ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23 травня 2019 р. Справа № 903/259/19

Господарський суд Волинської області у складі судді Войціховського Віталія Антоновича, за участі секретаря судового засідання Сердюкової Аліни Олегівни

та за присутності представників сторін:

від позивача: не з`явились

від відповідача: Хохлов В.О.-адвокат (довіреність від 08.04.2019р., Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №134 від 01.06.1995р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні Господарського суду Волинської області в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Фермерського господарства "Кавасакі", м. Ковель

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Кавасакі ЛД", с. Скулин Ковельського району

про визнання договору недійсним

Суть спору: Фермерське господарство "Кавасакі" звернулось до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кавасакі ЛД" про визнання договору про надання послуг №1 від 01.08.2017р., укладеного між Фермерським господарством "Кавасакі" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кавасакі ЛД", недійсним.

В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивач посилався на підписання вказаного договору зі сторони Товариства з обмеженою відповідальністю "Кавасакі ЛД" особою, яка перевищила свої повноваження, передбачені довіреністю від 18.06.2017р.

Ухвалою суду від 08.04.2019р. за вказаним позовом було відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено її розгляд в судовому засіданні на 07.05.2019р., визначено учасникам судового процесу вчинити певні дії та надати суду відповідні додаткові матеріали.

08.04.2019р. відділом документального забезпечення та контролю Господарського суду Волинської області було зареєстровано заяву ТОВ "Кавасакі ЛД" про ознайомлення з матеріалами справи. 08.04.2019р. адвокату ТОВ "Кавасакі ЛД" Хохлову В.О. (довіреність від 08.04.2019р., Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №134 від 01.06.1995р.) надано можливість ознайомитися з матеріалами справи №903/259/19.

За наслідками вчиненої дії представником відповідача було надано суду відзив на позовну заяву від 02.05.2019р. з документами в його обґрунтування та доказами надіслання останнього на адресу позивача, в якому відповідач позов заперечив з наступних підстав:

01.08.2017р. між ФГ "Кавасакі", як замовником, в особі голови ОСОБА_1 , який діяв на підставі Статуту, та ТОВ "Кавасакі ЛД", як виконавцем, в особі уповноваженого представника Токарського Е.О., який діяв на підставі довіреності, було укладено Договір № 1 про надання послуг, відповідно до вимог п.1.1. якого виконавець зобов`язувався надати замовнику послуги по дискуванню, внесенню мінеральних добрив, сівбі та обприскуванню із використанням власної та орендованої сільськогосподарської техніки. В п. 3.1. договору сторонами була погоджена вартість кожної окремої послуги, наданої на площі 1 гектара замовника.

Таким чином, оскільки в договорі не була обумовлена загальна площа земельної ділянки замовника, на якій виконавець мав надати послуги по дискуванню, внесенню мінеральних добрив, сівбі та обприскуванню, то цілком логічно, що в пунктах 3.2., 3.3. договору сторони погодились з тим, шо загальна вартість наданих послуг буде визначена в акті наданих послуг, який буде складений та підписаний після виконання та закінчення робіт, у якому буде зафіксований фактичний об`єм виконаних послуг.

З огляду на викладене, твердження позивача про те, що при підписанні договору орієнтовна сума була відома відразу, з розрахунку вартості послуг та кількості гектарів, на переконання відповідача, є надуманою і не відповідає дійсним умовам договору. Таким чином, при підписанні вказаного договору від імені ТОВ "Кавасакі ЛД" ОСОБА_2 не перевищив надані йому довіреністю обмеження, оскільки загальна сума вартості робіт в договорі № 1 про надання послуг від 01.08.2017р. - не вказана.

При цьому відповідач засвідчив, що наявні в довіреності від 18.06.2017р. у ОСОБА_2 обмеження на підписання актів виконаних робіт, що не перевищують 500 000 грн. не можуть бути прийнятими судом до уваги, оскільки:

По-перше, позивач не оспорює акт від 29.12.2017р. приймання-передачі наданих послуг до договору надання послуг № 1 від 01.08.2017р., який підписаний ОСОБА_2 в термін дії довіреності від 18.06.2017р. та скріплений відтисками круглих печаток ФГ "Кавасакі" та ТОВ "Кавасакі ЛД".

По-друге, даний акт є похідним від договору № 1 про надання послуг від 01.08.2017р., в якому не вказана загальна сума вартості робіт, а тому підписання даного акту не може розцінюватись як перевищення ОСОБА_2 наданих йому повноважень на підписання самого договору, який є безпосереднім предметом позову.

По-третє, відповідно до п. 6.1. договору № 1 від 01.08.2017р., цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення його печатками і діє до 31.12.2017р., але у будь-якому випадку до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

Крім підписів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір скріплений відтисками круглих печаток ФГ "Кавасакі" та ТОВ "Кавасакі ЛД", що підтверджує наявність у ОСОБА_2 всіх необхідних повноважень на підписання вказаного договору.

По-четверте, в розділі 3 акту "Сторони погодили, що послуги були надані належним чином. Замовник до виконавця претензій з майнових та не майнових питань не має та не матиме в подальшому ні при яких обставинах", що виключає можливість пред`явлення даних позовних вимог.

Крім того відповідач повідомив, що позивач не надав належних та допустимих доказів стосовного того, що станом на 01.08.2017р., коли був підписаний договір № 1, ОСОБА_2 діяв на підставі довіреності саме такого змісту, копію якої позивач додав до позовної заяви, оскільки до договору № 1 від 01.08.2017р. не додано копії або оригіналу довіреності на ОСОБА_2 від 18.06.2017р., а в договорі не вказано дати видачі довіреності, на підставі якої діяв ОСОБА_2 при підписанні вказаного договору.

В той же час, ОСОБА_1 був директором ТОВ "Кавасакі ЛД" з 11.05.2017р. по 07.09.2017р.

З 08.09.2017р. по 24.05.2018р. директором ТОВ "Кавасакі ЛД" був призначений ОСОБА_2

З 24.05.2018р. по даний час директором ТОВ "Кавасакі ЛД" є ОСОБА_3

Після призначення ОСОБА_3 директором ТОВ "Кавасакі ЛД", ОСОБА_2 не передавав новому директору оригінал чи копію довіреності на ОСОБА_2 від 18.06.2017р., що підтверджується актом від 24.05.2018р.

Водночас відповідач вказав, що позивач не визначився з правовою підставою для визнання недійсним оспорюваного ним договору та конкретними нормами матеріального права, які, на його думку, були порушені при укладенні вказаного договору.

Так, в другому абзаці позовної заяви позивач, в якості підстави для визнання правочину недійсним вказує, що договір підписаний особою, яка перевищила свої повноваження, передбачені в довіреності від 18.06.2017р.

Однак, в сьомому абзаці позовної заяви позивач, посилаючись на положення ст. ст. 229, 230 ЦК України вказує про введення сторони в оману та вчинення правочину під впливом обману, шо є різними юридичними категоріями.

При цьому, в резолютивній частині позовної заяви відсутні посилання на будь-яку статтю Цивільного кодексу України.

Згідно вказаного договору замовником послуг є ФГ "Кавасакі", в особі голови ОСОБА_1, а виконавцем - ТОВ "Кавасакі ЛД" в особі уповноваженого представника ОСОБА_2 ., який діяв на підставі довіреності, підписаної директором ТОВ "Кавасакі ЛД" ОСОБА_1 , що спростовує тезу позивача про те, що одна із сторін навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення чим порушені ч. 1 ст. 229 та ч. 1 ст. 230 ЦК України.

Так відповідач засвідчив, що ОСОБА_2 схвалив підписаний ним 01.08.2017р. договір № 1 про надання послуг шляхом подальшого підписання 29.12.2017р. акту передачі наданих послуг до договору надання послуг № 1 від 01.08.2017р. та будучи в грудні 2018р. повноправним директором ТОВ "Кавасакі ЛД", прийняв та розпорядився отриманими від ФГ "Кавасакі" на підставі платіжних доручень № 118 від 06.12.2018р. та № 122 від 10.12.2018р. коштами в загальній сумі 200 000 грн., перерахованими в якості платежу як "оплата згідно договору про надання послуг №1 від 01.08. 2017р.".

Вказана обставина, на думку відповідача, спростовує позовні вимоги про визнання недійсним оспорюваного договору навіть в разі гіпотетичного припущення про підписання ОСОБА_2 . договору №1 від 01.08.2017р. з перевищенням повноважень, наданих йому довіреністю від 18.06.2017р.

В судовому засіданні 07.05.2019р. було постановлено протокольну ухвалу Господарського суду Волинської області про закриття підготовчого провадження у справі, призначення справи до розгляду по суті на 23.05.2019р. та продовження сторонам строку для подання додаткових документів, пояснень, заяв та клопотань до 22.05.2019р.

Водночас, ухвалою суду від 07.05.2019р. було повідомлено Фермерське господарство "Кавасакі" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Кавасакі ЛД" про закриття підготовчого провадження у справі, призначення справи до розгляду по суті на 23.05.2019р. та продовження сторонам строку для подання додаткових документів, пояснень, заяв та клопотань до 22.05.2019р.

Представник позивача свого уповноваженого представника в засідання суду 23.05.2019р. не направив, своїм процесуальним правом на подання суду відповіді на відзив на позовну заяву не скористався, відповіді суду не надав, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (ухвала суду від 07.05.2019р., згідно поштового повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції, була вручена ФГ "Кавасакі" 10 травня 2019 року).

Водночас, 23.05.2019р. на адресу суду факсимільним зв`язком надійшло клопотання адвоката Мілінчука А.В. про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю останнього прибути в судове засідання 23.05.2019р. з підстав його участі в засіданні чергової сесії Ковельської міської ради у статусі депутата міської ради.

При цьому, жодних доказів в підтвердження викладених в клопотанні обставин, а також доказів, підтверджуючих здійснення адвокатом Мілінчуком А.В. представництва інтересів Фермерського господарства "Кавасакі" суду не надано (договір, ордер, довіреність), як і не надано будь-яких документів (свідоцтво, посвідчення) в підтвердження наділення громадянина Мілінчука А.В. статусом адвоката.

Присутній в судовому засіданні 23.05.2019р. представник відповідача стосовно клопотання позивача про відкладення розгляду справи заперечив з підстав його необгрунтованості.

Суд, розглянувши в судовому засіданні 23.05.2019р. клопотання про відкладення розгляду справи відмовляє в його задоволенні як необґрунтованому, з огляду на наступне.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, справи мають бути розглянуті впродовж розумного строку.

В поняття "розумний строк" розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Право на справедливий судовий розгляд включає в себе право на доступ до суду та право на доступ до правосуддя в широкому розумінні.

Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України згідно зі ст. 9 Конституції України. Пріоритетність застосування норм таких міжнародних договорів у господарському процесі встановлена ст.3 ГПК України.

Відповідно до Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основних свобод" від 17.07.1997 дана Конвенція та Протоколи до неї № 2, 4, 7, 11 є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ як джерело права Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини.

Конвенція на відміну від національного законодавства України не запроваджує чітких строків розгляду справи, проте посилання на строк містить ст. 6 Конвенції, яка постулює дефініцію розумного строку розгляду справи.

Критерій розумності строку розгляду справи також наведений в інформаційному листі Вищого господарського суду України від 18.11.2003 р. №01-8/1427 (зі змінами та доповненнями, внесеними в останнє інформаційним листом ВГСУ від 24.07.2008р. №01-8/451). У цьому листі зазначено: "Критеріями оцінки розгляду справи упродовж розумного строку є складність справи, поведінка учасників процесу і поведінка державних органів (суду), важливість справи для заявника".

Визначаючи ці критерії, ВГСУ посилається на рішення Європейського суду з прав людини у справі "Красношапка проти України" № 23786/02 від 30.11.2006 р. (§ 51).

Аналізуючи практику Європейського суду з прав людини, можна дійти висновку, що критерії оцінки розумності строку розгляду справи має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумності строку розгляду справи можна застосовувати, коли стороною у спорі є орган державної влади.

Відповідно до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, одним із основних завдань господарського судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених ч. 2 ст. 202 цього Кодексу.

Статтею 202 Господарського процесуального кодексу України встановлено наслідки неявки в судове засідання учасників справи.

За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин (ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Тобто підставою для відкладення розгляду справи за клопотанням учасника справи є наявність для цього обґрунтованих причин.

Представником сторони у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 58 ГПК України).

Крім того, за змістом ч. 3 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України, юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Враховуючи викладене, позивач не позбавлений права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні іншого представника, - адвоката або здійснювати самопредставництво.

Відповідно до п.3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез`явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв`язку з відсутністю його представника (з причин, пов`язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника.

Таким чином, нез`явлення представника позивача через неможливість забезпечення явки його уповноваженого представника в судове засідання не є підставою для відкладення розгляду справи.

Водночас суд зауважує, що сторони зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи. У разі неподання учасником судового процесу з неповажних причин або без повідомлення причин матеріалів та інших доказів, витребуваних господарським судом, останній може здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами та доказами (Інформаційний лист Вищого господарського суду України від 15.03.2010р. №01-08/140 "Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальним правами у господарському судочинстві").

Позивачем не доведено, а судом не встановлено наявності обставин, які б унеможливлювали вирішення справи без участі представника зазначеного учасника судового процесу.

При цьому суд зауважує, що відповідачем 02.05.2019р. було направлено на адресу позивача відзив на позовну заяву, а судом ухвалою від 07.05.2019р. було повідомлено позивача про закриття підготовчого провадження у справі, призначення справи до судового розгляду по суті та продовження сторонам строку до 22.05.2019р. для подання пояснень, заяв, клопотань. Однак, позивач, отримавши вказану ухвалу 10.05.2019р. не скористався своїм процесуальним правом на подання суду відповіді на відзив на позовну заяву, відповіді на відзив суду не надав.

Присутній в засіданні суду 23.05.2019р. представник відповідача позов заперечив та просив суд відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Проаналізувавши подані сторонами на обґрунтування позовних вимог та заперечень докази, беручи до уваги те, що позивач належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення розгляду даної справи по суті, однак не направив в судове засідання свого представника, а також не повідомив суд про об`єктивні причини неможливості участі в засіданні суду свого представника, господарський суд вважає за можливе в даному судовому засіданні розглянути справу по суті, за наявними у справі матеріалами. При цьому також враховано те, що згідно ухвали суду від 07.05.2019р. явку сторін в судове засідання 23.05.2019р. не було визначено обов`язковою.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутнього в судовому засіданні представника відповідача, господарський суд, оцінюючи подані сторонами докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов до висновку, що пред`явлений позивачем до відповідача позов безпідставний та не підлягає до задоволення.

Викладена позиція суду пов`язана з наступними встановленими в судовому засіданні обставинами:

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 01 серпня 2017 року між Фермерським господарством "Кавасакі" (замовник), в особі голови ОСОБА_1, який діяв на підставі Статуту та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кавасакі ЛД" (виконавець), в особі уповноваженого представника ОСОБА_2, який діяв на підставі довіреності було укладено Договір №1 про надання послуг, відповідно до умов п.п. 1.1.-1.2. котрого виконавець зобов`язався за завданням замовника, надати замовнику послуги по дискуванню, внесенню мінеральних добрив, сівбі та обприскуванню із використанням власної та орендованої сільськогосподарської техніки, в порядку та на умовах визначених цим договором. Послуги будуть надаватись на сільськогосподарській техніці:

-найменування-трактор колісний; Реєстраційний номер-24328 АС, Марка-MASSEY FERGUSON MF8480; Рік випуску-2015; Заводський номер -03-05476 ; Двигун-03-05477, яка належить виконавцю на підставі договору №1/08/17 оренди сільськогосподарської техніки від 25.08.2017р.;

- найменування-обприскувач самохідний; Реєстраційний номер-26709 АС, Марка-MATROT M 44D140; Рік випуску-1988; Заводський номер -9951884 ; Двигун-00367529.

Транспортний засіб належить виконавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію машини серія ЕЕ №050154 виданого ДІСГ у Волинській області 23.12.2016р.

У відповідності до п. 2.1. цього договору згідно з цим договором, виконавець надає замовнику наступні послуги: дискування; внесення мінеральних добрив, а саме добриво азотно-фосфорно-калійне 5:17:36-26,400 тонн; посів ріпаку, використовуючи наступне насіння: насіння ріпаку РОХАН-25 мішків, насіння ріпаку PR46W21-27 мішків, насіння ріпаку СИ Савео-30 мішків; післяпосівне обприскування ріпаку, використовуючи: проксалін-350,00 літрів, штефком-30,00 літрів, дікуа ТОП-400,00 літрів, штефотрута-160,00 літрів.

Згідно п. п. 3.1.-3.5. даного договору вартість послуг з ПДВ складає: дискування-1 100,00грн./га; внесення мінеральних добрив: добриво азотно-фосфорно-калійне 85:17:36-1 320,00грн./га; посів ріпаку: використовуючи насіння ріпаку РОХАН -567,40 грн./га, використовуючи насіння ріпаку PR46W21 -716,00 грн./га, використовуючи насіння ріпаку CИ Савео -465,50 грн./га; післяпосівне обприскування ріпаку: використовуючи Проксалін-452,00грн./га, використовуючи Штефком-152,00грн./га, використовуючи Дікуа ТОП-452,00грн./га, використовуючи Штефотруту-302,50грн./га. Загальна вартість наданих послуг буде визначена в акті наданих послуг, що буде складений по виконанні всіх послуг. Фактичний об`єм виконаних послуг фіксується в акті наданих послуг і підписується сторонами не пізніше тридцяти днів після закінчення робіт. По завершенню робіт за договором, замовник має право розрахуватися з виконавцем протягом десяти банківських днів, після підписання останнього акту про надані послуги шляхом безготівкового перерахунку коштів на розрахунковий рахунок виконавця. По завершенню робіт за договором, в разі виникнення переплати з боку замовника, виконавець зобов`язаний здійснити повернення надлишку коштів протягом трьох банківських днів.

Виконавець зобов`язаний: своєчасно та якісно надавати послуги зазначені в розділі 2 цього договору; за власний рахунок проводити ТО та поточні ремонти своєї техніки; надати кваліфікований персонал для виконання робіт; при виникненні обставин, що перешкоджають належному виконанню своїх зобов`язань за договором, терміново повідомити про це замовника; оперативно складати та передавати замовнику акти про фактично виконані роботи. Замовник зобов`язаний: оплатити послуги, на умовах розділу 3 договору; не допускати прострочень оплати послуг, що можуть призвести до простоїв з вини замовника; погоджувати і підписувати акти наданих послуг в 1-денний термін з моменту їх одержання. Забезпечити охорону і зберігання техніки виконавця, в процесі виконання ним робіт за договором; проводити інспекцію полів на предмет безпеки праці, безпосередньо перед початком робіт (п.п. 4.1.-4.2. договору).

Пунктами 6.1.-6.2. цього договору визначено, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення його печатками і діє до 31 грудня 2017 року, але у всякому випадку до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. Якщо інше прямо не передбачено цим договором, цей договір може бути розірваний тільки за домовленістю сторін, яка оформляється додатковою угодою до цього договору.

Згідно п. 7.1. договору умови даного договору можуть бути змінені за взаємною згодою сторін, з обов`язковим складанням письмової додаткової угоди до цього договору.

Дана угода підписана сторонами та скріплена відтисками круглих печаток господарюючих суб`єктів (а.с. 8-10).

На виконання умов договору про надання послуг №1 від 01.08.2017р. відповідач-ТОВ "Кавасакі ЛД" надав позивачу-ФГ "Кавасакі", а останній прийняв послуги на загальну суму 1 050 000,00грн., що стверджується актом приймання-передачі наданих послуг від 29.12.2017р. до договору надання послуг №1 від 01.08.2017р. (а.с. 11), який підписано сторонами без зауважень та скріплено відтисками печаток господарюючих суб`єктів.

Отже, відповідно до вищевказаного акту приймання-передачі наданих послуг від 29.12.2017р. до договору надання послуг №1 від 01.08.2017р. виконавець надав, а замовник прийняв послуги на загальну суму 1 050 000,00грн.

Крім того, згідно даного акту вбачається, що сторони погодили, що послуги були надані належним чином. Замовник до виконавця претензій з майнових та не майнових питань не має та не матиме в подальшому.

В матеріалах справи наявні платіжні доручення №118 від 06.12.2018р. на суму 100 000,00грн. з призначенням платежу: "оплата згідно договору про надання послуг №1 від 01.08.2017р. у сумі 83 333,33грн." та №122 від 10.12.2018р. на суму 100 000,00грн. з призначенням платежу: "оплата згідно договору про надання послуг №1 від 01.08.2017р. у сумі 83 333,33грн." (а.с. 43-44) з яких вбачається здійснення замовником часткової оплати отриманих на підставі договору надання послуг №1 від 01.08.2017р. послуг на загальну суму 200 000,00грн.

З наявних в матеріалах справи Протоколу №1 установчих зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Кавасакі ЛД" від 11.05.2017р. та Протоколу №2 Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Кавасакі ЛД" від 06.09.2017р. (а.с. 37-39) вбачається, що ОСОБА_1 перебував на посаді Директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Кавасакі ЛД" з 11.05.2017р. по 07.09.2017р.

Як вбачається з довіреності від 18.06.2017р. (на яку посилається позивач в позовній заяві) Товариство з обмеженою відповідальністю "Кавасакі ЛД" в особі Директора ОСОБА_1 , що діяв на підставі Статуту, цією довіреністю уповноважило ОСОБА_2 здійснювати від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Кавасакі ЛД" наступні дії, зокрема, підписувати договори, додаткові угоди до них та акти виконаних робіт, що стосуються господарської діяльності товариства на суму що не перевищує 500 000,00грн.

Однак, суд засвідчує, що позивач не оспорив акт від 29.12.2017р. приймання-передачі наданих послуг до договору надання послуг № 1 від 01.08.2017р., який підписаний ОСОБА_2 в термін дії довіреності від 18.06.2017р. та скріплений відтисками круглих печаток ФГ "Кавасакі" та ТОВ "Кавасакі ЛД". Даний акт є похідним від договору № 1 про надання послуг від 01.08.2017р., в якому не вказана загальна сума вартості робіт, а тому підписання даного акту не може розцінюватись як перевищення ОСОБА_2 наданих йому повноважень на підписання самого договору, який є безпосереднім предметом позову.

При цьому, суд зауважує, що позивач не надав належних та допустимих доказів стосовного того, що станом на момент підписання договору надання послуг №1 - 01.08.2017р., ОСОБА_2 діяв на підставі довіреності саме такого змісту, копію якої позивач додав до позовної заяви, оскільки до договору № 1 від 01.08.2017р. не додано копії або оригіналу довіреності на ОСОБА_2 від 18.06.2017р., а в договорі не вказано дати видачі довіреності, на підставі якої діяв ОСОБА_2 при підписанні вказаного договору.

В той же час, ОСОБА_1 був директором ТОВ "Кавасакі ЛД" з 11.05.2017р. по 07.09.2017р. (Протокол №1 установчих зборів учасників ТОВ "Кавасакі ЛД" від 11.05.2017р. (а.с. 37-38)).

З 08.09.2017р. по 24.05.2018р. директором ТОВ "Кавасакі ЛД" був призначений ОСОБА_2 (Протокол №2 Загальних зборів учасників ТОВ "Кавасакі ЛД" від 06.09.2017р. (а.с. 39)).

З 24.05.2018р. по даний час директором ТОВ "Кавасакі ЛД" є ОСОБА_3 (Протокол №4 Загальних зборів учасників ТОВ "Кавасакі ЛД" від 24.05.2018р. (а.с. 40)).

Після призначення ОСОБА_3 директором ТОВ "Кавасакі ЛД", ОСОБА_2 не передавав новому директору оригінал чи копію довіреності на ОСОБА_2 від 18.06.2017р., що підтверджується актом від 24.05.2018р. (а.с. 41).

Крім того, як вбачається з довіреності від 01.08.2017р., на яку посилається відповідач у своєму відзиві як на підставу наявності повноважень у ОСОБА_2 на підписання відповідного договору та акту, складеного сторонами за результатами виконання цього договору (а.с. 45), Товариство з обмеженою відповідальністю "Кавасакі ЛД" в особі Директора ОСОБА_1 , що діяв на підставі Статуту, цією довіреністю уповноважило ОСОБА_2 здійснювати від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Кавасакі ЛД" наступні дії, зокрема, підписувати договори, додаткові угоди до них та акти виконаних робіт, що стосуються господарської діяльності товариства.

Відтак, у вказаній довіреності від 01.08.2017р. взагалі відсутні будь-які обмеження стосовно уповноваження ОСОБА_2 на підписання договорів, додаткових угод до них та актів виконаних робіт, що стосуються господарської діяльності ТОВ "Кавасакі ЛД" від імені цього товариства.

Отже, з наведених матеріалів справи вбачається, що вказана особа була компетентним представником ТОВ "Кавасакі ЛД", уповноваженою від його імені укладати і підписувати договори та інші угоди, а тому ОСОБА_2 , на переконання суду, мав необхідний обсяг цивільної дієздатності для укладення спірного правочину.

За умовами статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

В силу положень ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним.

Згідно зі ст. ст. 202, 203 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Приписами ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

У п. 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004р. № 18-рп/2004 по справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В даному випадку, судом встановлено, що спірний договір про надання послуг №1 від 01.08.2017р. за своєю правовою природою є договором надання послуг.

У відповідності до ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Ч.2 вказаної статті встановлює, що положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Частина 1 статті 903 ЦК України щодо оплати за договором про надання послуг зазначає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

В силу приписів ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Водночас, згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Разом із тим, статтею 237 ЦК України визначено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Статтею 241 ЦК України визначено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Згідно пункту 3.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013р. №11, наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з`ясовувати пов`язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Суд констатує, що наданими до справи документами підтверджується факт вчинення спірного правочину і наступне його прийняття до виконання та схвалення.

Зокрема, вчинення правочину між сторонами підтверджується наявністю не лише підписів на спірному договорі, але і наявністю відтисків печаток як юридичної особи позивача, так і відповідача.

У разі не підписання договору особою, зазначеною в ньому як сторона, за умови підтвердження цього факту належними доказами, при встановленні, що нею не вчинялись дії, спрямовані на виникнення відповідних правовідносин, такий договір за позовом цієї особи (або іншої заінтересованої особи) може бути визнаний недійсним у зв`язку з його невідповідністю до вимог частин 3 і 5 ст. 203 ЦК, а саме: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Слід зауважити, що визнання договору недійсним згідно зі статтями 203, 215 ЦК у зв`язку з підписанням договору особою, яка не має на це повноважень, та відсутністю волевиявлення власника, а також у зв`язку з підписанням договору особою з перевищенням повноважень можливе лише у тому випадку, якщо власник у подальшому не схвалив такого правочину.

У процесі розгляду справи сторонами було надано ряд документів, що засвідчують наступне схвалення спірного Договору про надання послуг №1 від 01.08.2017р.

Судом встановлено, що на виконання умов договору про надання послуг №1 від 01.08.2017р. відповідач-ТОВ "Кавасакі ЛД" надав позивачу-ФГ "Кавасакі", а останній прийняв послуги на загальну суму 1 050 000,00грн., що стверджується актом приймання-передачі наданих послуг від 29.12.2017р. до договору надання послуг №1 від 01.08.2017р. (а.с. 11), який підписано сторонами без зауважень та скріплено відтисками печаток господарюючих суб`єктів.

Отже, відповідно до вищевказаного акту приймання-передачі наданих послуг від 29.12.2017р. до договору надання послуг №1 від 01.08.2017р. виконавець надав, а замовник прийняв послуги на загальну суму 1 050 000,00грн.

Крім того, згідно даного акту вбачається, що сторони погодили, що послуги були надані належним чином. Замовник до виконавця претензій з майнових та не майнових питань не має та не матиме в подальшому.

В матеріалах справи наявні платіжні доручення №118 від 06.12.2018р. на суму 100 000,00грн. з призначенням платежу: "оплата згідно договору про надання послуг №1 від 01.08.2017р. у сумі 83 333,33грн." та №122 від 10.12.2018р. на суму 100 000,00грн. з призначенням платежу: "оплата згідно договору про надання послуг №1 від 01.08.2017р. у сумі 83 333,33грн." (а.с. 43-44) з яких вбачається здійснення замовником часткової оплати отриманих на підставі договору надання послуг №1 від 01.08.2017р. послуг на загальну суму 200 000,00грн.

Отримання послуг згідно договору про надання послуг №1 від 01.08.2017р. на суму 1 050 000,00грн., проведення часткових розрахунків на суму 200 000,00грн. не заперечується сторонами.

Усі наведені документи містять відомості про те, що вони складені у процесі виконання сторонами договору про надання послуг №1 від 01.08.2017р. Таким чином судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що, як позивач, так і відповідач вчиняли дії, спрямовані на прийняття до виконання оспорюваного договору.

При цьому, позивач у справі не подав доказів того, що сторона позивача зверталася до відповідача з приводу повернення останньому коштів, як помилково перерахованих, тощо.

Водночас, судом зауважується на тому, що на розгляді Господарського суду Волинської області перебував спір (справа №903/137/19) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кавасакі ЛД" до Фермерського господарства "Кавасакі" про стягнення 955 900,96грн., предметом якого виступало стягнення заборгованості в розмірі 955 900,96грн., зокрема, і 850 000,00грн. основного боргу за отримані згідно договору про надання послуг №1 від 01.08.2017р. послуги.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 15.04.2019р. позов було задоволено частково; стягнуто з Фермерського господарства "Кавасакі" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кавасакі ЛД" 850 000,00грн. заборгованості, 27 386,30 грн. суми трьох процентів річних, 78 444,80 грн. суми збитків, завданих інфляційними процесами, а всього 955 831,10 грн., 14 337,47 грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору; в позові в частині стягнення 69,86грн. трьох процентів річних було відмовлено. На даний час рішення не набрало законної сили з підстав оскарження останнього в апеляційному порядку.

Умови, на яких договір укладається, мають істотне значення, оскільки від них залежать особливості договірних прав і обов`язків сторін договору, а також належне виконання зобов`язань. За загальним правилом істотними вважаються умови, які необхідні і достатні для укладення договору. Це випливає зі ст. 638 ЦК, згідно з якою договір вважається укладеним тільки тоді, коли між сторонами досягнуто згоди зі всіх істотних його умов. Це означає, що за відсутності хоча б однієї з таких умов договір не може вважатися укладеним. Водночас, якщо досягнуто згоди щодо істотних умов, то договір набирає чинності, навіть якщо не містить якихось інших умов.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, в разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (п. 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Невідповідність правочину актам законодавства як підстава його недійсності, повинна ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи про порушення певним правочином (чи його частиною) імперативного припису законодавства; саме по собі відступлення сторонами від положення законодавства, регулювання їх іншим чином, не свідчить про суперечність змісту правочину цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Статтею 180 Господарського кодексу України передбачено, що істотними умовами, є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Зазначені положення закону кореспондуються з приписами статті 638 ЦК України, згідно якої істотними умовами договору, в першу чергу є умови про предмет договору.

Предметом договору про надання послуг (як істотною умовою) є сама нематеріальна послуга, тобто те нематеріальне благо, яке отримує замовник у процесі вчинення виконавцем певних дій або здійснення певної діяльності.

Крім того, договір про надання послуг, виходячи з системного аналізу статей ЦК України, повинен містити: предмет - опис послуги, яка надається, плата, якщо договір є оплатним, термін дії договору, виконання договору особисто виконавцем або можливість передачі цього обов`язку третій особі, відповідальність сторін у разі невиконання або неналежного виконання договору, умови дострокового розірвання договору.

Аналізуючи зміст договору про надання послуг №1 від 01.08.2017р. на предмет закріплення в останньому обов`язкових умов договору надання послуг суд засвідчує, що в розділі 1 договору сторонами визначено предмет договору, порядок розрахунків обумовлений в розділі 3 договору, термін дії договору та умови дострокового його розірвання визначені 6 Розділом, відповідальність сторін передбачена 5 Розділом.

Приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, суд приходить до висновку, що позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочинів недійсними. Доводи позивача, що висвітлені у позові, не знайшли свого підтвердження при дослідженні доказів та встановленні обставин справи.

З огляду на наведене, беручи до уваги ті обставини, що спірний Договір не суперечить положенням ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, іншим вимогам чинного законодавства, містить всі істотні умови встановленні законодавством для даного виду правочину, зважаючи на підтвердженість фактів прийняття до виконання та вчинення дій щодо схвалення сторонами спірного правочину, виходячи з положень законодавства України, матеріалів та обставин справи, у даному випадку відсутні підстави для визнання недійсним Договору про надання послуг №1 від 01.08.2017р.

Відтак, у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Крім того, твердження позивача у позовній заяві стосовно того, що відповідач навмисно ввів в оману позивача не береться судом до уваги з огляду на таке:

Згідно з положеннями ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності, або замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (п. 3.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману (п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсними").

В аспекті встановлених судом обставин справи суд засвідчує, що позивачем не надано суду доказів наявності умислу з боку відповідача, істотності значення обставин, щодо яких мала місце омана та самого факту обману, а також не наведено будь-яких обставин в підтвердження введення відповідачем позивача в оману.

При цьому судом також було взято до уваги ту обставину, що згідно вказаного договору про надання послуг №1 від 01.08.2017р. замовником послуг є ФГ "Кавасакі", в особі голови ОСОБА_1, а виконавцем - ТОВ "Кавасакі ЛД" в особі уповноваженого представника ОСОБА_2, який діяв на підставі довіреності, підписаної директором ТОВ "Кавасакі ЛД" ОСОБА_1 , що спростовує тезу позивача про те, що одна із сторін навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення чим порушені ч. 1 ст. 229 та ч. 1 ст. 230 ЦК України.

Таким чином, провівши аналіз змісту зазначеного договору та відповідності його положенням чинного законодавства, суд прийшов до висновку, що договір не був укладений під впливом обману, що, в свою чергу, також виключає можливість задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд вважає, що витрати, пов`язані з поданням позовної заяви до суду та розглядом справи в суді (сплата судового збору), котрі поніс позивач, слід залишити за Фермерським господарством "Кавасакі".

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 14, 73, 74, 75, 76-80, 129, 232, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. ст. 253, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

У той же час згідно підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне судове рішення

складено 27.05.2019р.

Суддя В. А. Войціховський