 (не зазначені підстави перебування вказаного вагона у ремонті).

Відповідно до п. 8 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

У актах загальної форми станції Ларга № 175 від 18.09.2018, № 181 від 20.09.2018, № 183 від 21.09.2018, пам`яток № 3 та № 4 про подавання вагонів значиться, що ці акти та пам`ятки складені за участю менеджера ОСОБА_1 , та містять його підпис.

Разом з цим, оглянувши підписи на вказаних актах та на залучених до справи доказах, суд погоджується, що є недоведеним з боку Відповідача вчинення підпису саме з боку менеджера Позивача, ОСОБА_1 , оскільки вчинений від його імені підпис на вказаних документах суттєво відрізняється від зразку його підпису на дорученні Позивача № 08 від 03.01.2019, зокрема, має прямі графічні відмінності.

При цьому, Позивач також підтверджує, що вказані акти про затримку вагонів на підпис представнику Позивача ОСОБА_1 не надавались.

Також, і інші надані Відповідачем докази суд оцінює критично, а саме:

- акти загальної форми № 255 від 15.09.2018 (вагон № 53202040), № 255 від 15.09.2018 (вагон № 95694683) про затримку вагонів - оскільки ці акти не містять причин тимчасової перерви в перевезенні та вказівки на особу, з вини якої сталася така перерва (п. 2.9. Правил № 644) і складені без участі представника Позивача (п. 8 Правил №113);

- наказ станції Знам`янка № 702 від 15.09.2018 (вагони №№ 95138442, 95665642, 95703146, 95146528, 95181830, 95222063, 95665618) - оскільки вказує строк затримки, але не містить вказівки на причину затримки та номери вагонів, які були затримані (п. 2.9. Правил № 644), також даний наказ не є актом загальної форми про затримку вагонів, тобто оформлений з порушенням п. 8 Правил № 113;

- накази станції Долинська № 582 від 10.09.2018 (вагон № 95733218) та № 684 від 10.09.2018 (вагон № 95733242) - оскільки не містять причини тимчасової перерви в перевезенні, вказівки на особу, з вини якої сталася перерва (п. 2.9 Правил № 644), номеру вагону, який було затримано; наказ не є актом загальної форми про затримку вагонів, тобто оформлений з порушенням п. 8 Правил № 113;

Враховуючи викладене вище, відсутні правові підстави вважати правомірною затримку Відповідачем порожні вагонів №№ 53203816, 95015970, 95137881, 95162327, 95162384, 95658027, 95661823, 53202040, 95694683, 95138442, 95665642, 95703146, 95146528, 95181830,95222063,95665618, 95733218, 95733242.

Враховуючи наведене вище відхилення судом заперечень Відповідача, останній визнається порушником зобов`язань зі своєчасної доставки порожніх вагонів, тому є підстави для застосування штрафу, передбаченого ст. 116 Статуту залізниць України.

Перевіривши розрахунок Позивача про стягнення штрафу в сумі 64511,56 грн. за прострочення доставки порожніх вагонів суд визнає його обґрунтованим (зокрема, оскільки розраховані Позивачем санкції не перевищують дозволені до стягнення згідно з законом; Відповідачем не доведено протилежного), а їх розмір є доведеним залученими Позивачем до справи вищеописаними доказами, а також відсутністю їх спростування з боку Відповідача.

Відповідачем було подано заяву про зменшення розміру штрафних санкцій на підставі ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положенням ст. 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Визначені наведеними нормами положення з урахуванням приписів Господарського процесуального кодексу України щодо загальних засад господарського судочинства та щодо обов`язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації їхніх прав дає право суду зменшити розмір штрафних санкцій за умови, що він значно перевищує розмір завданих допущеним порушенням збитків.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 03.09.2014 №6-100цс14.

Статтею 546 ЦК України неустойка (штраф, пеня) віднесена до переліку видів забезпечення виконання зобов`язань.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Згідно з приписами частини 1 ст. 230 ГК України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Отже, неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку. Крім цього, зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках.

Оцінюючи наявні матеріали справи, доводи Відповідача, суд зазначає, що Відповідачем не надано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 ГПК України на підтвердження наявності поважності причин неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, винятковості даного випадку та невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення, а тому заява Відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій на підставі ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи вищевикладене, оскільки Відповідач не надав суду доказів належного виконання свого зобов`язання щодо своєчасної доставки порожніх Вагонів, суд дійшов висновку, що Відповідачем було порушено умови Договору про надання послуг №07244/ЦТЛ-2018 від 07.02.2018, а тому позовні вимоги про стягнення штрафу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Судові витрати, у які Позивачем включено лише витрати по оплаті судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на Відповідача.

Керуючись статтями ст.ст. 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (м. Київ, вул. Тверська, 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиторське підприємство «Вертикаль» (м. Київ, просп. Степана Бандери, буд. 8, корп. 6; ідентифікаційний код 40001366) суму штрафу в розмірі 64511 (шістдесят чотири тисячі п`ятсот одинадцять) грн. 56 коп., а також 1921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Сташків Р.Б.