СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2019 р. Справа № 905/2811/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Бородіна Л.І., суддя Мартюхіна Н.О., суддя Шутенко І.А.,

за участю секретаря судового засідання Бєлкіної О.М.,

представники сторін в судове засідання не з`явились;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк", м.Київ,

на рішення Господарського суду Донецької області від 05.02.2019 (суддя Чернова О.В.), ухвалене в м. Харкові об 11 год. 30хв., повний текст якого складений 07.02.2019,

у справі №905/2811/17

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк", м. Київ,

до відповідача: Фізичної особи підприємця Степановича Володимира Васильовича, м АДРЕСА_1 ,

про зобов`язання виконати умови договору суборенди нежитлового приміщення від 01.01.2013, а саме: передати належним чином складений і підписаний акт наданих послуг за період з 01.10.2014 по 31.10.2014,

ВСТАНОВИЛА:

01.12.2017 ПАТ Всеукраїнський Акціонерний Банк звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до ФОП Степановича В. В. про зобов`язання виконати умови п.4.5 договору суборенди нежитлового приміщення від 01.01.2013, а саме: передати позивачеві належним чином складений і підписаний акт наданих послуг за період з 01.10.2014 по 31.10.2014 (а.с. 3-4).

Рішенням Господарського суду Донецької області від 05.02.2019 у справі №905/2811/17 відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ Всеукраїнський Акціонерний Банк до ФОП Степановича Володимира Васильовича (а.с. 152-154).

Рішення місцевого господарського з посиланням на статті 13, 86, 91 ГПК України мотивовано тим, що позивачем не доведено тих обставин, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, оскільки не надано достатніх доказів на їх підтвердження, що унеможливлює перевірку обґрунтованості позовних вимог.

ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" із рішенням місцевого господарського суду не погодилось та 14.03.2019 звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 05.02.2019 у справі №905/2811/17 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що позивачем до позовної заяви долучені необхідні копії документів на підтвердження позовних вимог, зокрема: договору суборенди нежитлових приміщень від 31.12.2013; договору про внесення змін від 01.10.2014 до договору оренди нежитлового приміщення від 31.12.2013; акту приймання-передачі приміщення у відповідності з договором суборенди нежитлового приміщення від 31.12.2013. Крім того, вказує на те, що суд першої інстанції не виносив ухвали про залишення без руху позовної заяви, чим підтвердив наявність підстав для відкриття провадження у справі та відповідність позовної заяви вимогам статті 164 ГПК України. Скаржник вважає, що ним надані суду всі необхідні документи для вирішення спору.

Сторони належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, про що свідчать: відтиск штампу на звороті останнього аркушу ухвали суду апеляційної інстанції від 19.04.2019, різміщена інформація на офіційному веб-сайті суду апеляційної інстанції (www.ear.court.gov.ua); опублікована ухвала про відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду справи в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua), повідомлення про вручення поштового відправлення, однак не скористались своїм правом на участь в судовому засіданні.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням відповідача є: Донецька обл., м АДРЕСА_2 Макіївка, вул. АДРЕСА_3 кв. АДРЕСА_4 . У відповідності до листа Харківської дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку Укрпошта від 15.11.2018 № 7-13-1691 відділенням поштового зв`язку припинено приймання поштових відправлень на територію Донецької та Луганської областей до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, зокрема, до м. Макіївки.

Враховуючи належне повідомлення сторін про час та місце засідання суду, а також те, що явка представників сторін не була визнана судом обов`язковою, та відсутність правових підстав для відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

01.12.2017 ПАТ Всеукраїнський Акціонерний Банк звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом до ФОП Степановича В. В. про зобов`язання виконати умови п.4.5 договору суборенди нежитлового приміщення від 01.01.2013, а саме: передати позивачеві належним чином складений і підписаний акт наданих послуг за період з 01.10.2014 по 31.10.2014. (а.с. 3-4).

В обґрунтування своїх вимог позивач з посиланням на статті 173, 174, 193 Господарського кодексу України, статті 11, 202, 525, 526, 530, 626 Цивільного кодексу України зазначає, що відповідачем порушено свої зобов`язання щодо передачі позивачеві акту надання послуг з 01.09.2014 по 31.10.2014 у порядку, встановленому п.4.5 договору оренди, що є перешкодою для коректного відображення бухгалтерської звітності позивача та заважає в реалізації прав позивача, закріплених в п.7 ч.2 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

До позовної заяви в обґрунтування позовних вимог позивачем надані копії:

- договору суборенди нежитлового приміщення від 01.01.2013, укладеного між Фізичною особою підприємцем Степановичем Володимиром Васильовичем (орендарем) та Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний Банк» (суборендарем), п.1.1 якого встановлено, що орендар зобов`язується передати, а суборендар прийняти у тимчасове платне користування на строк та на умовах даного договору нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (надалі - приміщення) (а.с.7-9).

Пунктом п.4.3 цього договору встановлено, орендна плата сплачується суборендарем щомісячно до 10-го числа поточного місяця, відповідно до кількості днів, протягом яких суборендар користувався суборендованим приміщенням на підставі договору, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок орендаря, що вказаний у ст.12 цього договору.

Згідно з п.4.5 цього договору не пізніше 10-го числа кожного місяця орендар надає суборендарю акт наданих послуг за фактичну оренду приміщення за попередній місяць. Підтвердженням фактичного користування приміщенням суборендарем є підписаний уповноваженими представниками сторін акт наданих послуг за фактичну оренду приміщення. Ненадання вищезазначеного акту є підставою для затримки сплати платежів, що визначені в п.4.3 цього договору на весь період затримки. При цьому на період такої затримки не нараховуються штрафні санкції, що визначені п.п.9.3,9.4 цього договору;

-додатків №№1,2 до договору суборенди нежитлового приміщення від 01.01.2013;

- договору про внесення змін від 02.01.2013 до договору суборенди нежитлового приміщення від 01.01.2013;

- договору про внесення змін від 21.08.2014 до договору суборенди нежитлового приміщення від 01.01.2013;

- договору про внесення змін від 31.10.2014 до договору суборенди нежитлового приміщення від 01.01.2013 (а.с.7-14).

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 06.12.2017 прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №905/2811/17; судове засідання призначено на 16.01.2018; зобов`язано позивача надати суду оригінали документів, доданих до позовної заяви (для огляду у судовому засіданні) (а.с.1).

Ухвалою місцевого господарського суду від 16.01.2018 у даній справі відкладено розгляд справи на 13.02.2018 і, зокрема, зобов`язано позивача надати суду оригінали документів, доданих до позовної заяви (для огляду у судовому засіданні) (а.с.47).

Ухвалою суду першої інстанції від 13.02.2018 у цій справі продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів; відкладено підготовче засідання на 27.02.2018 та зобов`язано позивача надати докази в обґрунтування позовних вимог (а.с.57).

Ухвалою Господарського Донецької області від 13.03.2018 позовну заяву Публічного акціонерного товариства Всеукраїнський Акціонерний Банк до ФОП Степановича Володимира Васильовича про зобов`язання виконати умови договору суборенди нежитлового приміщення від 01.01.2013, а саме: передати належним чином складений і підписаний акт надання послуг за період з 01.10.2014 по 31.10.2014 залишено без розгляду (а.с.67,68).

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 22.11.2018 у справі №905/2811/17 задоволено апеляційну скаргу ПАТ Всеукраїнський Акціонерний Банк на ухвалу Господарського суду Донецької області від 13.03.2018 у справі №905/2811/17; скасовано ухвалу Господарського суду Донецької області від 13.03.2018 у справі №905/2811/17 (а.с.134-139).

Ухвалою місцевого господарського суду від 14.12.2018 у цій справі прийнято справу до провадження та призначено підготовче засідання на 08.01.2019 (а.с.144).

05.02.2019 місцевим господарським судом прийнято оскаржуване рішення з підстав, наведених вище ( а.с.151-154).

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Предметом позову у даній справі є зобов`язання відповідача передати позивачеві належним чином складений і підписаний акт наданих послуг за період з 01.10.2014 по 31.10.2014 у відповідності до вимог п.4.5 договору суборенди нежитлових приміщень від 01.01.2013.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 3 статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до частин 1,2 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини 3,4 статті 13 ГПК України).

Частинами 1, 3 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 91 ГПК України встановлено, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Відповідно до п.5.27 Національного стандарту України Уніфікованої системи організаційно - розпорядчої документації «Вимоги до оформлювання документів» (ДСТУ 4163-2003), затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003р. №55, відмітка про засвідчення копії документа складається зі слів «Згідно з оригіналом», назви, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляються нижче реквізиту.

Місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що матеріали справи містять копії документів, що не засвідчені відповідно до вимог вищезазначеного порядку.

Відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частиною 1 статті 77 ГПК України встановлено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що ним надані необхідні документи на підтвердження позовних вимог, оскільки вони не є належними та допустимими доказами в розумінні статей 76,77, 91 ГПК України, так як не засвідчені належним чином, а отже не є письмовими доказами, а їх оригінали не надані місцевому господарському суду на вимоги ухвал Господарського суду Донецької області від 06.12.2017, 16.01.2018, 13.02.2018, якими було зобов`язано позивача надати суду оригінали документів, доданих до позовної заяви (докази в обґрунтування позовних вимог) для огляду у судовому засіданні.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який одночасно становить спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимоги про захист прав чи законних інтересів.

Як зазначалось, вище предметом позову у даній справі є зобов`язання відповідача передати позивачеві належним чином складений і підписаний акт наданих послуг за період з 01.10.2014 по 31.10.2014 у відповідності до вимог п.4.5 договору суборенди нежитлових приміщень від 01.01.2013.

Підставою позову позивач визначає те, що відповідачем порушені вимоги п.4.5 договору суборенди нежитлових приміщень від 01.01.2013, що є перешкодою для коректного відображення бухгалтерської звітності позивача та заважає в реалізації прав позивача, закріплених в п.7 ч.2 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Відповідно до частини 1 статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частиною 2 статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 5 ГПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 ГК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 статті 16 ЦК України встановлені способи захисту цивільних прав та інтересів судом.

Зазначений перелік способів захисту не є вичерпним, однак у разі порушення цивільного права чи інтересу у позивача виникає право на застосування конкретного засобу захисту, який залежить від виду порушення. Тобто, позивач повинен обрати саме такий спосіб захисту, який відповідає характеру порушення його права чи інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Суд зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Таким чином, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту.

Відповідно до статті 45 ГПК України позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Акти надання послуг за умовами до п.4.5 договору оренди нежитлового приміщення є підтвердженням фактичного користування приміщенням суборендарем (позивачем у справі).

Таким чином, вимога позивача про зобов`язання відповідача передати йому належним чином складений і підписаний акт наданих послуг за період з 01.10.2014 по 31.10.2014 не може бути предметом позову, оскільки такий акт є підтвердженням наявності чи відсутності факту оренди приміщення. Тобто, такий акт є лише доказом виконання сторонами обов`язків за договором, а підписання акту не може розглядатись як окремий обов`язок щодо виконання сторонами договірних зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 зазначила, що ініціювання розгляду справ про зобов`язання підписати акт приймання-передачі може передбачати намір позивача встановити преюдиціальні обставини (факти) для подальшого пред`явлення позову. Вимога щодо встановлення певних фактів не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, оскільки до повноважень останнього не належить встановлення фактів, що мають юридичне значення. Господарські суди порушують провадження у справах за позовами, в основі яких правова вимога - спір про право, що виникає з матеріальних правовідносин.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 45 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Велика Палата Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.

Частиною 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", яка кореспондується з частиною 4 статті 236 ГПК України, встановлено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

За таких обставин, з метою дотримання принципу правової визначеності, та формування сталої судової практики суд апеляційної інстанції враховує висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування конкретних норм права до спірних правовідносин.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що за договором суборенди нежитлового приміщення від 01.01.2013, укладеним між ФОП Степановичем В. В. (орендарем) та ПАТ «Всеукраїнський акціонерний Банк» (суборендарем), орендна плата сплачується суборендарем щомісячно до 10-го числа поточного місяця, відповідно до кількості днів, протягом яких суборендар користувався суборендованим приміщенням на підставі договору, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок орендаря, що вказаний у ст.12 цього договору. У п.4.5 цього договору зазначено, що не пізніше 10-го числа кожного місяця орендар надає суборендарю акт наданих послуг за фактичну оренду приміщення за попередній місяць. Підтвердженням фактичного користування приміщенням суборендарем є підписаний уповноваженими представниками сторін акт наданих послуг за фактичну оренду приміщення. Ненадання вищезазначеного акту є підставою для затримки сплати платежів, що визначені в п.4.3 цього договору на весь період затримки. При цьому на період такої затримки не нараховуються штрафні санкції, що визначені п.п.9.3,9.4 цього договору.

Отже, з умов договору суборенди нежитлового приміщення від 01.01.2013 вбачається, що обов`язок щодо сплати орендних платежів виникає у позивача після надання відповідачем актів наданих послуг за фактичну оренду приміщення.

Таким чином, вимога позивача не спрямована на поновлення порушеного права, оскільки відсутність вказаних актів не породжує для відповідача жодних негативних правових наслідків, оскільки відсутність таких актів є підставою для затримки сплати платежів, що визначені в п.4.3 цього договору на весь період затримки. При цьому на період такої затримки не нараховуються штрафні санкції, що визначені п.п.9.3,9.4 цього договору. Одночасно позивач не позбавлений права здійснити оплату орендних платежів за вказаний період за відсутності таких актів, що свідчить про надання позивачеві свободи вибору.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, обраний позивачем спосіб захисту - зобов`язання відповідача передати позивачеві належним чином складений і підписаний акт наданих послуг за період з 01.10.2014 по 31.10.2014 у відповідності до вимог п.4.5 договору суборенди нежитлових приміщень від 01.01.2013, з огляду на приписи статті 20ГК України та статті 16 ЦК України, не відповідає встановленим законом способам захисту цивільних прав та інтересів та не спрямований на відновлення порушеного невизнаного чи оспорюваного права позивача. Заявлена позивачем у цій справі вимога про зобов`язання відповідача надати йому належним чином складений і підписаний акт наданих послуг не призводить до поновлення порушеного права позивача та, у разі її задоволення, не може бути виконана у примусовому порядку, оскільки відсутній механізм виконання такого рішення.

Враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд дійшов передчасного висновку про можливість розгляду таких вимог в господарському суді та відмову у задоволенні позову за відсутності належних доказів в підтвердження позовних вимог.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства. Тобто провадження у справі підлягає закриттю, якщо при її розгляді буде встановлена непідвідомчість справи господарському суду (стаття 12 цього ж Кодексу).

При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що спір про зобов`язання надати належним чином складений та підписаний акти наданих послуг не може бути розглянутий й у порядку іншого (ніж господарське) судочинства. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі №905/1926/16.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що цей спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, а отже апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення Господарського суду Донецької області від 05.02.2019 у справі №905/2811/17 слід скасувати з підстав порушення норм процесуального права та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ч.4 статті 231 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 231, 233, 270, п.4 ч.1 ст.275, ч.ч.1,2 ст.278, ст. ст.281-284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" задовольнити частково.

2.Рішення Господарського суду Донецької області від 05.02.2019 у справі №905/2811/17 скасувати.

3. Закрити провадження у справі №905/2811/17.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строк оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складений 17.05.2019.

Головуючий суддя Л.І. Бородіна

Суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя І.А. Шутенко