РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.05.2019Справа № 910/14959/18

За позовом ОСОБА_1

до 1. ОСОБА_2

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Творча майстерня "Вісак"

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-2 - ОСОБА_4

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-2 - ОСОБА_3

про визнання недійсним договору та скасування рішень загальних зборів

та

за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_4

до 1. ОСОБА_2

2. ОСОБА_1

3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Творча майстерня "Вісак"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-3 - ОСОБА_3

про визнання недійсним договору дарування та скасування рішень загальних зборів

Суддя Котков О.В.

Секретар судового засідання Кукота О.Ю.

Представники учасників справи:

від позивача (відповідача-2 за позовом третьої особи) Мирний Є.М. (адвокат);

від відповідача-1 (відповідача-1 за позовом третьої особи) Селецька О . В., Шутий Д. С. (адвокати);

від відповідача-2 (відповідача-3 за позовом третьої особи) Розов О.С. (адвокат);

від третьої особи-1 Цвітненко Д.М. (адвокат);

від третьої особи-2 (третьої особи за позовом третьої особи) не з`явились;

від третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Цвітненко Д.М . (адвокат).

В судовому засіданні 07.05.2019 року, відповідно до положень ст.ст. 233, 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення, повідомлено представників учасників справи, що повне рішення буде складено 21.05.2019 року.

СУТЬ СПОРУ:

8 листопада 2018 року до Господарського суду міста Києва від ОСОБА_1 (позивач) надійшла позовна заява б/н від 08.11.2018 року до ОСОБА_2 (відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Творча майстерня "Вісак" (відповідач-2), в якій викладені позовні вимоги, щоб в судовому порядку:

- визнати недійсним з моменту укладення договір дарування корпоративних прав від 15 грудня 2010 року, укладений між ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Руденко В.О., зареєстрований в реєстрі за № 4997 про дарування 70% корпоративних прав у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Творча майстерня "Вісак" (ідентифікаційний код 21505566);

- скасувати рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Творча майстерня "Вісак" (ідентифікаційний код 21505566), оформлених протоколом 13 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Творча майстерня "Вісак" від 16 грудня 2009 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на момент укладення оскаржуваного договору статутний капітал ТОВ "Творча майстерня "Вісак" був сформований не у повному обсязі, що є порушенням вимог ст. 147 Цивільного кодексу України та ч. 4 ст. 53 Закону України "Про господарські товариства", які були чинними на момент укладення договору, оскаржуваний договір не містить відомостей на підтвердження, що при укладенні договору позивач вніс до статутного капіталу товариства 100% його частки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.11.2018 року у справі № 910/14959/18 позовну заяву б/н від 08.11.2018 року ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Творча майстерня "Вісак" (відповідач-2) про визнання недійсним договору та скасування рішень загальних зборів залишено без руху, надано ОСОБА_1 строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали.

22 листопада 2018 року через відділ діловодства суду від ОСОБА_1 надійшла заява б/н від 22.11.2018 року "Про усунення недоліків позовної заяви".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.11.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи №910/14959/18 здійснювати у порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 18.12.2018 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.12.2018 року продовжено строк підготовчого провадження на 30 (тридцять) днів, залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-2 - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , частково задоволено клопотання "Про витребування оригіналів письмових доказів" ОСОБА_2, підготовче засідання відкладено на 31.01.2019 року.

30.01.2019 року через канцелярію суду від ОСОБА_4 надійшла позовна заява, як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, в якій викладені позовні вимоги, щоб в судовому порядку:

- визнати недійсним з моменту укладення договір дарування корпоративних прав Товариства з обмеженою відповідальністю "Творча майстерня "Вісак" (ідентифікаційний код 21505566) від 15 грудня 2010 року, укладений між ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Руденко В.О., зареєстрований в реєстрі за № 4997;

- скасувати рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Творча майстерня "Вісак" (ідентифікаційний код 21505566), прийнятих 16.12.2010 року, оформлених протоколом 13 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Творча майстерня "Вісак" від 16 грудня 2009 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорюваний договір укладений в порушення положень ст. 147 Цивільного кодексу України та ст. 53 Закону України "Про господарські товариства", які були чинними на момент його укладення, що є підставою для визнання його недійсним. Рішення загальних зборів учасників ТОВ "Творча майстерня "Вісак" від 16.12.2010 року, оформлені протоколом №13 були прийняті на підставі оспорюваного договору дарування від 15.12.2010 року, що є підставою для їх скасування.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.02.2019 року позовну заяву б/н від 30.01.2019 року третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_1 у справі № 910/14959/18 залишено буз руху, надано ОСОБА_4 строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали.

Так, поштове відправлення з ухвалою суду у даній справі було направлене ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_3 , яка вказана в позовній заяві.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 884 ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.02.2019 року у справі № 910/14959/18 вручено заявнику - 11.02.2019 року.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 4 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Тобто, строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви до 21.02.2019 року (включно).

18 лютого 2019 року через відділ діловодства суду від представника третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_4 - адвоката Цвітненка Д.М. надійшла заява "Про усунення недоліків позовної заяви".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.02.2019 року позовну заяву б/н від 30.01.2019 року третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_4 у справі № 910/14959/18 прийнято до розгляду, об`єднано позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_4 у справі № 910/14959/18 в одне провадження з первісним позовом у справі №910/14959/18, залучено до участі у справі в якості третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-3 - ОСОБА_14 , засідання у справі призначено на 12.03.2019 року.

12.03.2019 року через відділ діловодства суду від ОСОБА_2 надійшло клопотання б/н від 12.03.2019 року «Про роз`єднання позовних вимог третьої особи та зупинення провадження у справі за позовними вимогами третьої особи».

Клопотання обґрунтоване тим, що у провадженні Господарського суду міста Києва перебуває на розгляді справа № 910/15279/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Творча майстерня «Вісак», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_14 та Відділ з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання недійсним договору купівлі-продажу корпоративних прав, визнання недійними рішень позачергових загальних зборів Товариства, скасування реєстраційної дії та витребування майна, тому у випадку задоволення позовних вимог в рамках справи № 910/15279/18, ОСОБА_4 , як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, втратить статус учасника в рамках даної справи.

В підготовчих засіданнях 12.03.2019 року та 19.03.2019 року судом оголошувалася перерва.

В підготовчому засіданні 02.04.2019 року судом було розглянуте та відхилене клопотання б/н від 12.03.2019 року «Про роз`єднання позовних вимог третьої особи та зупинення провадження у справі за позовними вимогами третьої особи», про що судом постановлено протокольну ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання 02.04.2019 року. Відхиляючи наведене клопотання, суд виходив з того, що частинами 6, 7 та 10 ст. 173 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька позовних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання господарського судочинства. Розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог. Про об`єднання справ в одне провадження, роз`єднання позовних вимог, про відмову в об`єднанні справ в одне провадження, роз`єднанні позовних вимог суд постановляє ухвалу. Справи, об`єднанні в одне провадження, роз`єднанню не підлягають.

Так, з огляду на те, що ухвалою від 20.02.2019 року позовну заяву б/н від 30.01.2019 року третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_4 у справі № 910/14959/18 об`єднано в одне провадження з первісним позовом у справі №910/14959/18, суд дійшов висновку, у відповідності до вимог ч. 10 ст. 173 ГПК України первісні позовні вимоги та позовні вимоги третьої особи, які об`єднані в одне провадження роз`єднанню не підлягають.

У відповідності до п. 5 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Дослідивши підстави для зупинення провадження у справі, суд дійшов висновку про необґрунтованість клопотання в цій частині, з мотивів не доведення заявником факту об`єктивної неможливості розгляду справи № 910/14959/18 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 910/15279/18 та про можливість встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду в даному господарському спорі.

За ч. 4 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати.

Так, в підготовчому засіданні 02.04.2019 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, яка занесена до протоколу судового засідання, та призначено справу № 910/14959/18 до судового розгляду по суті на 07.05.2019 року. Про дату, час і місце судового засідання учасників справи, які не приймали участь у підготовчому засіданні повідомлено ухвалою-повідомленням від 02.04.2019 року.

В судовому засіданні 07.05.2019 року представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов в повному обсязі. Представники відповідача-1 (відповідача-1 за позовом третьої особи) та відповідача-2 (відповідача-3 за позовом третьої особи) проти задоволення позову заперечили та просили відмовити в задоволені позову в повному обсязі. Представник третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Представник третьої особи-2 (третьої особи за позовом третьої особи) в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши всі представлені докази, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

21.07.1993 року ОСОБА_1 Мале приватне підприємство «Творча майстерня «Вісак».

Для забезпечення діяльності підприємства за рахунок внесків засновника створений статутний фонд, розмір якого визначений у розмірі 100 000 /сто тисяч/ крб. (п. 4.3. Статуту).

Статут Малого приватного підприємства «Творча майстерня «Вісак» зареєстровано державною адміністрацією Мінського району м. Києва 02.08.1993 року за реєстраційним № ПП-572.

Розпорядження власника ОСОБА_1 від 10.09.2003 року вирішено збільшити статутний капітал МПП «Творча майстерня «Вісак» до 5 000 000,00 грн.

Розпорядження власника ОСОБА_1 від 15.01.2004 року вирішено збільшити статутний капітал МПП «Творча майстерня «Вісак» до 6 700 000,00 грн.

Рішенням від 18.05.2007 року власника МПП «Творча майстерня «Вісак» ОСОБА_1 вирішено збільшити статутний капітал МПП «Творча майстерня «Вісак» до 12 700 000,00 грн.

31.05.2008 року на підставі рішення власника ОСОБА_1 здійснено реорганізацію Малого приватного підприємства «Творча майстерня «Вісак» в Товариство з обмеженою відповідальністю «Творча майстерня «Вісак».

Згідно передавального акту, затвердженого рішенням власника від 31.05.2008 року, МПП «Творча майстерня «Вісак» передало, а ТОВ «Творча майстерня «Вісак» прийняло все майно, права та обов`язки МПП «Творча майстерня «Вісак» стосовно всіх кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами. Вказаний передавальний акт складений Головою комісії з припинення - ОСОБА_1 та членом комісії з припинення - ОСОБА_16 , посвідчений 02.06.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Руденком В.О., зареєстрованим в реєстрі за № 2921, 2922.

Рішенням учасника Товариства від 31.05.2008 року затверджено нову редакцію Статуту товариства.

Справжність підпису ОСОБА_1 на Статуті Товариства з обмеженою відповідальністю «Творча майстерня «Вісак» засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Руденком В.О., зареєстрованим в реєстрі за № 2918.

Згідно п. 7.1. Статуту для забезпечення діяльності товариства створено статутний капітал у розмірі 12 700 000, 00 грн.

До моменту реєстрації товариства статутний капітал сформовано у повному обсязі (п. 7.2. Статуту).

Рішенням загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Творча майстерня «Вісак», оформленого протоколом № 4 від 02.10.2008 року збільшено статутний капітал товариства до 16 700 000,00 грн.

Рішенням загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Творча майстерня «Вісак», оформленого протоколом № 12 від 01.12.2010 року збільшено статутний капітал товариства до 18 700 000,00 грн. та затверджено нову редакцію Статуту товариства.

Згідно п. 6.1. Статуту для забезпечення діяльності товариства створено Статутний капітал у розмірі 18 700 000,00 грн.

До моменту реєстрації товариства статутний капітал сформовано у повному обсязі (п. 6.2. Статуту).

Відповідно до довідки № 107 від 14.12.2010 року, складеної за підписом Виконавчого директора - Палійчука Ю.Д. та головного бухгалтера - Омелюк Л.В ., статутний капітал Товариства з обмеженою відповідальністю «Творча майстерня «Вісак» в розмірі 18 700 000,00 грн. сформовано в повному обсязі.

15.12.2010 року між ОСОБА_1 , як дарувальником, та ОСОБА_2 , як обдаровуваною, укладено договір дарування (надалі - договір дарування), відповідно до п. 1 якого, дарувальник безоплатно передає у власність обдаровуваної, а обдаровувана приймає у власність 70% належних корпоративних прав, як засновника Товариства з обмеженою відповідальністю «Творча майстерня «Вісак», яке відображається в майні Товариства з обмеженою відповідальністю «Творча майстерня «Вісак» (майно Товариства складає його основні фонди і обігові кошти, а також інші матеріальні цінності, вартість яких відображається у його незалежному балансі належить йому за правом власності або повного господарського володіння, користування і розпорядження), на умовах встановлених цим договором.

В п. 2 договору визначено, що 70% корпоративних прав, що даруються, належать дарувальнику на підставі Статуту (нова редакція) Товариства, Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців 15.12.2010 року за № 7841099.

За умовами п. 4 договору дарунок цей сторони оцінюють у 13 090 000 грн.

Сторони свідчать, що у тексті цього договору зафіксовано усі істотні умови, що стосуються дарування 70% корпоративних прав Товариства (п. 7 договору).

Відповідно до п. 8 договору дарувальник стверджує, що повідомив обдаровувану про всі істотні обставини, які мають відношення до Товариства та які могли вплинути на волю обдаровуваної щодо укладання цього договору.

Згідно з п. 10 договору дарувальник та обдаровувана стверджують, що вони не визнані у встановленому порядку недієздатними повністю або частково, однаково розуміють значення і умови цього правочину та його правові наслідки, підтверджують, що волевиявлення їх є вільним, усвідомленим і відповідає їх намірам, умови договору, що укладається, є для них зрозумілими, відповідають їх волевиявленню і не викликають будь - яких запитань, а також те, що він не носить характер фіктивного та удаваного правочину.

Вказаний договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Руденком В.О., зареєстрований в реєстрі за № 4997.

15.12.2010 року ОСОБА_1 підписав заяву, якою повідомив про відчуження шляхом дарування 70% корпоративних прав Товариства з обмеженою відповідальністю «Творча майстерня «Вісак» гр. ОСОБА_2 . Справжність підпису ОСОБА_1 на вказаній заяві засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Руденком В.О., зареєстрованим в реєстрі за № 5004.

16.12.2010 року проведено загальні збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Творча майстерня «Вісак», оформлені протоколом № 13, який підписаний Головою зборів ОСОБА_1 та Секретарем Палійчуком Ю.Д .

На зборах були присутні були присутні учасники: громадянин України ОСОБА_1 - 30% голосів; громадянка України ОСОБА_2 - 70% голосів. Запрошений виконавчий директор Палійчук Ю.Д .

За результатами голосування на загальних зборах було вирішено:

1. Обрати Головою ОСОБА_1 та Секретарем зборів Палійчука Юрія Дмитровича .

2. Прийняти до складу учасників товариства - Ісак Лоріну Валентинівну з відповідною часткою в статутному капіталі.

3. Частки в статутному капіталі Товариства розподілити наступним чином:

- Ісак Валентин Михайлович 5 610 000,00 грн., що становить 30% статутного капіталу Товариства;

- Ісак Лоріна Валентинівна 13 090 000,00 грн., що становить 70% статутного капіталу Товариства.

4. Затвердити нову редакцію та провести відповідні зміни до установчих та інших документів Товариства у відповідності до вимог чинного в Україні законодавства. Згідно чого, учасникам Товариства надати відповідну довіреність на здійснення вищевказаних дій.

16.12.2010 року затверджено Статут Товариства з обмеженою відповідальністю «Творча майстерня «Вісак» у новій редакції.

Згідно п. 6.1. Статуту для забезпечення діяльності товариства створено Статутний капітал у розмірі 18 700 000,00 грн.

До моменту реєстрації товариства статутний капітал сформовано у повному обсязі (п. 6.2. Статуту).

Статут у новій редакції підписаний учасниками товариства, в т.ч. ОСОБА_1 .

Так, у Статуті товариства у новій редакції визначено наступний розмір вкладів засновників (учасників), їх часток у статутному капіталі товариства:

- Ісак Валентин Михайлович 5 610 000,00 грн., що становить 30% статутного капіталу товариства;

- Ісак Лоріна Валентинівна 13 090 000,00 грн., що становить 70% статутного капіталу товариства.

Отже, з 16.12.2010 року ОСОБА_1 є учасником Товариства з обмеженою відповідальністю «Творча майстерня «Вісак» з часткою у статутному капіталі 30%, ОСОБА_2 учасником - з часткою у статутному капіталі 70%.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що Статутний капітал Товариства з обмеженою відповідальністю «Творча майстерня «Вісак» станом на 15.12.2010 року був сформований не в повному обсязі, що є порушення норм Цивільного кодексу України та Закону України "Про господарські товариства", зокрема ст. 147 Цивільного кодексу України та п. д) ч. 4 ст. 53 Закону України "Про господарські товариства", що є підставою для визнання правочину недійсним, а також скасування рішення позачергових загальних зборів товариства від 16.12.2010 року, яке оформлено протоколом № 13.

Позивач вважає, що оскаржуваний договір дарування від 15.12.2010 року суперечить зазначеним вище нормам матеріального права, оскільки на час укладання сторонами оскаржуваного договору учасником ТОВ «Творча майстерня «Вісак» не було внесено належної йому частки до статутного фонду товариства, а також вважає, що підтвердженням внесення суми до статутного капіталу в повному обсязі є свідоцтво товариства, яке не видавалось.

Позивачем було надано докази, відповідно до яких позивач зазначає, оскільки 17.09.2003 року та 18.09.2003 року платежі внесені на поточний рахунок товариства не ОСОБА_1 , а третьою особою, і такі платежі не є вкладом до статутного капіталу товариства, а були помилково віднесенні до вкладів формування статутного капіталу, а тому, за твердженням позивача, на момент вчинення оскаржуваного правочину, статутний капітал ТОВ «Творча майстерня «Вісак» був недосформований на суму 1 955 477,34 грн.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_4 послався на те, що договір дарування, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 .), суперечить положенням ст. 147 Цивільного кодексу України та ст. 53 Закону України "Про господарські товариства", які були чинними на момент його укладення, що є підставою для визнання його недійсним. Рішення загальних зборів учасників ТОВ "Творча майстерня "Вісак" від 16.12.2010 року, оформлені протоколом №13 були прийняті на підставі оспорюваного договору дарування від 15.12.2010 року, що є підставою для їх скасування.

В свою чергу, ОСОБА_2 проти позовних вимог заперечувала посилаючись на те, що статутний капітал ТОВ «Творча майстерня «Вісак» на момент вчинення оскаржуваного правочину 15.12.2010 року був повністю сформований, що підтверджується наявними в матеріалах справи картками рахунками НОМЕР_3 за період з 01.01.1993 року по 30.09.2017 року та з 01.01.2009 року по 31.12.2010 року, довідкою № 107 від 14.12.2010 року, в якій зазначено, що станом на 14.12.2010 року статутний капітал ТОВ «Творча майстерня «Вісак» сформований у повному обсязі. Також зазначала, що відчуження частки, яка не оплачена в повному обсязі не може порушувати право позивача, а може порушувати право осіб, які набули таку частку.

Також, ОСОБА_2 в заперечення позовних вимог ОСОБА_4 зазначила, що укладаючи оскаржуваний договір дарування ОСОБА_1 усвідомлював свої дії в повній мірі, та, згідно з волевиявленням, яке відповідало його внутрішній волі, як учасника правочину, мав на меті реальне настання правових наслідків. Звертаючись до суду з позовною заявою третьої особи ОСОБА_4 не навів обставин, за яких можливо встановити факт порушення ОСОБА_2 його прав чи законних інтересів, як і не навів в чому саме такі порушення полягають при укладенні оскаржуваного договору, що не є наслідком та підставою для скасування оскаржуваних рішень, оформлених протокол № 13.

Відповідач-2 проти позовних вимог заперечив, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що статутний капітал ТОВ «Творча майстерня «Вісак» на момент вчинення оскаржуваного правочину 15.12.2010 року був повністю сформований, що підтверджується наявними в матеріалах справи звітами про фінансові результати товариства та балансами за 2006-2010 роки та за 2017 рік, передавальним актом від 31.05.2008 року, які особисто підписував та затверджував позивач, як керівник. Також зазначає, що збільшення статутного капіталу товариства у період з 31.05.2008 року по 01.12.2010 року сторонами не оспорюється.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги як за первісним позовом, так і за позовом третьої особи, не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Звертаючись до суду, позивач самостійно обирає спосіб захисту, передбачений ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Норми ст. 16 Цивільного кодексу України кореспондуються з положеннями ст. 20 Господарського кодексу України, якими визначено, що права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності права; визнання недійсними господарських угод; відновлення становища; припинення дій; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних і оперативно-господарських санкцій; установлення, зміни та припинення господарських правовідносин.

Щодо порушеного права господарський суд зазначає, що таким слід розуміти такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

В свою чергу, під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Отже, способи захисту за своїм призначенням можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. При цьому, метою застосування певного способу захисту є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню.

Аналогічна правова позиція викладена у листі Верховного Суду України від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України».

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009 року відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання правочину недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам, визначати умови такого договору. укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі - не повинні суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 Цивільного кодексу України).

За змістом ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

За змістом ст. 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Володіння корпоративними правами не вважається підприємництвом. Законом можуть бути встановлені обмеження певним особам щодо володіння корпоративними правами та/або їх здійснення. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Згідно зі ст. 79 Господарського кодексу України господарськими товариствами визнаються підприємства або інші суб`єкти господарювання, створені юридичними особами та/або громадянами шляхом об`єднання їх майна і участі в підприємницькій діяльності товариства з метою одержання прибутку.

Як визначено ч. 1 ст. 1 Закону України "Про господарські товариства" та ст. 113 Цивільного кодексу України господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками.

Відповідно до ст. 50 Закону України "Про господарські товариства" товариством з обмеженою відповідальністю визнається товариство, що має статутний (складений) капітал, розділений на частки, розмір яких визначається установчими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 140 Цивільного кодексу України товариством з обмеженою відповідальністю є засноване одним або кількома особами товариство, статутний капітал якого поділений на частки, розмір яких встановлюється статутом.

Товариством з обмеженою відповідальністю є господарське товариство, що має статутний фонд, поділений на частки, розмір яких визначається установчими документами, і несе відповідальність за своїми зобов`язаннями тільки своїм майном. Учасники товариства, які повністю сплатили свої вклади, несуть ризик збитків, пов`язаних з діяльністю товариства, у межах своїх вкладів (ч. 3 ст. 80 Господарського кодексу України).

Відповідно до положень ст. 4 Закону України "Про господарські товариства", ст.ст. 87, 88 Цивільного кодексу України, ст.ст. 57, 82 Господарського кодексу України документом, який визначає правовий статус юридичної особи, є статут.

Корпоративні права за своєю правовою природою є сукупністю майнових та особистих немайнових прав, які, згідно з ч. 2 ст. 718 Цивільного кодексу України, можуть виступати предметом договору дарування.

Особа стає носієм корпоративних прав з моменту набуття права власності на акції акціонерного товариства або вступу до інших господарських товариств.

Таким чином, поняття корпоративні права є формою управління товариством шляхом управління діяльністю товариства, у тому числі і через вищий орган управління - загальні збори, шляхом винесення на обговорення та включення до порядку денного відповідних питань, необхідних для сталого функціонування та розвитку товариства, які, в свою чергу, спрямовані на отримання належної частини прибутку та майнових та/або грошових активів у разі припинення діяльності товариства, тощо.

При цьому, загальні збори є волеутворюючим органом товариства, рішення на якому приймається з урахуванням волі учасників та з огляду на кворум при голосуванні за такі рішення.

Отже, порушення прав, у тому числі корпоративних, є обмеження як юридичної, так і фізичної осіб на здійснення визначених законом та/або договором прав та обов`язків, які спрямовані на досягнення певної мети, шляхом реалізації наявного обсягу прав, а волевиявлення щодо відчуження, зменшення розміру та/або частини наданих прав, у тому числі корпоративних, яке не суперечить чинному законодавству, не може вважатися порушенням, оскільки зменшення (відчуження) таких прав є однією із складових реалізації таких прав, що також тягне за собою досягнення цілей, визначених власником таких прав.

За приписами ст. 58 Закону України "Про господарські товариства", вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників. Згідно із положеннями статті 98 Цивільного кодексу України, рішення загальних зборів може бути оскаржене учасником товариства до суду. Отже, для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника товариства. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову.

Рішення загальних зборів господарського товариства є за своєю правовою природою актом, оскільки породжують певні правові наслідки, спрямовані на регулювання господарських відносин, і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у пункті 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2008 року № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів", підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів (учасників) господарського товариства можуть бути: порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів товариства; позбавлення акціонера (учасника) товариства можливості взяти участь у загальних зборах; порушення прав чи законних інтересів акціонера (учасника) товариства рішенням загальних зборів. Разом з тим, не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів господарського товариства, є підставою для визнання недійсними прийнятих на них рішень.

Тобто, звертаючись з позовом позивач повинен був зазначити, яке саме його право з вищевказаних було порушене внаслідок укладання оскаржуваного правочину (право на участь в управлінні, право на отримання дивідендів, право на вихід зі складу учасників; право на продаж належних йому акцій та/або частки у статутному капіталі Товариства) та яким саме чином було порушене відповідне право внаслідок укладання оскаржуваного правочину (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.01.2018 року у справі № 904/9839/16).

При цьому, суд зазначає, що при розгляді даної справи судом має досліджуватися обґрунтованість заявлених позовних вимог саме на момент проведення загальних зборів та укладення оскаржуваного договору, тобто станом на 15.12.2010 року, враховуючи відсутність обґрунтувань позивачем вимог наявністю порушених прав по процедурі скликання зборів.

В свою чергу, суд зауважує, що позивачем у позовній заяві не наведено фактичного порушення корпоративних прав, у розумінні ст. 167 Господарського кодексу України, саме при укладенні договору дарування від 15.12.2010 року та при проведенні загальних зборів, оформлених протоколом № 13 від 16.12.2010 року, а лише зазначено про можливі наслідки вчинення самим позивачем таких дій. Позивач вважає порушенням його корпоративних прав укладання договору дарування від 15.12.2010 року, згідно якого останній відчужив частку у розмірі 70%, відтак втратив право власності на частку у зазначеному розмірі.

Статтею 717 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

З огляду на зміст спірного договору дарування, заяву, яка була видана на підставі вказаного договору дарування та внаслідок чого був підписаний протокол загальних зборів від 16.12.2010 року та статут у новій редакції, з якого вбачається, що при проведенні загальних зборів 16.12.2010 року присутній на них позивач реалізував належні йому корпоративні права, у тому числі щодо відчуження частини належної йому частки 70% у статутному капіталі ТОВ «Творча майстерня «Вісак», суд дійшов висновку, що на момент укладення оскаржуваного договору та проведення загальних зборів учасників товариства були відсутні порушення саме корпоративних прав позивача, а позиція позивача щодо втрати певного обсягу корпоративних прав не є правомірною, оскільки будучи одноособовим власником корпоративних прав у розмірі 100% та, укладаючи оскаржуваний договір дарування на користь своєї неповнолітньої доньки, позивач усвідомлював наслідки укладання такого договору.

При цьому, суд зазначає, що відчуження частки у статутному капіталі (корпоративних прав) в розмірі 70% є виключним волевиявленням позивача, який приймав участь на загальних зборах учасників товариства в якості голови зборів, підписував оскаржуваний протокол загальних зборів учасників товариства та уклав оскаржуваний договір дарування в якості дарувальника, маючи на меті реальне настання правових наслідків обумовлених вказаним договором.

Судом встановлено, що факт перебування ОСОБА_1 на посаді керівника (директора) ТОВ «Творча майстерня «Вісак» у період з 1993 року по вересень 2010 року підтверджується наявними в матеріалах справи наказом № 1 про призначення від 20.08.1993 року та протоколом № 12 від 01.09.2010 року.

Як вбачається з балансу ТОВ «Творча майстерня «Вісак» за 2006 рік, підписаного позивачем, статутний капітал на початок та кінець звітного періоду (рядок 300) становить 6 700 000,00 грн., інформація про неоплачений капітал (рядок 360) відсутня, тобто з урахуванням платежів від 17.09.2003 року та 18.09.2003 року.

Відповідно до підписаного позивачем балансу ТОВ «Творча майстерня «Вісак» за 2008 рік, статутний капітал на початок звітного періоду (рядок 300) становить 12 700 000,00 грн., неоплачений капітал (рядок 360) на початок звітного періоду становить 1 094 000,00 грн.

21.01.2008 року позивачем було досформовано статутний капітал ТОВ «Творча майстерня «Вісак» на суму 1 094 000,00 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою.

В подальшому, 31.05.2008 року позивачем вирішено здійснити реорганізацію Малого приватного підприємства «Творча майстерня «Вісак» в Товариство з обмеженою відповідальністю «Творча майстерня «Вісак» та затверджено передавальний акт, який підписаний позивачем, як Головою комісії з припинення, згідно якого до новоствореного товариства передається статутний капітал сформований в розмірі 12 700 000,00 грн.

Відповідно до підписаного позивачем балансу ТОВ «Творча майстерня «Вісак» за 2008 рік, статутний капітал на кінець звітного періоду (рядок 300) становить 18 700 000,00 грн., неоплачений капітал (рядок 360) на кінець звітного періоду становить 6 000 000,00 грн.

Згідно підписаного позивачем балансу ТОВ «Творча майстерня «Вісак» за 2009 рік, статутний капітал на початок та кінець звітного періоду (рядок 300) становить 18 700 000,00 грн. неоплачений капітал (рядок 360) на початок звітного періоду становить 6 000 000,00 грн., а на кінець звітного періоду 1 327 000,00 грн.

Відповідно до балансу ТОВ «Творча майстерня «Вісак» станом на 01.01.2010 року, який підписано Генеральним директором Сушко Г.М. та головним бухгалтером Омелюк Л. В. статутний капітал товариства (код рядка 300) становить 18 700 000,00 грн., а неоплачений капітал (код рядка 360) на початок звітного періоду - 1 327 000,00 грн., на кінець звітного періоду відомості про неоплачений статутний капітал відсутні.

З наданих позивачем банківських виписок вбачається, що 25.02.2010 року та 26.02.2010 року позивач поповнив статутний капітал на загальну суму 1 327 357,00 грн., тобто досформував статутний капітал на суму 1 327 357,00 грн.

Відповідно до балансу ТОВ «Творча майстерня «Вісак» за 2010 рік, статутний капітал на початок та кінець звітного періоду (рядок 300) становить 18 700 000,00 грн., інформація про неоплачений капітал (рядок 360) на кінець звітного періоду відсутня.

Відповідно до балансу ТОВ «Творча майстерня «Вісак» станом на 01.01.2015 року, який підписано Генеральним директором ОСОБА_3 та головним бухгалтером Саламановим В. М . статутний капітал товариства (код рядка 300) становить 18 700 000,00 грн., інформація про неоплачений капітал (код рядка 360) відсутня.

Відповідно до балансу ТОВ «Творча майстерня «Вісак» станом на 01.01.2017 року, який підписано Генеральним директором Яворським Олександром Миколайовичем та головним бухгалтером Саламановим В.М . статутний капітал товариства (код рядка 300) становить 18 700 000,00 грн., інформація про неоплачений капітал (код рядка 360) відсутня.

Баланс є способом економічного групування і узагальненого відображення у грошовій оцінці стану господарських засобів за складом і розміщенням та за джерелами їх утворення і цільовим призначенням на певну дату.

У відповідності з міжнародними правилами фінансової звітності, баланс містить відомості щодо активів, зобов`язань та власного капіталу.

За змістом Положення (стандарт) бухгалтерського обліку, звіт про фінансові результати - це Звіт про доходи, витрати і фінансові результати підприємства. Звіт подається у складі річної й квартальної звітності, а інформація у ньому про визначені доходи і витрати розкривається наростаючим підсумком з початку звітного року (за відповідний звітний та попередній періоди).

Предметом фінансової звітності є сфера існування капіталу, що відображає форми його існування, нарощування та розподілу. Фінансова звітність забезпечує інформаційні очікування учасників бізнесу відносно фактичного стану капіталу з урахуванням ринкового середовища.

Зважаючи на те, що позивач, як засновник, учасник та директор ТОВ «Творча майстерня «Вісак», підписуючи фінансові звіти та баланси, усвідомлював внесення до таких звітних документів відомостей про відсутність неоплаченого статутного капіталу, уклав договір дарування від 15.12.2010 року, підписав протокол загальних зборів № 13 від 16.12.2010 року та Статут в новій редакції, суд дійшов висновку, що така поведінка та дії позивача свідчать про внесення позивачем, як учасником ТОВ «Творча майстерня «Вісак», грошових коштів у розмірі 18 700 000,00 грн. до статутного капіталу товариства.

Разом з цим, судом також відхиляються твердження позивача, що єдиним підтвердженням внесення учасником товариства вкладу до статутного фонду товариства є свідоцтво товариства.

Видача свідоцтва про внесення учасником товариства вкладу до статутного фонду товариства, передбаченого ч. 4 ст. 52 Закону України "Про господарські товариства", має здійснюватися директором такого товариства, яким, з моменту створення підприємства та в момент остаточного формування Статутного капіталу, був саме позивач, отже питання щодо видачі відповідного свідоцтва приймалося позивачем особисто.

В той же час, наявною в матеріалах справи довідкою № 107 від 14.12.2010 року, за підписом директора товариства та головного бухгалтера ТОВ «Творча майстерня «Вісак», підтверджується формування статутного капіталу товариства у розмірі 18 700 000,00 грн. в повному обсязі.

Станом на 14.12.2010 року ОСОБА_1 був одноособовим учасником ТОВ «Творча майстерня «Вісак».

Позиція позивача щодо порушення його прав шляхом вибуття із власності частини частки корпоративних прав у розмірі 70%, внаслідок неповного формування його частки, судом не приймається до уваги, оскільки сам позивач підтвердив, що частка у статутному капіталі ТОВ «Творча майстерня «Вісак» у розмірі 1 955 477,34 грн., яка була сплачена за рахунок дивідендів позивача на поточний рахунок товариства не позивачем, а третьою особою була віднесена самим позивачем до вкладів формування статутного капіталу.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що на момент укладання оскаржуваного договору дарування від 15.12.2010 року статутний капітал ТОВ «Творча майстерня «Вісак» був сформований в повному обсязі, тому не вбачає порушень прав позивача з боку інших осіб, так як саме такі дії та віднесення вказаних сум до статутного капіталу ТОВ «Творча майстерня «Вісак», вчинялись самим позивачем особисто, як власником та керівником ТОВ «Творча майстерня «Вісак».

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України "Про господарські товариства" встановлено певний перелік дій, які мали бути вчинені учасниками шляхом прийняття рішень на загальних зборах, в разі не внесення (не повного внесення) часток, а саме: про виключення із складу товариства тих учасників, які не внесли (не повністю внесли) свої вклади, та про визначення порядку перерозподілу часток у статутному капіталі; про зменшення статутного капіталу та про визначення порядку перерозподілу часток у статутному капіталі; про ліквідацію товариства.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України "Про господарські товариства" після закінчення першого року з дня внесення платежу, який позивач вважає неправомірно віднесених до формування статутного капіталу ТОВ «Творча майстерня «Вісак» (17.09.2003 року), у товариства жодних реєстраційних дій та будь-яких змін про зменшення розміру у статутному капіталі вчинено не було, а навпаки позивач збільшував статутний капітал та самостійно приймав рішення про формування статутного капіталу, як одноособовий власник та керівник ТОВ «Творча майстерня «Вісак», суд дійшов висновку, що на момент укладення та посвідчення оскаржуваного договору дарування, часткою у статутному капіталі ТОВ «Творча майстерня «Вісак», що належала позивачу, останній розпоряджався без обмежень.

В ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

В той же час, з урахуванням положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, саме на позивача покладено обов`язок доказування тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, виходячи з положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що оскаржуваний договір дарування від 15.12.2010 року суперечать вимогам чинного законодавства, а також моральним засадам суспільства, не довів відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності будь-якої з осіб, яка вчинила спірний правочин, як і не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними.

Крім того, позивач також не надав суду жодних доказів на підтвердження того, що в момент укладення оскаржуваного договору сторонами договору були недодержані вимоги, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України, тобто не довів підстави, в силу яких оспорюваний правочин підлягає визнанню недійсним. Більше того, судом встановлено та враховано, що договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, не містить положень, які б суперечили вимогам чинного законодавства або інтересам сторін, а волевиявлення сторін правочину є вільним і відповідає їхній внутрішній волі, що відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 Цивільного кодексу України, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Зважаючи на положення ст. 167 Господарського кодексу України та ст.ст. 58, 60 Закону України "Про господарські товариства" підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів учасників (акціонерів, членів) юридичної особи можуть бути: невідповідність рішень загальних зборів нормам законодавства; порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів; позбавлення учасника (акціонера, члена) юридичної особи можливості взяти участь у загальних зборах.

Безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв`язку з прямою вказівкою закону є: прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення (ст.ст. 41, 42, 59, 60 Закону України "Про господарські товариства"); прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного загальних зборів товариства (ч. 4 ст. 43 Закону України "Про господарські товариства"); прийняття загальними зборами рішення про зміну статутного капіталу товариства, якщо не дотримано процедури надання акціонерам (учасникам) відповідної інформації (ст. 40, 45 Закону України "Про господарські товариства"). При вирішенні питання про недійсність рішень загальних зборів у зв`язку з іншими порушеннями, допущеними під час скликання та проведення загальних зборів, господарський суд повинен оцінити, наскільки ці порушення могли вплинути на прийняття загальними зборами відповідного рішення.

Для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.03.2018 року у справі № 927/699/17).

Статтями 116, 147 Цивільного кодексу України, статтею 53 Закону України "Про господарські товариства" надано право учаснику товариства продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю.

В той же час, позивачем не надано суду доказів та не доведено, яким саме чином рішення загальних зборів товариства оформлені протоколом № 13 від 16.12.2010 року порушують його права та законні інтереси.

При цьому, надаючи оцінку заявленим вимогам позивача судом враховується, що 16.12.2010 року ОСОБА_1 , як учасник ТОВ «Творча майстерня «Вісак», безпосередньо був присутній та брав участь при прийнятті загальними зборами оспорюваних рішень, оформлених протоколом № 13.

Участь ОСОБА_1 у загальних зборах ТОВ «Творча майстерня «Вісак» при прийнятті рішень не заперечувалась під час розгляду справи.

При цьому, оскаржуваним протоколом загальних зборів № 13 підтверджується, що позивач позитивно голосував за кожне із прийнятих рішень, будь-яких зауважень (заперечень) при їх прийнятті позивачем не зазначалось. Рішення прийняті "за" одноголосно.

Протокол загальних зборів учасників товариства № 13, яким оформлені оскаржувані рішення, містить підпис стосовно його підписання головою зборів - учасником ТОВ «Творча майстерня «Вісак» ОСОБА_1 .

Тоді як, доказів підробки чи фальсифікації оскаржуваного протоколу № 13 матеріали справи не містять.

Таким чином сукупність наведеного вище підтверджує участь ОСОБА_1 , як учасника ТОВ «Творча майстерня «Вісак», у загальних зборах учасників товариства та його голосування (волевиявлення) по кожному із прийнятих рішень без жодних зауважень щодо їх прийняття.

Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється під час розгляду справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Суд констатує, що діюче законодавство у корпоративній сфері визначає позивача як власника належних йому корпоративних прав, надаючи саме йому весь обсяг прав по захисту його прав власності.

Важливими в даному аспекті є участь та наявність волі позивача при прийнятті оспорюваних рішень, наявність волевиявлення позивача на укладення оспорюваного договору та вплив як наслідок укладеного договору на обсяг прав позивача.

Матеріалами справи підтверджується участь позивача та позитивне голосування позивача при прийнятті оспорюваних рішень.

З урахуванням наведеного у своїй сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , з підстав того, що на момент звернення позивача та третьої особи з позовом до суду їх права та охоронювані законом інтереси не порушено зі сторони відповідачів, оскільки ОСОБА_1 , являючись станом на 16.12.2010 року учасником ТОВ «Творча майстерня «Вісак» на момент прийняття оскаржуваних рішень був присутній на загальних зборах учасників товариства та брав участь при прийнятті вказаних рішень.

Відтак твердження ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про невідповідність оспорюваного договору нормам чинного законодавства України за відсутності при цьому порушень прав та інтересів позивача, не є підставою для визнання такого договору недійсним в судовому порядку, оскільки завданням суду є саме захист порушених або оспорюваних прав та інтересів особи, чого судом не встановлено.

Суд відзначає, що при вирішенні корпоративного спору необхідним є встановлення наявності в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов, та з`ясування наявності факту їх порушення (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.05.2018 року № 925/235/17).

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства та матеріалів справи в цілому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з`ясування місцевим господарським судом обставин справи.

За ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд зазначає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Отже, рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства та матеріалів справи в цілому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_4 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Судові витрати, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на ОСОБА_1 та третю особу, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_4 .

Керуючись ст.ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В позові ОСОБА_1 до 1. ОСОБА_2 , 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Творча майстерня "Вісак", третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-2 - ОСОБА_4, третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-2 - ОСОБА_3 про визнання недійсним договору та скасування рішень загальних зборів - відмовити повністю.

2. В позові третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_4 до 1. ОСОБА_2 , 2. ОСОБА_1 , 3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Творча майстерня "Вісак", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-3 - ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування та скасування рішень загальних зборів - відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 21.05.2019р.

Суддя О.В. Котков