СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2019 р. Справа № 905/86/19

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тихий П.В., суддя Россолов В.В. , суддя Хачатрян В.С.

при секретарі судового засідання Беккер Т.М.

за участю представників сторін:

позивача Верхацький І.В. (свідоцтво серії КС №6888/10 від 05.09.2018, довіреність №14-17 від 16.01.2019);

відповідача не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (вх.№1086Д/1-43) на рішення господарського суду Донецької області від 12.03.2019 (суддя Курило Г.Є. повний текст рішення складено 13.03.2019) у справі №905/86/19

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Пульсар, м. Донецьк

про стягнення 109368,57 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Пульсар, м. Донецьк про стягнення 109368,57грн., з яких: основний борг у сумі 51173,65грн., пеня у сумі 14551,29грн., 3% річних у сумі 4664,25грн., інфляційні витрати у сумі 38979,38грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 12.03.2019 у справі №905/86/19 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Пульсар на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України основний борг у сумі 51173,65 грн., пеня у сумі 12936,43 грн., 3% річних у сумі 4385,93грн., інфляційні витрати у сумі 38080,90грн., а також судовий збір в сумі 1717,02 грн. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Позивач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 12.03.2019 у справі №905/86/19 в частині відмови у стягненні пені 1614,86 грн., 3% річних 278,32 грн., інфляційних втрат 898,48 грн.; прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні задовольнити; відшкодувати за рахунок відповідача понесені НАК Нафтогаз України судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги та позовної заяви.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що однією з обов`язкових підстав для застосування до спірних правовідносин приписів ЗУ "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", є включення відповідача до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання за спожиті енергоносії, посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 908/3211/16.

Крім того, зазначає, що відповідач не є суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії, тому дія вищенаведеного Закону на нього не поширюється.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.04.2019 у справі №905/86/19 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача на рішення господарського суду рішення господарського суду Донецької області від 12.03.2019 у справі №905/86/19. Встановлено строк відповідачу для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали. Призначено справу до розгляду на 21.03.2019 на 12:00

Відповідач не скористався своїм правом згідно ч.1 ст.263 ГПК України та не надав суду відзиву на апеляційну скаргу, що згідно ч.3 ст. 263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Відповідач належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази, однак, наданими йому процесуальними правами не скористався та в судове засідання не з`явився, свого повноважного представника не направив, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Враховуючи положення ч.12 ст.270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю відповідача.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши в судовому засіданні уповноваженого представника позивача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 02.12.2013 між позивачем, Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ (продавець) та відповідачем, Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку Пульсар, м. Донецьк (покупець) був підписаний договір купівлі-продажу природного газу №620/14-ТЕ-7, за приписами п.1.1. якого продавець зобов`язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національна акціонерна компанія Нафтогаз України за кодом згідно з УКТ ЗЕД , а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Згідно з п.1.2. договору №620/14-ТЕ-7 від 02.12.2013 (в редакції Додаткової угоди №2 від 30.04.2014) до договору газ, що продається за цим договором використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

За правилами п.2.1. укладеного сторонами правочину продавець передає покупцеві з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року газ обсягом до 237 тис.куб.м, у тому числі по місяцях кварталів (тис.куб.м), зокрема: січень 40,0 тис. куб. м, лютий 40,0 тис. куб. м, березень 40,0 тис. куб. м, квітень 12,0 тис. куб. м, травень 3,0 тис. куб. м, червень 3,0 тис. куб. м, липень - 3,0 тис. куб. м, серпень - 3,0 тис. куб. м, вересень - 3,0 тис. куб. м, жовтень 20,0 тис. куб. м, листопад 20,0 тис. куб. м, грудень 40,0тис. куб. м.

За змістом п.5.2. договору №620/14-ТЕ-7 від 02.12.2013 (в редакції додаткової угоди №1 від 28.01.2014) ціна за 1000куб.м. природного газу становить 1091,00грн.з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за врегульованим тарифом та без нарахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб. м. природного газу належить 1091,00 грн., крім того ПДВ 20% 218,20 грн., всього з ПДВ 1309,20 грн.

Згідно з п.п. 3.3, 3.4. укладеного сторонами правочину приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов`язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов`язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженими представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно з п. 6.1. договору, оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Умовами п.6.3. договору, сторони погоджуються, що при перерахуванні коштів в призначенні платежу посилання на номер договору є обов`язковим.

Відповідно до розділу 11 договору, договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

На підставі договору №620/14-ТЕ-7 від 02.12.2013 позивачем та відповідачем було підписано акти приймання-передачі природного газу (з урахуванням послуги на транспортування): 31.01.2014 у січні 2014 року на суму 49253,42грн. (37,621 тис. куб. м), 28.02.2014 у лютому 2014 року на суму 42744,07грн. (32,649 тис. куб. м), 31.03.2014 у березні 2014 року на суму 28468,56грн. (21,745 тис. куб. м), 30.04.2014 у квітні 2014 року на суму 13884,07грн. (10,605 тис. куб. м), 31.05.2014 у травні 2014 року на суму 4240,50грн. (3,239тис. куб. м), 30.06.2014 у червні 2014 року на суму 3060,90грн. (2,338 тис. куб. м), 31.10.2014 у жовтні 2014 року на суму 2964,03грн. (2,264 тис. куб. м), 30.11.2014 у листопаді 2014 року на суму 21872,81грн. (16,707 тис. куб. м), 31.12.2014 у грудні 2014 року на суму 29396,78грн. (22,454 тис. куб. м).

Таким чином, позивачем поставлено, а відповідачем отримано природний газ у період з січня 2014 року по червень 2014 року та з жовтня 2014 року по грудень 2014 року на загальну суму 195885,14 грн.

Доказів наявності заперечень щодо кількості поставленого природного газу, а також порядку поставки та інших зауважень суду не представлено.

Беручи до уваги викладене, місцевий суд дійшов висновку про те, що матеріалами справи підтверджено поставку відповідачу природного газу за період з січня 2014 року по червень 2014 року та з жовтня 2014 року по грудень 2014 року на загальну суму 195885,14грн.

Як вказує позивач з посиланням на власний розрахунок та відомості, які містяться у довідці Операції з 01.01.2014 по 31.10.2017 ОСББ Пульсар, відповідачем було здійснено часткову оплату у розмірі 144711,49 грн., належним чином засвідчена копія якої наявна в матеріалах справи.

За змістом п.6.1 договору №620/14-ТЕ-7 від 02.12.2013, остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця наступного за місяцем поставки газу.

Як зазначає позивач, відповідач встановлений договором обов`язок по оплаті отриманого товару у повному обсязі та у передбачений договором строк не виконав, внаслідок чого Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України заявлено вимоги, зокрема, про стягнення основного боргу у розмірі 51173,65 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення основного боргу у сумі 51173,65 грн., пені у сумі 12936,43 грн., 3% річних у сумі 4385,93грн., інфляційних втрат у сумі 38080,90грн., місцевий суд визнав їх законними та обґрунтованими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягненні пені в сумі 1614,86 грн., 3% річних 278,32 грн., інфляційних втрат 898,48 грн., суд першої інстанції зазначив, що оскільки погашення заборгованості за переданий позивачем відповідачу природний газ з січня по червень 2014 року було здійснено у повному обсязі до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", то відповідно до положень вказаного Закону, нараховані на таку заборгованість пеня, інфляційні та 3% річних підлягали списанню.

Оскаржуючи зазначене рішення, позивач оспорює правомірність висновку суду першої інстанції саме щодо застосування до спірних правовідносин приписів ЗУ "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", оскільки відповідач не є суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії, тому дія вищенаведеного Закону на нього не поширюється

Наведене позивач вважає підставою для скасування рішення суду в частині відмові в задоволенні позовних вимог. В іншій частині рішення господарського суду не оскаржується, обставини справи, що встановлені судом, сторонами не заперечуються.

Судова колегія вважає доводи апелянта правомірними, з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дійсно, 30.11.2016р. набрав чинності Закон України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії від 03.11.2016р. № 1730-VIII (далі Закон), який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Метою цього Закону є поліпшення фінансового становища теплопостачальних підприємств життєзабезпечення, запобігання їхнього банкрутства, забезпечення фінансової стабільності та уникнення кризових ситуацій під час проходження опалювального періоду.

Згідно зі ст. 2 Закону, його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Для застосування положень даного Закону необхідна наявність кількох умов, зокрема, відносини повинні бути між постачальником природного газу та підприємством, яке здійснює виробництво теплової або електричної енергії, централізоване водопостачання та водовідведення населенню, використовуючи природний газ, а сума основного боргу має бути сплачена підприємством постачальнику до набрання чинності вказаним Законом.

У розумінні ст. 1 Закону України Про теплопостачання, теплопостачальна організація - суб`єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії, споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Виходячи з матеріалів справи та наявної інформації щодо видів діяльності відповідача, судом не встановлено приналежність останнього до підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції, у зв`язку з чим положення Закону України Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси не застосовуються, та відповідно, не виникає підстав для обмеження у спірних господарських правовідносинах між позивачем та відповідачем нарахування та стягнення пені, інших штрафних санкцій.

Судом першої інстанції не взято до уваги дану обставину, відтак помилково застосовано до спірних правовідносин норми Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Як вбачається з вимог позовної заяви, позивачем на підставі п. 7.2. Договору заявлено до стягнення суму пені в розмірі 14551,29 грн. за загальний період прострочення з січня по червень 2014 року та з жовтня по грудень 2014 року (нарахування здійснено за кожним актом окремо), а також на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України 3% річних у розмірі 4664,25 грн. та інфляційні втрати у розмірі 38979,38 грн.

Однак судом помилково відмовлено в частині стягнення пені в сумі 1614,86 грн., 3% річних в сумі 278,32 грн., інфляційних втрат в сумі 898,48 грн. у зв`язку з невірним застосуванням норм матеріального права.

Перевіривши розрахунок позивача, судовою колегією встановлено, що він не суперечить вимогам чинного законодавства, а тому з урахуванням умов п. 7.2. Договору про встановлення відповідальності у вигляді нарахування пені та приписів ст. 625 Цивільного кодексу України, суд апеляційної інстанції вважає вимоги позивача законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З урахуванням наведених вище підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі у зв`язку з чим стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума пені в сумі 1614,86 грн., 3% річних в сумі 278,32 грн., інфляційних втрат в сумі 898,48 грн.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку щодо задоволення апеляційної скарги та скасування рішення господарського суду Донецької області від 12.03.2019 у справі №905/86/19 в частині відмови в позові з прийняття в цій частині нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до пп. б), в) пункту 4 частини 1 статті 282 Господарського процесуального кодексу України, у постанові має бути зазначений новий розподіл судових витрат у разі скасування чи зміни рішення.

Керуючись статтями 129, 269, п. 2 ч.1 ст.275, п.4 ч.1 статті 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України задовольнити.

Рішення господарського суду Донецької області від 12.03.2019 у справі №905/86/19 в частині відмови у стягненні 1614,86 грн. пені, 278,32 грн. 3% річних., 898,48 грн. інфляційних втрат скасувати.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити.

Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Пульсар (83054, м.Донецьк, вул. Миронова, 15А, ) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, буд.6, ) 1614,86 грн. пені, 278,32 грн. 3% річних., 898,48 грн. інфляційних втрат, 44,98 грн. судового збору за подання позовної заяви та 2881,50 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Донецької області видати відповідний наказ.

В решті рішення залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду в порядку, передбаченому статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України, через Східний апеляційний господарський суд або безпосередньо до Верховного Суду.

Повна постанова складена 20.05.2019.

Головуючий суддя П.В. Тихий

Суддя В.В. Россолов

Суддя В.С. Хачатрян