ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
"16" травня 2019 р. Справа № 924/964/18
судді Північно-західного апеляційного господарського суду Коломис В.В. стосовно постанови від 16 травня 2019 року у справі №924/964/18, що ухвалена за результатами розгляду апеляційної скарги Хмельницької міської ради на рішення Господарського суду Хмельницької області від 20.02.2019 у справі № 924/964/18 за позовом Хмельницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України до Хмельницької міської ради про зобов`язання виконати рішення адміністративної колегії Хмельницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 26.01.2018р. №1-р/к у справі №03-06/36-17.
Відповідно до ст.34 ГПК України, питання, що виникають під час колегіального розгляду справи судом, вирішуються більшістю голосів суддів. Головуючий голосує останнім. При ухваленні рішення з кожного питання жоден із суддів не має права утримуватися від голосування та підписання рішення чи ухвали. Судді не мають права розголошувати міркування, що були висловлені у нарадчій кімнаті. Суддя, не згодний з рішенням, може письмово викласти свою окрему думку. Про наявність окремої думки повідомляються учасники справи без оголошення її змісту в судовому засіданні. Окрема думка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення.
Так, рішенням Господарського суду Хмельницької області від 20.02.2019 у справі № 924/964/18 позов задоволено. Зобов`язано Хмельницьку міську раду виконати рішення адміністративної колегії Хмельницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 26.01.2018 № 1-р/к у справі № 03-06/36/17. Присуджено до стягнення з Хмельницької міської ради на користь Хмельницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України 1762,00 грн. судового збору.
Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Хмельницька міська рада звернулась до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
При цьому, постанова Північно-західного апеляційного господарського суду від 16 травня 2019 року у справі №924/964/18 обгрунтована тим, що позовна вимога про зобов`язання Хмельницької міської ради виконати рішення адміністративної колегії Хмельницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 26.01.2018р. №1-р/к у справі №03-06/36-17 не може бути задоволена, оскільки ні Конституцією України, ані законами України не передбачено таких повноважень та дій суду, що дозволили б йому зобов`язати орган місцевого самоврядування вчинити конкретні дії чи прийняти конкретне рішення щодо скасування власного рішення.
Також в зазначеній постанові вказано, що позивач в даному випадку має звернутись до суду з позовом про визнання недійсним пункту 4 рішення двадцять першої сесії Хмельницької міської ради від 12.12.2012 № 18 (із змінами та доповненнями). Враховуючи наведене суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що в позові слід відмовити з огляду на невірно обрано спосіб захисту прав позивачем.
При винесенні постанови я, як суддя Північно-західного апеляційного господарського суду, учасник колегії суддів у справі №924/964/18, залишилась у меншості і вважаю за необхідне, керуючись частиною третьою статті 34 Господарського процесуального кодексу України, висловити окрему думку щодо прийнятої постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.05.2019 року у справі №924/964/18, виходячи з наступного.
Рішенням адміністративної колегії Хмельницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 26.01.2018р. №1-р/к у справі №03-06/36-17 (далі Рішення АМК) вирішено визнати дії Хмельницької міської ради (вул. Гагаріна, 3, м. Хмельницький, 29000, ), які полягали у прийнятті пункту 4 рішення двадцять першої сесії Хмельницької міської ради від 12.12.2012 року № 18 (враховуючи зміни та доповнення рішення тридцять шостої сесії від 05.03.2014 року №42 "Про внесення змін та доповнень до рішення 15-ої сесії міської ради №23 від 29.02.2012 року та 21-ої сесії міської ради №18 від 12.12.2012 року"), такими що створюють перешкоди у здійсненні підприємницької діяльності, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 3 статті 50 та абзацом другим частини другої статті 15 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді антиконкурентних дій органів місцевого самоврядування, які можуть призвести до недопущення конкуренції. Зобов`язано Хмельницьку міську раду у двомісячний строк припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції шляхом скасування пункту 4 рішення двадцять першої сесії Хмельницької міської ради від 12.12.2012 року № 18 (враховуючи зміни та доповнення рішення тридцять шостої сесії від 05.03.2014 року №42 "Про внесення змін та доповнень до рішення 15-ої сесії міської ради №23 від 29.02.2012 року та 21-ої сесії міської ради №18 від 12.12.2012 року"). Також роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" рішення органів Антимонопольного комітету України може бути оскаржене до Господарського суду в двомісячний строк з дня його одержання.

Зі змісту п.4 ч.1 ст.7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» вбачається, що у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має такі повноваження, зокрема, перевіряти суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

У відповідності до ст.22 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов`язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом.

Невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимог уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення тягне за собою передбачену законом відповідальність.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», рішення (витяг з нього за вилученням інформації з обмеженим доступом, а також визначеної відповідним державним уповноваженим Антимонопольного комітету України, головою територіального відділення Антимонопольного комітету України інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі), розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень надається для виконання шляхом надсилання або вручення під розписку чи доведення до відома в інший спосіб. Рішення та розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень є обов`язковими до виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, Рішення АМК було направлене Хмельницькій міській раді 29 січня 2018 року листом за №01-24/15-266, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Як встановлено судами обох інстанцій, Хмельницькою міською радою Рішення АМК у встановлений законодавством строк оскаржено не було, а тому є обов`язковим до виконання, проте залишається невиконаним.

В зв`язку з невиконанням даного рішення Хмельницькою міською радою, Хмельницьке обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України звернулося до Господарського суду Хмельницької області з позовом про зобов`язання виконати рішення адміністративної колегії.

Відповідно до ч.2 ст.4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України «Про судоустрій України» є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

За змістом положень вказаних норм, правом на пред`явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення позовного провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Так, відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб передбачений законом або договором.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч.1 ст.48 Закону України «Про захист економічної конкуренції», за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про:

- визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції;

- припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції;

- зобов`язання органу влади, органу місцевого самоврядування, органу адміністративно-господарського управління та контролю скасувати або змінити прийняте ним рішення чи розірвати угоди, визнані антиконкурентними діями органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю;

- визнання суб`єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку;

- примусовий поділ суб`єкта господарювання, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку;

- накладення штрафу;

- блокування цінних паперів;

- усунення наслідків порушень законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема усунення чи пом`якшення негативного впливу узгоджених дій, концентрації суб`єктів господарювання на конкуренцію;

- скасування дозволу на узгоджені дії у разі вчинення дій, заборонених згідно із статтею 19 цього Закону;

- закриття провадження у справі.

Статтею 25 Закону України «Про антимонопольний комітет України» передбачено, що з метою захисту інтересів держави, споживачів та суб`єктів господарювання Антимонопольний комітет України, територіальні відділення Антимонопольного комітету України у зв`язку з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції органами влади, юридичними чи фізичними особами подають заяви, позови, скарги до суду, в тому числі про:

- визнання недійсними нормативно-правових та інших актів, зокрема рішень, наказів, розпоряджень, постанов тощо, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю чи розірвання угоди в разі невиконання ними у встановлені строки рішень органів Антимонопольного комітету України про скасування або зміну актів, прийнятих органами влади, органами місцевого самоврядування, органами адміністративно-господарського управління та контролю, або про розірвання угоди;

- стягнення не сплачених у добровільному порядку штрафів та пені;

- припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції;

- зобов`язання виконати рішення органів Антимонопольного комітету України;

- безоплатне вилучення товарів з неправомірно використаним позначенням та (або) копій виробів іншого суб`єкта господарювання;

- вилучення, накладення арешту на майно, документи, предмети, інші носії інформації у місцях проживання та інших володіннях особи;

- з інших підстав, передбачених законом.

Враховуючи вищевикладені норми законодавства та зважаючи на невиконання органом місцевого самоврядування Рішення АМК, на мою думку, позивач правомірно звернувся до господарського суду за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

При цьому слід зазначити, що при розгляді справ про зобов`язання виконати Рішення АМК суд встановлює наявність або відсутність доказів належного виконання особою даного рішення.

Більше того, вимога позивача про зобов`язання виконати Рішення АМК не суперечить вимогам закону та відповідає способу захисту, передбаченого п.5 ч.1 ст.25 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Враховуючи викладене, суд першої інстанції встановивши, що Рішення АМК є чинним та обов`язковим до виконання, проте Радою не виконано; врахувавши, що Рішення АМК підлягає виконанню без безпосереднього втручання суду у здійснення органом місцевого самоврядування обов`язкових до вчинення дій, які одночасно належать до його компетенції у межах дискреційних повноважень, дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позову про зобов`язання Ради виконати Рішення АМК.

Зазначена позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.04.2018 у справі №910/10712/17.

Крім того слід зазначити, що відповідно п.21 Постанови Пленуму ВГС України №15 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства" вирішуючи спори, пов`язані із зобов`язанням виконати рішення Антимонопольного комітету України чи його територіального відділення або про стягнення коштів (штрафу, пені) на підставі такого рішення, господарським судам необхідно мати на увазі, що сам по собі факт неоскарження рішення особою, якої воно стосується, не є безумовним свідченням законності відповідного акта державного органу. Тобто для того, щоб дійти висновку про обов`язковість виконання рішення названого Комітету чи його територіального відділення, господарському суду потрібно досліджувати це рішення на предмет його відповідності вимогам законодавства, якщо така відповідність заперечується іншою стороною у справі. Однак господарським судом не можуть братися до уваги доводи особи, стосовно якої прийнято рішення (заявника, відповідача, третьої особи в розумінні статті 39 Закону України "Про захист економічної конкуренції"), з приводу незаконності та/або необґрунтованості цього рішення, якщо такі доводи заявлено після закінчення строків, встановлених частиною другою статті 47 та частиною першою статті 60 названого Закону, оскільки дана особа не скористалася своїм правом на оскарження відповідного акта державного органу, а перебіг зазначеного строку виключає можливість перевірки законності та обґрунтованості рішення органу Антимонопольного комітету України.

З огляду на викладене та зважаючи на те, що відповідач не надав суду жодних заперечень відносно відповідності рішення від 05.03.2014р. № 42 (зокрема пункту 4) умовам закону (навпаки, відповідачем зазначено, що міською радою проводились дії по усуненню порушень встановлених рішенням адміністративної колегії відділення, надано витяг з протоколу Хмельницької міської ради від 04.07.2018р., який свідчить про намір відповідача розглянути рішення адміністративної колегії в частині скасування пункту 4 рішення 21 сесії Хмельницької міської ради від 12.12.2012 року № 18 (враховуючи зміни та доповнення) із викладенням п.4 у іншій редакції відповідно до вимог Порядку), а також те, що встановлені ч. 1 ст. 60 ЗУ "Про захист економічної конкуренції" строки можливого оскарження рішення пройшли, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для перевірки законності та обгрунтованості самого рішення адміністративної колегії Хмельницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 26.01.2018р. №1-р/к у справі №03-06/36-17.

Враховуючи викладене, вважаю, що рішення Господарського суду Хмельницької області ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Повний текст складено "21" травня 2019 року

Суддя Коломис В.В.