СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2019 р. Справа № 922/224/19

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тихий П.В., суддя Гетьман Р.А. , суддя Россолов В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Реній Фарм" (вх.№1152Х/1-43) на рішення господарського суду Харківської області від 04.03.2019 (суддя О.В. Смірнова, повний текст рішення складено 04.03.2019) у справі №922/224/19

за позовом Приватне підприємство "Фармалюкс 2010", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Реній Фарм", м. Мерефа

про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

Приватне підприємство "Фармалюкс 2010" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Реній Фарм" про стягнення заборгованості в загальному розмірі 58569,98 грн., з яких: 46550,21 грн. - основний борг, 8098,46 грн. - пеня, 1117,21 грн. - 3% річних та інфляційні витрати в сумі 2804,10 грн., мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем грошових зобов`язань за договором поставки № 14 від 01.10.2013 року. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Рішенням господарського суду Харківської області від 04.03.2019 у справі №922/224/19 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Реній Фарм" на користь Приватного підприємства "Фармалюкс 2010" основний борг у розмірі 46550,21 грн., пеню в сумі 8098,46, 3% річних у розмірі 1117,21 грн., інфляційні втрати у розмірі 2804,10 грн. та судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Відповідач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 04.03.2019 у справі №922/224/19 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що він не визнає обґрунтованість постачання певних партій товару, які позивач здійснював за власною ініціативою, без наявності специфікацій та заявок, передбачених умовами договору. Також стверджує, що за даними бухгалтерського обліку ТОВ «Реній Фарм» заборгованості перед ПП «Фармалюкс 2010» не рахується, а з тексту позовної заяви не вбачається з яких саме поставок складається сума позовних вимог, оскільки не наведений перелік видаткових накладних за якими рахується борг. Крім того, до позовної заяви не долучені банківські виписки чи платіжні доручення в підтвердження наявності несплати.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.04.2019 клопотання ТОВ "Реній Фарм" про поновлення строку на подення апеляційної скарги відновлено, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Реній Фарм" та встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Враховуючи, що ціна позову в даній справі є меншою від ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом було попереджено сторони, що апеляційна скарга буде розглянута за правилами ч. 10 ст. 270 ГПК України без повідомлення учасників справи - за відсутності клопотань учасників справи про розгляд справи з їх повідомленням (викликом).

08.05.2019 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№ 4571 від 03.05.2019), в якому він просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

В обґрунтування своєї позиції позивач зазначає, що специфікації відображені у видаткових накладних, оскільки відповідно до п. 2.2. договору поставки № 14 асортимент та кількість товару, що поставляється, сторони вказують у видатково-прибуткових накладних, які є невід`ємною частиною договору. Позивачем було надано суду всі необхідні докази для всебічного з`ясування обставин справи та прийняття обгрунтованого рішення, про будь-які зауваження та необхідність надання додаткових документів, відповідач мав можливість зазначити у відзиві на позовну заяву. В той же час, аргументи апеляційної скарги про відсутність заборгованості не підтверджуються відповідачем жодним з доказів. Також позивач вказує на те, що наданий до матеріалів справи докладний та обгрунтований розрахунок суми основного боргу враховує оплачені відповідачем суми та свідчить про борг ТОВ "Реній Фарм" перед ПП "Фармалюкс 2010" саме за неоплачені поставки, що виражається у підсумковому сальдо.

Колегія суддів повідомляє, що клопотань від учасників справи про розгляд справи з їх повідомленням (викликом) до суду не надійшло.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст.282 Господарського процесуального кодексу України, зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.10.2013 року між Приватним підприємством "Фармалюкс 2010" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Реній Фарм" (Покупець) укладено договір поставки № 14, відповідно до умов якого, постачальник зобов`язався поставляти та передавати у власність покупця визначений цим договором товар, а покупець зобов`язався приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату.

Відповідно до п. 2.1. договору поставка товару здійснюється Постачальником на підставі зробленої заявки Покупця (направленої по факсу чи електронною поштою) протягом 3 календарних днів з моменту її отримання. Постачальник має право на дострокову поставку товару. Сторонами досягнуто домовленості здійснювати постачання товару по даному договору безперервно та ритмічно, не менше 2 разів за один календарний місяць, виходячи з потреби Покупця в товарі. Якщо протягом календарного місяця буде здійснено одну (або не здійснено жодної поставки товару) і це буде пов`язано з тим, що у Покупця не виникатиме потреби в постачанні товару, жодна зі Сторін не матиме претензій до іншої Сторони та не нестиме відповідальності.

Згідно з п. 2.2 договору, сторони погоджують асортимент та кількість товару шляхом надіслання покупцем заявки постачальнику, складеної на підставі специфікації. Асортимент та кількість партії товару, що поставляється сторони вказують у видатково-прибуткових накладних, які є невід`ємною частиною договору.

Поставка партії товару вважається виконаною Постачальником в момент передачі партії товару Покупцю. Перехід ризику випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) товару від Постачальника до Покупця відбувається в момент підписання Покупцем видатково прибуткової накладної на партії товару (п. 2.5. Договору).

В п. 4.1. договору закріплено, що Покупець оплачує поставлений Постачальником товар за цінами, що визначені за одиницю товару у специфікації. Перегляд цін на товари, які пропонуються Постачальником до поставки за цим Договором, здійснюється шляхом узгодження та підписання нової специфікації зі зміненими цінами на товари, що постачаються.

Згідно з п. 4.2. договору, ціна товару, яка входить у партію поставки, підтверджується у заявці Покупця та вказується у видатково-прибуткових накладних. Зміна ціни товару після його поставки Покупцю не допускається.

Пунктом 5.2. договору визначено, що оплата здійснюється шляхом переказу Покупцем грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, що визначені у цьому договорі або внесення грошових коштів у касу Постачальника.

У п. 5.3. договору сторони визначили, що оплата здійснюється Покупцем на підставі цього договору та накладної, за якою передавався товар, або на підставі рахунку. При здійсненні платежу Покупець обов`язково повинен вказувати у платіжному дорученні номер та дату цього договору, номер та дату видатково-прибуткової накладної (товарно транспортної накладної), або номер та дату рахунку.

За умовами п. 5.1, п. 5.4 договору в редакції протоколу розбіжностей б/н від 01.10.2013 року, оплата за товар здійснюється протягом 20 (двадцять) календарних днів з моменту надання Покупцем звіту про реалізований товар. 01-го числа кожного поточного місяця Покупець надає Постачальнику звіт про реалізований товар, підписаний та скріплений печаткою підприємства, який направляється Постачальнику по факсу чи по електронній пошті.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та його скріплення печатками Сторін та діє протягом одного року (п.10.1. Договору).

Згідно з п. 10.2 договору в редакції протоколу розбіжностей б/н від 01.10.2013, договір автоматично пролонгується на кожний наступний календарний рік, якщо жодна зі сторін за 30 днів до закінчення дії договору письмово не заявить про бажання розірвати його.

При дослідженні матеріалів справи встановлено, що на виконання умов Договору, позивач згідно з видатковими накладними передав відповідачеві в період з 12.01.2017 року по 26.03.2018 року товар на загальну суму 48739,57 грн.

Зі змісту видаткових накладних вбачається, що вони підписані уповноваженими представниками позивача та відповідача та скріплені печатками підприємств.

Належність виконання позивачем обов`язків по договору стосовно строків поставки, кількості та якості підтверджується також відсутністю протягом тривалого часу жодних зауважень чи претензій з боку покупця.

Поставлений товар відповідач оплатив частково на суму 619,96 грн. Також відповідачем було повернуто товар на суму 1569,40 грн. Сума заборгованості станом на 11.01.2019 року склала 46550,21 грн.

03.05.2018 року позивач направив на адресу відповідача претензію про погашення заборгованості №21, в якій вимагав терміново, а саме протягом 7 (семи) календарних днів з дати отримання претензії, сплатити заборгованість за договором.

У відповідь на претензію, відповідач направив на електронну пошту позивача Графік погашення заборгованості від 16.05.2018 року. Проте, відповідач заборгованість за договором в сумі 46550,21 грн. не сплатив, що стало підставою звернення позивача до суду з цим позовом.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами 1, 2 статті 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 526 ЦК України та ст.193 Господарського кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У ст. ст. 216, 217, 218 Господарського кодексу України зазначено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання.

Надані позивачем в обґрунтування позовних вимог докази, а саме: договір поставки № 14 від 01.10.2013; видаткові накладні на поставку товару з підписами уповноважених посадових осіб, які засвідчені печатками підприємств; товарно-транспортні накладні; податкові накладені підтверджують факт здійснення позивачем поставки за договором №14 від 01.10.2013 на загальну суму 48739,57 грн.

Стосовно твердження апелянта про те, що позивач здійснював постачання певних партій товару за власною ініціативою, без специфікацій та заявок спростовується можливістю ТОВ "Реній Фарм" не приймати вказаний товар. Проте, товар відповідачем отриманий та частково оплачений.

Крім того, слід зазначити, що сама по собі відсутність вказаної документації не спростовує проведення позивачем господарської операції у вигляді поставки товару, як підстави для здійснення оплати.

Судом враховано певні недоліки первинних документів. Так, з видаткових накладних вбачається, що вони містять підписи осіб, посвідчені печаткою ТОВ "Реній Фарм". При цьому, відсутність зазначення посад та прізвищ осіб, особисті підписи яких міститься на цих видаткових накладних, не спростовує сам факт здійснення позивачем поставки товару за Договором та факт отримання вказаного товару відповідачем.

З видаткових накладних вбачається час здійснення господарської операції, договір, за яким здійснюється поставка товару, кількість та ціна товару, найменування сторін договору - підпис представників постачальника та покупця, печатки юридичних осіб, в частині накладних, де відсутнє призвище отримувача, вони скріплені печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю "Реній Фарм".

Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено порядок оформлення документів, які можуть підтверджувати господарські операції.

Видаткові накладні є первинними обліковими документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар, та відповідають вимогам, зокрема статті 9 названого Закону і Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88.

Доказів звернення до правоохоронних органів з приводу втрати чи викрадення печатки підприємства судом з наявних у матеріалах справи документами не встановлено, а відповідачем не зазначено та не доведено, наявність відтисків печатки підприємства на вказаних видаткових накладних не спростовано.

Таким чином, факт поставки товару позивачем відповідачу за видатковими накладними доведений матеріалами справи, є обґрунтованим, враховуючи зокрема і те, що недоліки при складанні первинних документів, що фіксують господарську операцію, за їх наявності, не можуть стати безумовною підставою для звільнення контрагента від обов`язку оплатити вартість отриманих товару, робіт чи спожитої послуги.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивачем були надані зведені податкові накладні, що зареєстровані в Єдиному державному реєстрі податкових накладних, які також підтверджують здійснення господарських операцій за договором поставки № 14 від 01.10.2013.

Отже, позивач належним чином виконав умови договору щодо поставки товару, ця обставина підтверджується передбаченим умовами договору документом - видатковими накладними, тому за вказаних обставин у відповідача за наведеними вище умовами договору виник обов`язок здійснити оплату за поставлений товар.

Проте, відповідач розрахувався за поставлений позивачем частково на суму 619,96 грн. та повернув товару на суму 1569,40 грн.

Згідно з нормами ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Також, ст. 694 Цивільного кодексу України визначено, що договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.

За умовами п. 5.1, п. 5.4 Договору в редакції протоколу розбіжностей б/н від 01.10.2013 року, оплата за товар здійснюється протягом 20 (двадцять) календарних днів з моменту надання Покупцем звіту про реалізований товар. 01-го числа кожного поточного місяця Покупець надає Постачальнику звіт про реалізований товар, підписаний та скріплений печаткою підприємства, який направляється Постачальнику по факсу чи по електронній пошті.

Колегія суддів зауважує, що матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем умов Договору в частині надання позивачу звітів про реалізований товар.

Викладені обставини дають підстави вважати, що поставлений позивачем товар був реалізований відповідачем, що в свою чергу свідчить про настання строку на його оплату.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з положеннями частин 1, 3 статті 74, статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

З огляду на правило розподілу тягаря доказування між сторонами, відповідач має довести належними та допустимими доказами про відсутність заборгованості в останнього за укладеним договором поставки № 14 від 01.10.2013.

Доказів на підтвердження погашення суми заборгованості за договором поставки № 14 від 01.10.2013 у розмірі 46550,21 грн. відповідач ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної суду не надав, доводи позивача щодо наявності боргу, шляхом надання належних доказів, не спростував.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що відповідачем порушенні умови договору та норми чинного законодавства щодо строків оплати товару, та вважає за правомірне стягнення з відповідача суми основної заборгованості у розмірі 46550,21 грн.

Відповідно до ч.1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 статті 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Згідно статям 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 7.2. Договору, в разі прострочення Покупцем оплати товару Постачальник має право вимагати, а Покупець зобов`язаний сплатити пеню у розмірі подвійної ставки НБУ, яка діє на момент виконання зобов`язання, від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконане.

Відповідно до п.1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

В частині 2 статті 343 Господарського кодексу України прямо зазначається, що пеня за прострочення платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи викладене, перевіривши розрахунок позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача пені за період з 26.03.2018 року по 25.09.2018 року в сумі 8098,46 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 1117,21 грн., колегія суддів зазначає таке.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому підлягає стягненню з відповідача 1117,21 грн. за період з 26.03.2018 року по 11.01.2019 року.

Що стосується заявленої вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних витрат в сумі 2804,10 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

В силу приписів статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що стягненню підлягає сума інфляційних втрат в розмірі 2804,10 грн. за період з квітня по грудень 2018.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення в рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що місцевий господарський суд розглянув всебічно, повно та об`єктивно в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, належним чином проаналізував правовідносини, що виникли між сторонами, та вірно застосував норми матеріального та процесуального права.

Доводи відповідача про порушення і неправильне застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені відповідачем, у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Реній Фарм" на рішення господарського суду Харківської області від 04.03.2019 у справі №922/224/19 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 04.03.2019 у справі №922/224/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя П.В. Тихий

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Россолов