СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2019 р. Справа №922/1119/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В.,

при секретарі Довбиш А.Ю.,

за участю представників:

прокуратури Бояринов М.В., посвідчення №048202 від 10.10.2017 року;

позивача не з`явився;

відповідача не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Прокуратури Харківської область, м.Харків, (вх.№1253Х/1-40) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 02.04.2019 року по справі №922/1119/18,

за позовом Заступника прокурора Запорізької області начальника управління представництва інтересів громадянина або держави в суді в інтересах держави в особі Департаменту капітального будівництва Запорізької обласної державної адміністрації, м.Запоріжжя,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Главмаш», м.Харків,

про стягнення коштів у сумі 2779873,50 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 02.04.2019 року у справі №922/1119/18 (суддя Смірнова О.В.) з урахуванням ухвали суду від 02.04.2019 року про виправлення описки заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Главмаш» про відстрочення виконання рішення у справі №922/1119/18 задоволено.

Відстрочено виконання постанови Східного апеляційного господарського суду від 21.11.2018 року та рішення Господарського суду Харківської області від 26.06.2018 року у справі №922/1119/18 строком на 3 (три) місяці до 30 червня 2019 року.

Прокуратура Харківської області з вказаною ухвалою суду першої інстанції не погодилася та звернулася до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, просить скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 02.04.2019 року та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволені заяви ТОВ «Торговий дім «Главмаш». Крім того, апелянт просить суд відшкодувати йому за рахунок відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що на виконанні і виконавчій службі наразі перебуває п`ять виконавчих проваджень з примусового виконання рішень судів, а відстрочення частини з них не вплине на боржника, оскільки виконавчі дії будуть тривати. Проте, судом першої інстанції вказані обставини не були спростовані та залишились поза увагою.

Скаржник вказує, що заява про відстрочення виконання рішення суду обґрунтована відсутністю грошових коштів для його виконання, однак прокурором у судовому засіданні зазначалось про значні суми грошових коштів, які отримало ТОВ «Торговий дім «Главмаш» після набрання рішенням законної сили.

Апелянт зазначає, що місцевим господарським судом не взято до уваги доводи прокуратури про наявність у боржника іншого майна (окрім грошових коштів), яке може бути відчужене боржником з метою погашення власних зобов`язань у тому числі з метою покращення фінансового становища.

Скаржник наполягає, що боржником належними та допустимими доказами не підтверджено, а в судовому засіданні не доведено спроможність виконати рішення суду після спливу трьохмісячного строку відстрочення і зазначеним обставинам не надавалась оцінка.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.04.2019 року у справі №922/1119/18 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Прокуратури Харківської область та призначено справу до розгляду. Встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також встановлено строк на протязі якого вони мають право подати до суду клопотання та документи в обґрунтування своєї позиції по справі.

17.05.2019 року від позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№4876), в якому зазначає, що підтримує позицію апелянта у повному обсязі та просить скаргу задовольнити.

Крім того, позивач надав до суду клопотання (вх.№4877), в якому повідомляє, що не в змозі прибути в судове засідання у зв`язку з чим просить розглядати справу за його відсутності.

Ухвала суду відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду була направлена відповідачу 23.04.2019 року за адресою, зазначеною в апеляційній скарзі і отримана ним 26.04.2019 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, яке долучено до матеріалів справи. Однак, відповідач у судове засідання не з`явився, про причини не з`явлення суд не повідомив.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи за відсутності представника відповідача та позивача, з огляду на його клопотання.

У судовому засіданні 20.05.2019 року представник прокуратури підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та наполягав на її задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представника прокуратури, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 26.06.2018 року у справі №922/1119/18 відмовлено у задоволенні позову Заступника прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі Департаменту капітального будівництва Запорізької обласної державної адміністрації (стягувач, позивач у справі) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Главмаш» (боржник, відповідач у справі) про стягнення боргу в сумі 1787700,00 грн., неустойки в сумі 992173,50 грн.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 21.11.2018 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22.01.2019 року, вищевказане рішення скасовано та прийнято нове рішення, яким позов задоволено повністю. Стягнуто з ТОВ «Торговий дім «Главмаш» на користь позивача борг за договором №14/09-К від 20.09.2017 року про закупівлю робіт за державні кошти в сумі 1787700,00 грн., неустойку за період з 26.12.2017 року по 15.04.2018 року за неповернення попередньої оплати (авансу) - 992173,50 грн. Крім того, з ТОВ «Торговий дім «Главмаш» на користь Прокуратури Запорізької області стягнуто кошти, витрачені на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави, у розмірі 41698,10 грн. за подання позовної заяви, а також судовий збір в сумі 44341,10 грн. за подання апеляційної скарги.

29.11.2018 року Господарським судом Харківської області на виконання постанови Східного апеляційного господарського суду від 21.11.2018 року видано відповідні накази.

Додатковою постановою Східного апеляційного господарського суду від 27.12.2018 року стягнуто з ТОВ «Торговий дім «Главмаш» на користь Прокуратури Харківської області судовий збір в сумі 18206,05 грн. за подання апеляційної скарги.

29.01.2019 року на виконання додаткової постанови Східного апеляційного господарського суду від 27.12.2018 року Господарським судом Харківської області видано відповідний наказ.

26.03.2019 року від ТОВ «Торговий дім «Главмаш» надійшла заява про відстрочення та розстрочення виконання рішення, відповідно до якої боржник просив:

- відстрочити строком на 3 місяці до 30.06.2019 року виконання постанови Східного апеляційного господарського суду від 21.11.2018 року та рішення Господарського суду Харківської області від 26.06.2018 року;

- розстрочити строком на 3 (три) місяці, починаючи з 01.07.2019 року по 01.10.2019 року виконання постанови Східного апеляційного господарського суду від 21.11.2018 року та рішення Господарського суду Харківської області від 26.06.2018 року та затвердити наступний графік: липень 2019 року - 955304,23 грн.; серпень 2019 року - 955304,23 грн.; вересень 2019 року - 955304,24 грн.

У подальшому, 01.04.2019 року заявник надав заяву, в якій відмовився від вимоги про розстрочення виконання рішення Господарського суду Харківської області у даній справі від 26.06.2018 року, яка судом першої інстанції була прийнята, а розгляд справи здійснено з її урахуванням і винесено оскаржувану ухвалу.

Відповідно до ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Системний аналіз чинного законодавства свідчить, що підставою для відстрочення, можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, проте суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини на власний розсуд і визначальним фактором при наданні відстрочки є винятковість цих обставин та їх об`єктивний вплив на виконання судового рішення.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

В обґрунтування заяви про відстрочку виконання рішення суду боржник посилається на тяжке фінансове становище.

У підтвердження неможливості на даний час виконати рішення у даній справі боржником надано: довідки про відкриття банківських рахунків з банківськими виписками, авансові звіти з квитанціями про сплату податків, оборотно-сальдові відомості, фінансову та податкову звітність та звіт незалежного практикуючого фахівця щодо аналізу фінансового стану заявника.

З аналізу наданих документів вбачається, що ТОВ «Торговий дім «Главмаш» на даний час перебуває у стані тимчасової фінансової неплатоспроможності, при цьому, грошові кошти, на які накладено арешт на банківських рахунках відповідача, значно менші ніж сума, яку відповідач зобов`язаний сплатити позивачу за судовим рішенням по даній справі.

Крім того, заявником надано копії договорів з іншими контрагентами, виконання яких може покращити фінансовий стан боржника. Проте, примусове виконання рішення суду по даній справі завадить виконанню господарських угод з іншими контрагентами, за умовами яких, відповідач отримає значно більший дохід аніж сума боргу перед позивачем, що в свою чергу позбавить відповідача прибутку, призведе до тотальних боргів зі сплати заробітної плати, податків та зборів, що зрештою відповідача збанкрутує.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

За судовою практикою до обставин, що ускладнюють виконання судового рішення та які є підставою для відстрочки (розстрочки) його виконання, належать хвороба боржника або членів його сім`ї, скрутне матеріальне становище боржника, наявність загрози банкрутства юридичної особи-боржника, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України №5-пр/2013 від 26.06.2013 року, відстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Колегія суддів звертає увагу на те, що надання відстрочки виконання рішення є виключним заходом, який має застосовуватись лише за наявності поважних причин та при найменшій шкоді кредитору. При цьому, затримка у виконанні рішення не повинна надто тривалою та бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції (див. рішення у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії», заява №22774/93, п. 74, ЄСПЛ 1999-V). За практикою Суду в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення п. 1 ст. 6 Конвенції (див. «Корнілов та інші проти України», заява №36575/02, ухвала від 7 жовтня 2003 року; тривалість виконання - вісім місяців). І навіть, два роки та сім місяців, не визнавались надмірними і не розглядалися, як такі, що суперечить вимогам розумного строку, передбаченого ст. 6 Конвенції (див. ухвалу від 17 вересня 2002 року у справі «Крапивницький та інші проти України», заява №60858/00). Отже, для з`ясування обставин чи є період виконання рішення надмірно тривалим, варто звернути увагу на особливі обставини кожної справи.

Колегія суддів вважає, що відстрочка виконання рішення для боржника в даному випадку не є інструментом ухилення від виконання рішення, боржник лише намагається через існування певних обставин, які таке виконання ускладнюють, забезпечити повне виконання рішення та остаточне погашення заборгованості перед стягувачем.

У цій справі відстрочка виконання рішення суду здійснюється з метою недопущення погіршення економічної ситуації боржника, а також з метою недопущення невиконання рішення суду на користь кредитора, що можливе у випадку банкрутства боржника. Тобто, справедливий баланс інтересів сторін у цій справі дотриманий.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.04.2018 року у справі №920/199/16, у постановах Вищого господарського суду України від 26.04.2017 року у справі №917/747/16 та від 16.11.2016 року у справі №921/830/15-г/16.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 року «Чижів проти України» зазначено, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції.

Отже, необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, дослідження та оцінювання не тільки доводів боржника, а й заперечення кредитора.

При цьому, необхідно враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але перш за все необхідно врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Оцінивши як доводи боржника, так і доводи кредитора, враховуючи фінансовий стан обох сторін, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про надання відстрочки виконання рішення у даній справі на 3 місяці і вказане не є порушенням принципу збалансованості інтересів сторін.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення ухвали Господарського суду Харківської області від 02.04.2019 року по справі №922/1119/18 без змін.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені апелянтом, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відшкодуванню не підлягають в силу приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статями 129, 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Прокуратури Харківської область залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 02.04.2019 року по справі №922/1119/18 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 23 травня 2019 року.

Головуючий суддя В.С. Хачатрян

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Россолов