СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2019 р. Справа № 913/644/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Медуниця О.Є. , суддя Чернота Л.Ф.

за участю секретаря Кохан Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача, не з`явився;

відповідача - Дугін Е.В.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ (вх. № 1004 Л/3) на рішення Господарського суду Луганської області від 25.02.2019 по справі № 913/644/18 (суддя Фонова О.С.; повний текст рішення підписано 06.03.2019)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Комунального спеціалізованого теплозабезпечуючого підприємства "Рубіжнетеплокомуненерго" Рубіжанської міської ради, м. Рубіжне Луганської області

про стягнення 2410619,58 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Луганської області з позовною заявою від 15.12.2018 №14-4/1570 до Комунального спеціалізованого теплозабезпечуючого підприємства "Рубіжнетеплокомуненерго" Рубіжанської міської ради про стягнення 2410619,58 грн. за договором № 5022/1718-КР-20 постачання природного газу від 05.09.2017, з яких: 1985317,63 грн. - основний борг, 339220,94 грн. - пеня, 36241,16 грн. - 3 % річних, 49839,85 грн. - інфляційні втрати.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 25.02.2019 по справі №913/644/18 позов задоволено частково. Стягнуто з Комунального спеціалізованого теплозабезпечуючого підприємства "Рубіжнетеплокомуненерго" Рубіжанської міської ради, вул. Іванова, буд. 157, м. Рубіжне Луганської області, 93000, ідентифікаційний код 33515421, на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б.Хмельницького, буд.6, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код 20077720, 1985317,63 грн. - основний борг, 36241,16 грн. - 3 % річних, 49839,85 грн. - інфляційні втрати, витрати зі сплати судового збору в сумі 31070,97 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив факт несвоєчасного погашення відповідачем заборгованості за договором на постачання природного газу №5022/1718-КП-20 від 05.09.2017р.

Щодо задоволення інфляційних витрат та 3% річних, суд задовольнив ці вимоги, перевіривши періоди та базу нарахування та зазначив про відсутність арифметичних помилок.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, суд першої інстанції посилався на ч.2 ст.2 Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси", який встановлює мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення АТО.

Суд зробив висновок, що нарахування пені на період дії мораторію є неправомірним з боку позивача.

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Скаржник не погоджується з рішенням Господарського суду Луганської області від 25.02.2019 по справі № 913/644/18 в частині відмови у стягненні пені в сумі 339220,94 грн., і вважає, що рішення в цій частині прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без дослідження усіх істотних обставин справи, при недоведеності обставин цієї справи, які суд попередньої інстанції визнав встановленими. Позивач просить скасувати рішення в частині відмови у стягненні пені в сумі 339220,94 грн. та в цій частині ухвалити нове судове рішення про задоволення позову; відшкодувати за рахунок відповідача понесені позивачем судові витрати за подання цієї апеляційної скарги.

ПАТ «НАК «Нафтогаз України» зазначає про невірне застосування судом першої інстанції норм Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» через безпідставне наділення позивача статусом «енергопостачальної компанії», що не відповідає ліцензованій діяльності та статуту підприємства, яке здійснює постачання природного газу безпосередньо споживачам на підставі укладених договорів.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.04.2019 для розгляду справи № 913/644/18 сформовано судову колегію у складі: головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Медуниця О.Є., суддя Пелипенко Н.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.04.2019 відкрито апеляційне провадження у справі № 913/644/18 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ на рішення Господарського суду Луганської області від 25.02.2019.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2019 для розгляду справи №913/644/18 сформовано судову колегію у складі: головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Медуниця О.Є., суддя Чернота Л.Ф.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.04.2019 справу №913/644/18 призначено до розгляду на 21.05.2019 року о 12:00 год, задоволено клопотання відповідача про продовження строку на подання відзиву, відповідачу у строк до 10.05.2019 (включно) запропоновано надати суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу з наданням доказів надсилання (надання) копії відзиву та доданих до нього документів скаржнику.

Відповідач КСТП «Рубіжнетеплокомуненерго» Рубіжанської мської ради 08.05.2019 надіслало на адресу суду відзив (вх. 4644 від 11.05.2019) в якому зазначає про те, що саме з причин несвоєчасного виконання обов`язків споживачами підприємства невідповідності діючого тарифу, несприятливих умов господарювання КСТП «РТКЕ» не було здійснено вчасний розрахунок за спожитий природний газ, звертає увагу суду на те, що розмір пені встановлено на максимально можливому рівні, просить суд відмовити в задоволенні вимог апеляційної скарги позивача ПАТ «НАК Нафтогаз Україна» на рішення Господарського суду Луганської області від 25.02.2019 у справі №913/644/18 та зазначене рішення залишити без змін.

Відповідно до вимог ст. ст. 222, 223 ГПК України судом під час розгляду даної справи було здійснено повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу та складено протокол судового засідання.

Скаржник в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення ухвали суду від 23.04.2019, своїм правом на участь у суді апеляційної інстанції не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав (а.с. 114).

Відповідач у судовому засіданні підтримав заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Керуючись вказаною нормою, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, враховуючи, що явка сторін не визнавалася судом обов`язковою.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши представника апелянта, розглянувши апеляційну скаргу та матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» є юридичною особою (ідентифікаційний код 20077720), що підтверджується безкоштовним запитом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Комунальне підприємство «Рубіжнетеплокомуненерго» Рубіжанської міської ради є юридичною особою (ідентифікаційний код 33515421), що підтверджується безкоштовним запитом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.41-42, т.1).

Між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач у справі), як Постачальником, та Комунальним спеціалізованим теплозабезпечуючим підприємством "Рубіжнетеплокомуненерго" Рубіжанської міської ради (відповідач у справі), як Споживачем, був укладений договір №5022/1718-КР-20 постачання природного газу від 05.09.2017 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору, Постачальник зобов`язується поставити Споживачеві у 2017 - 2018 роках природний газ, а Споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього Договору.

Пунктом 1.2 Договору визначено що, природний газ, що постачається за цим Договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями.

У розділі 2 Договору, сторони визначили кількість та фізико-хімічні показники газу.

За умовами п.2.1 Договору, в редакції додаткової угоди №1 від 04.04.2018, постачальник передає споживачу в період з 01.04.2018 по 31.05.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 23,0 тис.куб.м, у тому числі по місяцях: квітень - 23,0 тис.куб.м; травень - 0,0 тис.куб.м.

Як зазначено у п.3.7 Договору, приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу Споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

У пункті 3.8 Договору, сторони визначили, що Споживач зобов`язується не пізніше 7-го числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, Постачальнику підписані Споживачем два примірника акта приймання - передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного природного газу, згідно з цим Договором у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість.

Постачальник не пізніше 10-го числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, повертає Споживу один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою. У разі непідписання Постачальником акта приймання-передачі природного газу Постачальник письмово повідомляє Споживача про причини такого непідписання акта (п. 3.9 Договору).

У пункті 3.10 Договору, сторони встановили, що Споживач підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання-передачі газу за розрахунковий місяць означає повне виконання Постачальником своїх зобов`язань в частині постачання природного газу за цим Договором у відповідному місяці.

Відповідно до п. 5.2 Договору, ціна за 1000 куб. м газу за цим Договором на дату його укладання становить всього з ПДВ - 9488364 грн.

Розділом 6 сторони погодили порядок та умови проведення розрахунків.

Пунктом п. 6.1 договору визначено, що оплата за газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 8.2. Договору, у разі прострочення Споживачем оплати згідно з п.6.1 цього Договору він зобов`язується сплатити Постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

У пункті 10.3 Договору, сторони визначили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п`ять) роки.

Відповідно до пункту 12.1., в редакції додаткової угоди № 1 від 04.04.2018, цей договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації газу до 01 жовтня 2017 до 31 травня 2018 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Договір скріплений печатками підприємств та підписаний сторонами у встановленому законом порядку.

Матеріали справи містять акти приймання-передачі природного газу, зокрема, за у грудні 2017 року та у період з січня по березень 2018 року природний газ на загальну суму 1985317,63 грн, що підтверджується наступними актами прийому - передачі природного газу (а.с.28-31):

- акт приймання-передачі природного газу від 31.12.2017 у обсязі 40,230 тис.куб.м. за грудень 2017 року на суму 381727,99 грн;

- акт приймання-передачі природного газу від 31.01.2018 у обсязі 59,909 тис.куб.м. за січень 2018 року на суму 568454,93 грн;

- акт приймання-передачі природного газу від 28.02.2018 у обсязі 57,090 тис.куб.м. за лютий 2018 року на суму 541706,46 грн;

- акт приймання-передачі природного газу від 31.03.2018 у обсязі 52,002 тис.куб.м. за березень 2018 року на суму 493428,25 грн.

Вказані акти підписані сторонами без зауважень та скріплені їх печатками.

Таким чином, позивачем поставлено, а відповідачем отримано природний газ у грудні 2017 року та у період з січня по березень 2018 року природний газ на загальну суму 1985317,63. В матеріалах справи містяться довідки «Сальдо, Підприємство «Рубіжнетеплокомуненерго КСТП» та «Операції по підприємству «Рубіжнетеплокомунеенерго» з 01.01.2017р. по 30.09.2018р. на суму 1 985 317,63 грн., відповідно до яких вбачається несвоєчасне погашення заборгованості відповідачем за спірний період (т. 1, а.с. 32-33).

Оскільки відповідачем було несвоєчасно виконано зобов`язання зі сплати поставленого газу, це і стало підставою для звернення позивача за захистом своїх порушених прав з даним позовом.

Спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Господарського процесуального кодексу України.

За приписами статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань.

Згідно із ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватись від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір, укладений сторонами з дотримання вимог, необхідних для чинності правочину, у тому числі відповідно до чинних нормативно-правових актів, має обов`язкову силу для сторін. Будучи пов`язаними взаємними правами та обов`язками (зобов`язаннями), сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятись від виконання зобов`язання.

Договір №5022/1718-КР-20 постачання природного газу від 05.09.2017є за своєю правовою природою договором постачання, правовідносини за яким регулюються главою 30 параграф 1 Господарського кодексу України та главою 54 параграф 3 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона -постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти цей товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами абзацу 2 ч. 1 ст. 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не передбачено договором, законом або не виникає з характеру відносин сторін (ч.2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 1 ст. 530 Цивільного кодексу України врегульовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Спірним в даній справі є період з грудня 2017 року та з січня 2018 по березень 2018 року.

Пунктом п. 6.1 договору визначено, що оплата за газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Приймаючи до уваги дати поставок природного газу та викладені умови оплати, остаточний розрахунок повинен бути здійснений не пізніше:

за грудень 2017р. - 25.01.2018р.;

за січень 2018р. - 25.02.2018р.;

за березень 2018р. - 25.04.2018р.

З матеріалів справи вбачається, що за спожитий природний газ у грудні 2017р., січні-березні 2018 основний борг не було погашено.

За приписами ст.625 ЦК України прострочення відповідачем грошового зобов`язання тягне за собою обов`язок сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних з простроченої суми за весь час несвоєчасного виконання обов`язку щодо сплати відповідних сум, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення 3% річних у сумі 36 241,16 грн.:

-за зобов`язанням грудня 2017р. на суму 8 471,22 грн. з 26.01.2018р. по 22.10.2018р.;

-за зобов`язанням січня 2018р. на суму 11 119,91 грн. з 27.02.2018р. по 22.10.2018р.,

-за зобов`язанням лютий 2018р. на суму 9 350,00 грн. з 27.03.2018 по 22.10.2018р.;

-за зобов`язанням березня 2018. на суму 7 300,03 грн. з 26.04.2018. по 22.10.2018р.;

Перевіривши розрахунок позовних вимог в частині нарахування 3% річних, суд апеляційної інстанції вважає, що висновок суду першої інстанції про розмір цих вимог в сумі 36 241,16 грн., відповідає дійсності, а відтак заявлені 3% річних задоволені судом правильно.

Позивач також просить стягнути 3% річних у сумі 36241,16 грн, нараховані на зобов`язання грудня 2017 року та з січня по березень 2018 року, згідно наданого позивачем розрахунку (а.с.25-27).

Крім того, позивач просить стягнути інфляційні втрати у сумі 49839,85 грн, нараховані на зобов`язання грудня 2017 року та з січня по березень 2018 року, згідно наданого позивачем розрахунку (а.с.25-27).

Відповідно до пункту 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Перевіркою судом розрахунку інфляційних втрат у сумі 49839,85 грн, нарахованих на зобов`язання за грудень 2017 року та з січня по березень 2018 року, порушень законодавства та арифметичних помилок не встановлено, тому вказані вимоги є обґрунтованими та підлягають стягненню з відповідача.

Позивачем нараховано інфляційні витрати за прострочення основного зобов`язання у загальній сумі 49839,85 грн. (нарахування здійснено за зобов`язанням грудня 2017 року в сумі 15445,54 грн за період з лютого по вересень 2018 року; за зобов`язанням січня 2018 року в сумі 17725,29 грн. за період з березня по вересень 2018 року., за зобов`язанням лютого 2018 року в сумі 10813,51 грн. за період з квітня по вересень 2018 року.; за зобов`язанням березня 2018 року в сумі 5855,51 грн за період з травня по вересень 2018 року.

Перевіривши розрахунок інфляційних витрат за допомогою програми «ЛІГА:ЗАКОН», суд апеляційної інстанції зазначає про те, що при перерахунку суми інфляційних витрат не були виявлені арифметичні помилки, та погоджується з розрахунком місцевого господарського суду, вважає здійснений перерахунок вірним та таким що відповідає періоду та базі нарахування.

Всього сума інфляційних нарахувань за вказаний період складає 49 839,85 грн.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат в сумі 49 839,85 грн.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Також позивачем була заявлена пеня в розмірі 339 220,94 грн.

Судом першої інстанції в своєму рішенні було відмовлено у задоволенні пені, яка була заявлена позивачем у розмірі 339220,94 грн, що нарахована за період з грудня 2017 року та з січня 2018 по березень 2018 року.

У зв`язку з набранням чинності з 07.02.2015 року Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають та території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» від 13.01.2015р. № 85-III, яким встановлено мораторій на час, визначений у статті 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Виходячи з наведеного, нарахування пені за договором припиняється з 07.02.2015р.

Згідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Виконавцем є суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору, а виробником - суб`єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги.

Відповідно до спеціального витягу з сайту Міністерства юстиції України вбачається, що основним видом діяльності КСТП «Рубіжнетеплокомуненерго» Рубіжанської міської ради є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря (т. 1а.с. 41.42).

Стосовно доводів скаржника про безпідставне застосування місцевим судом до спірних правовідносин положень ст.2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси», оскільки позивач не є енергопостачальною компанією, суд апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Відповідно до Постанови КМУ від 25.07.2012р. № 705 п.2 ст.1 «Про визначення гарантованих постачальників природного газу» "гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річних обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн.куб.метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

У п. 5 Статуту ПАТ "НАК "Нафтогаз України", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 № 747, встановлено, що метою діяльності компанії є сприяння структурній перебудові нафтової, газової та нафтопереробної галузей, підвищення рівня енергетичної безпеки держави, забезпечення ефективного функціонування та розвитку нафтового комплексу, більш повного задоволення потреб промислових і побутових споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах і отримання прибутку.

Предметом діяльності компанії є, зокрема, постачання природного газу, організація виробництва і постачання електричної та теплової енергії (п. 6 названого Статуту).

Законом України "Про енергозбереження" встановлено, що "енергозбереження" діяльність (організаційна, наукова, практична, інформаційна), яка спрямована на раціональне використання та економне витрачання первинної та перетвореної енергії і природних енергетичних ресурсів в національному господарстві і яка реалізується з використанням технічних, економічних та правових методів; "паливно-енергетичні ресурси" сукупність всіх природних і перетворених видів палива та енергії, які використовуються в національному господарстві.

Тобто, природний газ як матеріальний об`єкт, різновид палива, в якому зосереджена енергія, придатна для практичного використання, є одним з видів енергетичних ресурсів.

Враховуючи те, що природний газ є енергетичним ресурсом, а гарантованим постачальником цього ресурсу є підприємство позивача, що підтверджується матеріалами справи, то підприємство позивача є постачальником енергоресурса і дія Закону України від 13.01.2015р. № 85-III розповсюджується на нього у повному обсязі.

Таким чином, висновок суду про те, що ПАТ «НАК «Нафтогаз України» є енергопостачальною компанією, є правомірним.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі №913/66/18 від 18.01.2019.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновок місцевого господарського суду, рішення місцевого господарського суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому повинно бути залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Оскільки в даному випадку суд апеляційної інстанції не змінює та не ухвалює нового судового рішення, підстави для скасування оскаржуваного позивачем ПАТ «НАК «Нафтогаз України» рішення суду першої інстанції у даній справі відсутні, розподіл судових витрат судом не здійснюється і судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на скаржника відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись статями 270, 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» м. Київ на рішення Господарського суду Луганської області від 25.02.2019 року у справі №913/644/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Луганської області від 25.02.2019 року у справі №913/644/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів через Східний апеляційний господарський суд з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 27.05.2019

Головуючий суддя С.В. Барбашова

Суддя О.Є. Медуниця

Суддя Л.Ф. Чернота