Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" травня 2019 р. м. Житомир Справа № 906/96/19

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Лозинської І.В.,

секретаря судового засідання: Шевчук - Сингаївської І.Г.

за участю представників сторін:

- від позивача: не прибув

- від відповідача: не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Діва-Агролан" (Житомирська область, Пулинський район, с. Кошелівка)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей-Груп" (Житомирська область, Новоград - Волинський район, с. Броники)

про стягнення 284346,02 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Діва-Агролан" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей-Груп" про стягнення заборгованості у розмірі 284346,02 грн., з яких 203960,00 грн. основного боргу, 45564,10 грн. пені, 3856,00 грн. 3% річних, 10569,92 грн. інфляційних, 20396,00 грн. штрафу, а також судових витрат.

Позовні вимоги обгрунтовано невиконанням відповідачем умов договору про надання послуг № 03/05-2018 від 03.05.2018 в частині проведення своєчасної оплати за надані послуги по обробці грунту.

Ухвалою від 14.02.2019 господарський суд відкрив провадження у справі, постановив здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання суду.

Копія вказаної ухвали отримана відповідачем 19.02.2019, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 74).

Ухвалою від 11.04.2019 господарський суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 07.05.2019 о 12:00 (а. с. 110).

06.05.2019 до суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без її участі з доданою копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії РН № 1553 від 31.01.2019; додатково зазначено про підтримання позовних вимог у повному обсязі.

Представники сторін в засідання суду не прибули.

Відповідач своїм правом на надання відзиву на позов не скористався, свого представника в судове засідання не направив.

За ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 4 ст. 161 ГПК України подання заяв по суті справи є правом учасників процесу.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом від 17.07.1997 гарантує кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, в якій вона є стороною.

Враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, проте не скористався правами, передбаченими ст. 165 ГПК України та виходячи з того, що участь в судовому засіданні є правом, а не обов'язком сторони, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача за наявними матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

1. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

03.05.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Діва-Агролан" (позивач, виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Цефей-Груп" (відповідач, замовник) укладено договір про надання послуг № 03/05-2018 (далі - договір) (а. с. 91-94), відповідно до п. 1.1. якого виконавець зобов'язується, в порядку та на умовах даного договору, на території сільськогосподарських угідь замовника надати останньому послуги по обробітку грунту на власному пальному, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити надані послуги.

Відповідно до п. 1.2. договору виконавець надаватиме послуги по обробітку грунту на таких умовах: культивація, 400 га, вартість послуг за один оброблений гектар - 692,00 грн., загальною вартістю наданих послуг з ПДВ - 276800,00 грн.

У п. 3.3. договору погоджено, що загальна вартість наданих послуг (сума до сплати замовником) обчислюється виходячи з актів передачі - приймання наданих послуг, що підписані сторонами.

Замовник здійснює попередню оплату у розмірі 50 % від загальної суми договору визначеної пунктом 1.2 розділу 1 "Предмет договору" договору згідно з виставленого виконавцем рахунку протягом 5-ти робочих днів з дати отримання рахунку. Решта оплати здійснюється за надані послуги шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця на підставі актів передачі-приймання наданих послуг в строк не пізніше ніж через 5 робочих днів з дати підписання відповідного акту (пункти 3.5. та 3.6. договору).

Пунктом 4.1.2 договору замовник зобов'язується щоденно забезпечити присутність свого представника на полях від початку та до закінчення роботи техніки. При цьому зауваження до якості надання послуг по обробітку грунту повинні надаватися представнику виконавця письмово негайно, але не пізніше 5-ти робочих днів. На підставі вказаної претензії, сторони протягом 5-ти робочих днів з дати отримання виконавцем претензії замовника про виявлені недоліки складають акт про недоліки та визначають порядок і попередні терміни їх усунення.

Згідно з п. 4.2.7. договору виконавець зобов'язується здати виконану роботу замовнику за актом приймання-передачі наданих послуг. На підставі актів приймання-передачі наданих послуг вчасно та належним чином оформити та зареєструвати у встановленому законом порядку податкові накладні.

Позивачем взяті за даним договором зобов'язання виконано повністю, що підтверджується актами приймання - передачі виконаних робіт (послуг) від 16.05.2018 та 31.05.2018 на загальну суму 522460,00 грн., які підписано між сторонами.

Відповідач взяті на себе зобов'язання щодо своєчасної оплати за надані послуги виконав частково, здійснивши попередню оплату за договором у розмірі 318500,00 грн., тому на дату розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем становить 203960,00 грн. (522460,00 - 318500,00).

У зв'язку з порушенням договірних зобов'язань позивач звернувся з позовною заявою про стягнення з відповідача 284346,02 грн., з яких 203960,00 грн. основного боргу, 45564,10 грн. пені, 3856,00 грн. 3% річних, 10569,92 грн. інфляційних нарахувань, 20396,00 грн. штрафу, а також судових витрат.

2. Норми права (нормативно - правові акти), які застосував господарський суд.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник - оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України).

В силу положень ч. 1 ст. 903 ЦК України замовник зобов'язаний оплатити надані йому послуги в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Договір про надання послуг є оплатним, відтак одним із основних обов'язків замовника є оплата їх вартості. Ціна - грошове відображення вартості послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За ч.ч. 1, 2 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

3. Щодо вимоги позивача про стягнення основного боргу у сумі 203960,00 грн.

В матеріалах справи є виставлені до оплати відповідачу такі рахунки - фактури:

- № 50 від 10.05.2018 на суму з ПДВ 484400,00 грн.;

- № 49 від 03.05.2018 на суму з ПДВ 138100,00 грн. (а. с. 44, 45).

Факт надання позивачем відповідачу послуг по обробці грунту підтверджується такими актами приймання - передачі виконаних робіт (послуг) (а. с. 22, 23):

- від 16.05.2018 на суму 484400,00 грн., відповідно до якого зазначено, що за період з 03.05.2018 до 16.05.2018 виконавець виконав культивацію трактором Nеw Holland Т8 390, площею угідь 700 га;

- 31.05.2018 на суму 38060,00 грн., відповідно до якого зазначено, що за період з 10.05.2018 до 31.05.2018 виконавець виконав культивацію трактором Nеw Holland Т8 390, площею угідь 55 га, а всього загалом 522460,00 грн.

Судом встановлено, що зазначені акти підписано та скріплено печаткою як позивача, так і відповідача; будь-які зауваження чи заперечення зі сторони відповідача щодо наданих позивачем послуг ні акти, ні матеріали справи не містять.

Позивачем також надано, як додатковий доказ для підтвердження виконаної роботи на загальну суму 522460,00 грн. такі податкові накладні (а. с. 46 - 50):

- від 05.05.2018 № 70 - на суму 38500,00 грн.;

- від 08.05.2018 № 72 - на суму 30000,00 грн.;

- від 31.05.2018 № 77 - на суму 38060,00 грн.;

- від 11.05.2018 № 73 - на суму 250000,00 грн.;

- від 16.05.2018 № 76 - на суму 165900,00 грн.

Зазначені податкові накладні належним чином подано та зареєстровано Державною фіскальною службою України, про свідчать відповідні квитанції, копії яких містяться в матеріалах справи (а. с. 51 - 55).

Також слід зазначити, що в матеріалах справи є акт звірки взаєморозрахунків від 04.12.2018 (а. с. 97), підписаний та скріплений печаткою відповідача, згідно з яким зафіксовано сальдо станом на 04.12.2018 на користь позивача у сумі 972260,00 грн., у тому числі, за актами приймання - передачі виконаних робіт (послуг) від 16.05.2018 на суму 484400,00 грн. та від 31.05.2018 на суму 38060,00 грн., тобто фактично відповідачем борг визнано повністю.

За таких обставин позивачем виконано взяті за договором зобов'язання.

Однак, відповідач взяті на себе зобов'язання згідно з договором щодо своєчасної оплати за надані послуги виконав частково, здійснивши попередню оплату у розмірі 318500,00 грн., тому борг відповідача перед позивачем становить 203960,00 грн. (522460,00 - 318500,00).

Враховуючи факт не виконання належним чином обов'язку зі оплати отриманих послуг на підставі договору про надання послуг № 03/05-2018 від 03.05.2018, у ТОВ "Цефей-Груп" виник обов'язок щодо сплати ТОВ "Діва - Агролан" основний борг у розмірі 203960,00 грн.

4. Щодо обгрунтованості позовних вимог в частині стягнення суми пені у розмірі 45564,10 грн.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 45564,10 грн. згідно з розрахунком (а. с. 25, 26), посилаючись на п. 5.2. договору, відповідно до якого сторонами погоджено, зокрема, що, за прострочення оплати наданих послуг замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочення оплати.

Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У ч. 1 ст. 546 ЦК України також зазначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Відповідно до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з ч. 2 ст. 343 ГК України і статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996 № 543/96-ВР (зі змінами) платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Судом перевірено правильність розрахунку пені, внаслідок чого встановлено, що розмір пені є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення.

Оскільки позивач не скористався правом на збільшення позовних вимог в частині донарахованої суми пені, до задоволення підлягає пеня в сумі 45564,10 грн., тобто в межах заявлених ним позовних вимог.

5. Щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення 10569,92 грн. інфляційних втрат та 3856,00 грн. 3% річних згідно з розрахунками позивача (а.с.25,26).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредиторів від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримання ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки за порушення виконання зобов'язання.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат за період з 01.07.2018 до 31.12.2018, суд встановив його правильність, тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Судом також перевірено правильність розрахунку 3% річних за період з 08.06.2018 до 24.01.2019, внаслідок чого встановлено, що розмір 3 % річних є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення.

Оскільки позивач не скористався правом на збільшення позовних вимог в частині донарахованих 3 % річних, до задоволення підлягають 3% річних в сумі 3856,00 грн., тобто в межах заявлених ним позовних вимог.

Отже, до стягнення з відповідача підлягають 10569,92 грн. інфляційних втрат та 3856,00 грн. 3% річних.

6. Щодо обгрунтованості позовних вимог в частині стягнення 20396,00 грн. штрафу.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача штраф у розмірі 20396,00 грн. згідно з розрахунком (а. с. 25, 26) посилаючись на п. 5.2. договору та зазначаючи, що для учасників господарських відносин законодавством не встановлено обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із принципом свободи укладення договору, встановленим ст. 627 ЦК України, за змістом якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом встановлено, що відповідно до п. 5.2. договору, відповідно до якого сторонами погоджено, що за прострочення оплати наданих послуг замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочення оплати, а у випадку непогашення заборгованості протягом більш як 30 банківських днів з моменту виникнення такої заборгованості, замовник зобов'язаний додатково, крім пені, сплатити на користь виконавця штраф у розмірі 10 % (десять відсотків) від суми заборгованості.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За нормою ст. 61 Конституції України - ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - прострочення оплати наданих послуг за договором про надання послуг № 03/05-2018 від 03.05.2018 свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

Тому, в задоволенні позовної вимоги в частині стягнення суми штрафу у розмірі 20396,00 грн. слід відмовити, оскільки за правовою природою є одним і тим самим видом відповідальності за одне й те саме правопорушення.

7. Висновок Господарського суду Житомирської області за результатами розгляду позовної заяви.

За ч. 2, 3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 73 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем доведено суду обґрунтованість заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами у справі.

Відповідач не надав суду докази сплати заявленої суми заборгованості.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню на загальну суму 263950,02 грн., з яких 203960,00 грн. основного боргу, 45564,10 грн. пені, 3856,00 грн. 3% річних, 10569,92 грн. інфляційних нарахувань.

В задоволенні позовної вимоги в частині стягнення 20396,00 грн. штрафу слід відмовити.

8. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

За п. 1 ч. 2 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей-Груп" (11772, Житомирська область, Новоград - Волинський район, с. Броники, вул. Весела, буд. 7, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Діва-Агролан" (12015, Житомирська область, Пулинський район, с. Кошелівка, вул. Миру, буд. 23, )

- 203960,00 грн. основного боргу;

- 45564,10 грн. пені;

- 3856,00 грн. 3% річних;

- 10569,92 грн. інфляційних нарахувань;

- 3901,41 грн. судового збору.

3. Відмовити в задоволенні позову в частині стягнення 20396,00 грн. штрафу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 15.05.19

Суддя Лозинська І.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2,3 - сторонам (реком. з повідомл.)