ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2019 р. Справа №907/402/18

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Хабіб М.І.,

суддів Матущака О.І.,

Якімець Г.Г.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Фірми «SKALA-ENERGY Kft» («Шкала - Енерджі Кфт»), Угорська республіка, в особі представництва «Шкала - Енерджі Кфт» від 14.03.2019 б/н, м. Тячів Закарпатської області

на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 01.03.2019

у справі № 907/402/18 (суддя Ремецькі О.Ф., повний текст ухвали складено 05.03.2019) про відмову в поновленні строку на подання заяви про скасування наказу Господарського суду Закарпатської області від 23.06.2018 у справі № 907/402/18

Стягувач: Фізична особа-підприємець Кухар Іван Степанович, смт.Буштино Тячівського району Закарпатської області, новий кредитор ( стягувач): Valvidia Basiness Company Ltd, Сейшельські острови, в особі представника адвоката Мартинюка Ю.А., м. Львів

Боржник: Фірма «SKALA-ENERGY Kft» («Шкала - Енерджі Кфт»), Угорська республіка, в особі представництва «Шкала - Енерджі Кфт», м. Тячів Закарпатської області

ВСТАНОВИВ:

За заявою ФОП Кухара Івана Степановича Господарський суд Закарпатської області видав наказ від 23.06.2018 у справі № 907/402/18 про стягнення з Торгового товариства з обмеженою відповідальністю «Шкала-Енерджі Кфт» в особі представництва «Шкала-Енерджі Кфт» на користь ФОП Кухара Івана Степановича 163 050,00 грн неустойки .

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 16.11.2018 у справі № 907/402/18 замінено стягувача у виконавчому провадженні з виконання наказу Господарського суду Закарпатської області від 23.06.2018 у справі №907/402/18 -- ФОП Кухара Івана Степановича на правонаступника - Valvidia Basiness Company Ltd. у зв`язку з відступленням права вимоги за цим виконавчим документом згідно з договором №02-S від 23.10.2018.

18.01.2019 ТОВ «Шкала-Енерджі» в особі представництва «Шкала-Енерджі Кфт» (боржник) звернулося до суду із заявою про скасування наказу Господарського суду Закарпатської області від 23.06.2018 у справі №907/402/18.

Разом із заявою боржник подав клопотання про поновлення пропущеного строку на подання заяви про скасування судового наказу в порядку ст. 157 ГПК України, яке обґрунтуване тим, що заява стягувача та копія судового наказу не вручалися боржнику або його представництву. Зазначає, що в наказі суду вказана адреса боржника: Закарпатська обл., Тячівський р- н ., м. Тячів, вул. Лазівська, 17 , до якої боржник та його представництво не мають жодного відношення, за цією адресою не зареєстровані, а їх керівні органи не знаходяться. Посилаючись на довідку з ЄДРПОУ, вказує, що представництво «Шкала-Енерджі Кфт» зареєстроване за адресою: Закарпатська обл., Тячівський р-н., м. Тячів, вул. Лазівська, 52. Зазначення заявником та судом першої інстанції невірної адреси місцезнаходження боржника, яка не відповідає відомостям ЄДРПОУ, призвело до неотримання боржником копії судового наказу та інших документів, внаслідок чого останній був позбавлений можливості реалізувати належне йому право на подання заяви про скасування судового наказу у встановлений законом строк - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу.

Про існування судового наказу від 23.06.2018 у справі №907/402/18 йому стало відомо лише 15.01.2019 з листа відділення АТ «ОТП Банк», яким повідомлено про блокування рахунків боржника на підставі постанови про арешт майна боржника, винесеної в межах виконавчого провадження з примусового виконання цього наказу.

У письмових поясненнях від 11.02.2019 боржник додатково зазначає про непов`язаність боржника або його представництва з адресою: Закарпатська обл., Тячівський р-н., м. Тячів, вул. Лазівська, 17, на яку надсилалась поштова кореспонденція у цій справі, оскільки за цією адресою не знаходиться майно боржника. Зазначає, що єдиним працівником офіційного представництва боржника є ОСОБА_3 , який не отримував у 2018 році жодної кореспонденції із Господарського суду Закарпатської області, зокрема, судового наказу у справі №907/402/18, та не уповноважував інших осіб на отримання такої кореспонденції. Відтак вказує, що поштова кореспонденція, надіслана за адресою: Закарпатська обл., Тячівський р-н., м. Тячів, вул. Лазівська, 17, не могла бути вручена боржнику або його офіційному представництву, а згідно з пунктами 100,105,106 Правил надання послуг поштового зв`язку поштова кореспонденція підлягала поверненню, проте була вручена іншій невідомій особі без її ідентифікації.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 01.03.2019 відмовлено в задоволенні клопотання боржника про поновлення строку на подання заяви про скасування наказу Господарського суду Закарпатської області від 23.06.2018 у справі №907/402/18. Заяву про скасування судового наказу та додані до неї документи повернуто заявнику.

При відмові у поновленні строку на подання заяви про скасування судового наказу суд першої інстанції виходив з того, що згідно з п. 7 Інструкції про порядок реєстрації представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, яка затверджена наказом Міністерства зовнішніх економічних зв`язків і торгівлі України від 18.01.1996 №30, дані про реєстрацію вносяться до Реєстру представництв, що ведеться Міністерством економіки України (правонаступником якого є Міністерство економічного розвитку і торгівлі України). Суд надсилав кореспонденцію на адресу представництва боржника:Закарпатська обл., Тячівський р-н., м. Тячів, вул. Лазівська, 17, вказану в листі Міністерства економічного розвитку і торгівлі України за №3905-06/19882-09 від 07.05.2018, який долучався до заяви стягувача про видачу судового наказу. Доказів, які спростовують інформацію щодо адреси представництва боржника та датовані після 07.05.2018, боржником не надано. Суд також вказав, що боржник отримує кореспонденцію, надіслану на адресу: Закарпатська обл. , Тячівський р- н ., м. Тячів, вул. Лазівська, 17, зокрема, він подав відзив на апеляційну скаргу у справі № 907/537/18, в якій ухвала про відкриття апеляційного провадження була надіслана судом на вказану адресу боржника. Зважаючи на вказані обставини, а також те, що копія судового наказу вручена боржнику 26.06.2018, строк на подання заяви про його скасування закінчився 11.07.2018, в той час як боржник подав заяву про скасування наказу 18.01.2019,суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання поважними причин пропуску строку на подання заяви про скасування наказу, зазначивши, що боржником не доведено, а судом не встановлено обставин, які об`єктивно перешкоджали вчасно звернутися з заявою про скасування судового наказу

Боржник не погодився з ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 01.03.2019, оскаржив її в апеляційному порядку, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права. Просить скасувати ухвалу, поновити строк на подання заяви про скасування судового наказу від 23.06.2018 у справі №907/402/18 та скасувати вказаний наказ.

Скаржник посилається на те, що суд першої інстанції не перевірив та не встановив дійсне місцезнаходження представництва боржника відповідно до даних ЄДРПОУ, в результаті чого, судовий наказ надсилався боржнику за невірною адресою: Закарпатська обл., Тячівський р -н., м. Тячів, вул. Лазівська, 17, до якої боржник та його представництво не мають жодного відношення, за цією адресою не зареєстровані, а їх керівні органи не знаходяться. Відтак вказує, що поштова кореспонденція, надіслана за цією адресою, не могла бути вручена боржнику або його офіційному представництву, а вручалась невстановленим особам. Посилаючись на лист Закарпатської дирекції АТ «Укрпошта» №0202/1 від 19.02.2019, стверджує, що надісланий судом лист за адресою: вул. Лазівська,17, вручався звичайним простим порядком без ідентифікації особи, яка його отримала.

Апелянт вказує на те, що пропуск боржником строку на подання заяви про скасування судового наказу зумовлений діями стягувача та суду, що є поважною причиною для поновлення пропущеного строку.

Також зазначає, що поновлення в спірному випадку строків на подання заяви про скасування судового наказу не порушує принцип правової визначеності. Вважає безпідставними покликання суду на рішення Європейського суду з прав людини «Пономарьов проти України» безпідставними, оскільки обставини в цих справах є різними.

Крім того, в апеляційній скарзі скаржник вказує про відсутність заборгованості та незаконність видачі судом наказу

У відзиві на апеляційну скаргу стягувач заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу боржника залишити без задоволення.

Стягувач посилається на п. 7 Інструкції про порядок реєстрації представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, яка затверджена наказом Міністерства зовнішніх економічних зв`язків і торгівлі України 18.01.1996 за №30 та п. 6 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та вказує, що правильність поштової адреси, на яку скеровувався судовий наказ, підтверджується листом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України за №3905-06/19882-09 від 07.05.2018, який долучався до заяви стягувача про видачу судового наказу. Зазначає, що належних й достовірних доказів, які спростовують цю інформацію та датовані після 07.05.2018, боржник не надав. Твердження боржника про неотримання ним поштової кореспонденції не відповідають обставинам та доказам у справі.

У відповідності до ч. 2 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції про відмову в поновленні пропущеного процесуального строку розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розглянувши апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції про відмову в поновленні пропущеного процесуального строку на подання заяви про скасування судового наказу в порядку ч.2 ст.271 ГПК України апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно з ч.1ст. 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Відповідно до ст.156 ГПК України після видачі судового наказу суд не пізніше наступного дня надсилає його копію (текст), що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, боржникові на його офіційну електронну адресу, або рекомендованим листом із повідомленням про вручення чи цінним листом з описом вкладеного, якщо офіційної електронної адреси боржник не має.

Одночасно з копією судового наказу боржникові надсилається копія заяви стягувача про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами.

Копія (текст) судового наказу, що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, разом з додатками надсилаються боржнику за адресою місцезнаходження (місця проживання), зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Днем отримання боржником копії судового наказу є день його вручення боржнику, визначений відповідно до статті 242 цього Кодексу.

Статтею 157 ГПК України встановлено право боржника протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав. Якщо заява подається після спливу цього строку, то до заяви додається клопотання про поновлення пропущеного строку.

За приписами ч.1 ст.119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Господарський суд Закарпатської області видав наказ від 23.06.2018 у справі № 907/402/18 про стягнення з Торгового товариства з обмеженою відповідальністю «Шкала-Енерджі Кфт» в особі представництва «Шкала-Енерджі Кфт» на користь ФОП Кухара Івана Степановича 163 050,00 грн ( а.с. 2).

Відповідно до ст.156 ГПК України суд першої інстанції надіслав судовий наказ 25.06.2018 ( 24.06.2018 вихідний день) на адресу представництва боржника: Закарпатська обл., Тячівський р-н., м. Тячів, вул . Лазівська, 17, який вручений адресату 26.06.2018, що підтверджено повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення( а.с.3).

Саме за такою адресою(Закарпатська обл., Тячівський р-н., м. Тячів, вул. Лазівська, 17) зареєстроване представництво «Шкала-Енерджі Кфт» в Реєстрі представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, що підтверджено листом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №3905-06/19882-09 від 07.05.2018, який був доданий первинним стягувачем при зверненні до суду із заявою про видачу судового наказу( а.с. 15).

Згідно з п. 7 Інструкції про порядок реєстрації представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, яка затверджена наказом Міністерства зовнішніх економічних зв`язків і торгівлі України 18.01.1996 за №30, дані про реєстрацію вносяться до Реєстру представництв, що ведеться Міністерством економіки України (правонаступником якого є Міністерство економічного розвитку і торгівлі України).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Враховуючи зазначені норми, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої іншої інстанції, що лист Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №3905-06/19882-09 від 07.05.2018 є належним, допустимим та достовірним доказом місцезнаходження офіційного представництва боржника, яке діє в його інтересах та від його імені на території України.

Належних доказів того, що станом на час розгляду судом заяви про видачу судового наказу та надсилання наказу представництву боржника його місцезнаходження змінилося чи було іншим, скаржник не надав.

Суд першої інстанції правомірно не взяв до уваги довідку Головного управління регіональної статистики АА №645415 від 08.10.2012, довідку форми №4-ОПП за №98/29-00/10 від 30.09.2010 про взяття на облік платника податків , свідоцтво №100304055 серії НБ № 091614 від 05.10.2010 про реєстрацію платника податку на додану вартість, видане Державною податковою адміністрацією, свідоцтва про реєстрацію постійного представництва як платника податку на прибуток , повідомлення №19 від 09.02.2011 про взяття на облік платника єдиного внеску, оскільки такі видані задовго до листа Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №3905-06/19882-09 від 07.05.2018 та дати видачі судового наказу( 23.06.2018) і його надсилання представництву боржника.

Крім того, органи статистики та податкові органи не є тими органами, які реєструють представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні та ведуть Реєстр таких представництв, тобто не є розпорядниками інформації щодо цих представництв , тому посилання скаржника на те, що суд не перевірив місцезнаходження представництва боржника за даними ЄДРПОУ, який ведеться органами статистики, апеляційний суд вважає необґрунтованими.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що місцевий господарський суд з метою повідомлення боржника про виданий ним судовий наказ відправляв поштову кореспонденцію у даній справі за належною адресою, а тому спростовуються доводи скаржника про протилежне.

Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Правила надання послуг поштового зв`язку (далі - Правила), затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, передбачають порядок вручення рекомендованих поштових відправлень.

Згідно з пунктом 94 Правил прості та рекомендовані поштові відправлення, повідомлення про надходження поштових відправлень, повідомлення про вручення поштових відправлень, адресовані юридичним особам, можуть доставлятися з використанням абонентських поштових скриньок, що встановлюються на перших поверхах приміщень чи інших доступних для цього місцях або у канцелярії, експедиції тощо, розміщені на перших поверхах приміщень, чи видаватися в приміщеннях об`єкта поштового зв`язку представникам юридичних осіб, уповноваженим на одержання пошти.

Вручення рекомендованих листів з позначкою "Судова повістка", адресованих посадовим і службовим особам органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, або за місцем роботи фізичних осіб, здійснюється у порядку, визначеному у цих органах, підприємствах, установах ( п. 100 Правил).

Відповідно до пункту 106 Правил на бланку повідомлення про вручення поштового відправлення з позначкою "Вручити особисто", внутрішнього рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" одержувач розписується та зазначає прізвище. Відповідні дані на бланку повідомлення про вручення також зазначаються про особу, уповноважену на одержання внутрішнього рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка", адресованого юридичній особі або фізичній особі за місцем роботи. Бланк повідомлення про вручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" повертається за зворотною адресою у першочерговому порядку.

З наведених норм випливає, що фіксація та оформлення вручення рекомендованого поштового відправлення, адресованого юридичній особі, передбачає встановлення уповноваженої особи одержувача, яка на бланку повідомлення розписується про отримання рекомендованого поштового відправлення.

Як вказано вище, згідно з повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення судовий наказ, надісланий судом першої інстанції 25.06.2018 на адресу представництва боржника: Закарпатська обл., Тячівський р-н., м. Тячів, вул. Лазівська, 17, вручений адресату 26.06.2018, про що свідчить підпис про отримання наказу.

Відтак апеляційний суд відхиляє доводи скаржника про неотримання ним судового наказу, оскільки презумпція добросовісного виконання працівниками пошти своїх обов`язків має спростовуватись відповідними доказами, а не суб`єктивними твердженнями, не підтвердженими жодними доказами.

Не можуть братися до уваги посилання скаржника на лист Укрпошти №0202/1 від 19.02.2019 (а.с.131), в якому повідомлено, що рекомендований лист №384, надісланий адресату ТОВ «Шкала-Енерджі КФТ» (м. Тячів, вул. Лазівська, 17), був вручений 08.11.2018 звичайним простим порядком, тобто без ідентифікації особи, яка отримала дане поштове відправлення, оскільки вказане поштове відправлення не стосується надсилання боржнику судового наказу, який був надісланий судом боржнику іншим поштовим відправленням, а саме № 805 ( а.с.3). Щодо рекомендованого відправлення №805, яким безпосередньо надсилався спірний судовий наказ, Укрпошта не надала відповіді у зв`язку закінченням 6-місячного термін розгляду заяви щодо вручення цього відправлення.

Разом з тим, місцевий господарський суд врахував доводи стягувача про те, що боржник безперешкодно отримує поштову кореспонденцію, надіслану йому судом в іншій справі №907/537/18 за адресою: Закарпатська обл., Тячівський р-н., м. Тячів, вул. Лазівська, 17, що підтверджується списком згрупованих відправлень (а.с.119-120).

Вказані обставини свідчать про суперечливість поведінки боржника у різних справах .

Статтею 3 ЦК України визначено, що однією із основних засад цивільного законодавства є добросовісність.

За приписами ч.1 ст.43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Принцип добросовісної поведінки лежить в основі доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

Доктрина venire contra factum proprium базується на принципі добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

За таких обставин апелянт втрачає право покликатися на вищезазначені підстави для поновлення строку на подання заяви про скасування судового наказу, з огляду на принцип «естопель», який широко використовується в практиці Європейського суду з прав людини. Термін «естопель» означає категоричне заперечення такої поведінки сторони в процесі, якою вона перекреслює те, що попередньо було нею визнано в цьому та/або іншому судовому процесі.

Принцип «естопель», зокрема, застосовано в практиці Європейського суду з прав людини (Хохліч проти України (Заява № 41707/98); «Рефаг парті зі (Партія добробуту) Туреччини та інші проти Туреччини» (Заяви №№ 41340/98, 41342/98, 41344/98), такий принцип підлягає застосуванню українським судом і при розгляді даної справи. Суть означеного принципу в даній справі полягає в тому, що апелянт, з огляду на вчинені ним конклюдентні дії, які свідчать про визнання ним належності його адреси по вул. Лазівська, 17 у м. Тячів , втратив право посилатися як на підставу пропуску строку на подання заяви про скасування судового наказу та підставу для його поновлення на неотримання кореспонденції, надісланої судом на цю адресу у зв`язку з тим, що ця адреса є неправильною.

Застосування цього принципу відображено й у постанові Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 17.11.2018 у справі №911/205/18 та постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №390/34/17.

Слід також зазначити, що за змістом статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Судом апеляційної інстанції встановлено, що судовий наказ від 23.06.2018 у даній справі оприлюднений у Єдиному державному реєстрі судових рішень 27.06.2018 за посиланням: www.reyestr.court.gov.ua/Review/74878826. Відтак з 27.06.2018 боржник мав можливість ознайомитися з судовим наказом та звернутися до суду про його оскарження раніше, ніж через півроку з дня його оприлюднення.

На підставі викладеного апеляційний суд відхиляє доводи скаржника, погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання поважними причин пропуску строку на подання заяви про скасування судового наказу та вважає, що суд обгрунтовано відмовив у поновленні пропущеного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ГПК України заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 157 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.

З огляду на те, що предметом оскарження є ухвала про відмову у поновленні пропущеного строку на подання заяви про скасування судового наказу та повернення вказаної заяви, апеляційний суд не бере до уваги доводи скаржника щодо незаконності судового наказу.

Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції постановив ухвалу від 01.03.2019 з додержанням норм матеріального і процесуального права. Отже, ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 01.03.2018 у справі №907/402/18 належить залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір, сплачений скаржником при поданні апеляційної скарги, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 86,119, 129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 01.03.2019 у справі №907/402/18 - залишити без змін, апеляційну скаргу Фірми «SKALA-ENERGY Kft» в особі представництва «Шкала - Енерджі КФТ» - без задоволення.

2. Судовий збір в розмірі 1921,00 грн. залишити за апелянтом.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і згідно з п.2 ч.1 ст. 287 ГПК України не підлягає оскарженню у касаційному порядку.

4. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Головуючий-суддя: М.І.Хабіб

Судді: О.І.Матущак

Г.Г.Якімець