ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"13" травня 2019 р.                                   м. Київ                            Справа № 911/695/19

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Янюк О.С. за участю секретаря судового засідання Мірошніченко В.В. розглянув у відкритому судовому засіданні

позовну заяву Першого заступника керівника Києво-Святотошинської місцевої прокуратури Київської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгруп», м.Обухів Київської області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Управління Державної служби з безпеки на транспорті у Харківській області Укртрансбезпеки, м.Харків

про стягнення грошових коштів

У судовому засіданні брали участь:

від прокурора: Борисюк А.А. (посвідчення від 12.06.2018 №050033);

від відповідача: не з’явився;

від третьої особи: не з’явився

ВСТАНОВИВ:

14.03.2019 Перший заступник керівника Києво-Святотошинської місцевої прокуратури Київської області (далі – прокурор) звернувся до Господарського суду Київської області (далі – суд) в інтересах держави до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгруп» (далі – відповідач, ТОВ «Торгруп») про стягнення плати за проїзд дорогами великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів у розмірі 6  535,61грн. Крім того, прокурор просить стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою суду від 18.03.2019 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження; на підставі ст. 50 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача – Управління Державної служби з безпеки на транспорті у Харківській області Укртрансбезпеки (далі – третя особа, Укртрансбезпека); встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечення на відповідь на відзив та пояснення третьої особи щодо позову або відзиву; призначено судове засідання на 08.04.2019.

На підставі ст. 216 ГПК України у судовому засіданні було оголошено перерву до 13.05.2019 о 10.15год.

У судове засідання представник відповідача не з’явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином та своєчасно (т. 1 а.с. 99), явка судом обов’язковою не визнавалась, відомостей у порядку ч. 7 ст.120 ГПК України щодо зміни своєї адреси суду не подавав, а тому ураховуючи положення ст. 42, 242 ГПК України  суд визнав за можливе провести судове засідання без його участі.

Крім того, у судове засідання також не з’явився представник третьої особи, проте, подав до суду клопотання в якому просив розглянути справу без його участі, яке суд з урахуванням положень ст. 42 ГПК України визнав за можливе задовольнити.

Під час судового засідання 13.05.2019, на підставі ст. 216 ГПК України, судом оголошено перерву до 13.05.2019 о 15.45год.

Так, під час судового засідання судом досліджено пояснення прокурора та докази на їх обґрунтування щодо наявності повноважень у останнього на звернення до суду із відповідним позовом. З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3  ст.53 ГПК України  у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених     ст.174 цього Кодексу (ч. 4 ст. 53 ГПК України).

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача (ч. 5 ст. 53 ГПК України).

В обґрунтування заявлених позовних вимог прокурор зазначає, що внаслідок руйнування  автомобільних доріг загального користування, у зв’язку із перевезенням вантажу з порушенням вимог Закону України «Про дорожній рух» та Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, задано шкоду, яка підлягає відшкодуванню ТОВ «Торггруп» у повному обсязі.

Водночас, прокурор зазначав про те, що орган, уповноважений відповідно до чинного законодавства звертатись до суду з позовом про примусове стягнення плати за проїзд великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, вагові параметри яких перевищують нормативні відсутній, а Державна служба України з питань безпеки на транспорті та її структурні підрозділи чинним законодавством України не наділені повноваженнями щодо звернення до суду з позовними заявами. Проте, із зазначеним твердженням суд не може погодитись із наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч.1  ст.131-1 Конституції України  в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді     у виключних випадках     і в порядку, що визначені законом.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п.3 ч.2  ст.129 Конституції України).

Положення п.3 ч.1  ст. 131-1 Конституції України      відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є     Закон України «Про прокуратуру».

Відповідно до ч.3  ст.23 цього Закону  прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому ч.4 цієї статті.

Проаналізувавши положення вищевказаного припису Закону, суд дійшов висновку, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках, зокрема, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.

Проте, прокурор не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного суб'єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №927/246/18).

Відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (далі – Положення), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті (пп. 3 п. 4 Положення).

Згідно пп. 27 п. 5 зазначеного Положення, Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю (пп. 27 п. 5 із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №320).

При цьому, положення таких нормативних-правових актів не можуть визначати конкретні предмети і підстави позовів, з якими уповноважений орган має право звернутися до суду, оскільки зазначене було б неправомірним обмеженням повноважень такого органу у визначенні способу захисту та забезпеченні здійснення судового захисту інтересів держави (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №924/1237/17).

З наведеного слідує, що Укратрансбезпека має право на стягнення відповідної плати шляхом звернення із позовом до суду, що випливає з покладених на неї завдань щодо державного контролю за додержанням вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Отже, твердження прокурора про те, що в Укратрансбезпеки відсутні повноваження на звернення до суду із відповідними позовами, суд вважає помилковим, оскільки таке твердження суперечить вищевказаним приписам.

Крім того, посилання прокурора на постанову  Верховного Суду від 06.06.2018 у справі №820/1203/17 в частині того, що повноваження Укртрансбезпеки щодо плати за проїзд великовагових транспортних засобів обмежується лише нарахуванням такої плати, судом до уваги не приймається, оскільки правовідносини між сторонами у зазначеній справі виникли у 2016 році, тоді як відповідні зміни до Положення були внесені 25.04.2018.

Суд зазначає, що у разі вирішення спору по суті безпідставність звернення прокурора до суду на захист інтересів держави  може бути підставою для скасування судового акта  у випадку, коли законних підстав для такого представництва явно не було, що свідчить про порушення п.3 ч.1     ст.131-1 Конституції України.

Отже, прокурором не надано суду належних та допустимих доказів у розумінні ст. 74-76 ГПК України та не наведено суду обставин, які б вказували на наявність у останнього процесуальної дієздатності на подання зазначеного позову.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 226 ГПК України, суд залишає позов без розгляду, якщо позов подано особою, яка не має процесуальної дієздатності.

Керуючись ст.ст.  226,  234-235 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву Першого заступника керівника Києво-Святотошинської місцевої прокуратури Київської області від івд 11.03.2019 №3657вих-19 залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили у порядку, встановленому ч. 1 ст. 235 ГПК України негайно з моменту її оголошення суддею та може бути оскаржена протягом 10 днів у порядку, передбаченому ст.ст. 255-257 ГПК України з урахуванням пп. 17.5 п.17 ч.1 Перехідних положень ГПК України.

Суддя                                                                                                                            О.С. Янюк

Ухвалу підписано 15.05.2019.