У Х В А Л А

13 травня 2019 року м. Чернігів справа № 927/1050/16

Суддя Шморгун В. В., розглянувши скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гран Терра» від 26.04.2019 №26/04/2019 на рішення та дії приватного виконавця у справі №927/1050/16

Позивач за первісним позовом: Товариство з обмеженою відповідальністю "Гран Терра", , вул. Верхній Вал, 72, м. Київ, 04655

Відповідач за первісним позовом: Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Батьківщина", , вул. Незалежності, 51, с. Калюжинці, Срібнянський район, Чернігівська область, 17311

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача за первісним позовом: ОСОБА_1 ,

ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1

Предмет спору: про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення 83234279,07 грн

Позивач за зустрічним позовом: Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Батьківщина", , вул. Незалежності, 51, с. Калюжинці, Срібнянський район, Чернігівська область, 17311

Відповідач за зустрічним позовом: Товариство з обмеженою відповідальністю "Гран Терра", , вул. Верхній Вал, 72, м. Київ, 01014

Предмет спору: про визнання недійсним контракту

Приватний виконавець, рішення та дії якого оскаржуються: Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Ляпін Дмитро Валентинович,

вул. М. Грушевського, 10 (цокольний поверх), м. Київ, 01001,

У судовому засіданні відповідно до ч. 6 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини ухвали.

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю «Гран Терра» (далі - Боржник) подано до суду скаргу на рішення та дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича, у якій просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову ВП №58881410 від 11.04.2019 про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «Гран Терра» на рахунку № НОМЕР_2 в АТ «ІНГ Банк Україна», МФО 300539, який призначений для оплати заробітної плати, єдиного соціального внеску, податку з доходів фізичних осіб, військового збору, податків та інших платежів до бюджету.

В обґрунтування своєї скарги заявник зазначає, що всупереч положенням ст. 18, 52 Закону України «Про виконавче провадження» постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича від 11.04.2019 у виконавчому провадженні №58881410 накладено арешт на кошти боржника, які знаходяться на рахунку № НОМЕР_2 в АТ «ІНГ Банк Україна», з якого ТОВ «Гран Терра» здійснюється виплата заробітної плати та перерахування податків і зборів, нарахованих на заробітну плату.

Ухвалою суду від 06.05.2019 прийнято скаргу ТОВ «Гран Терра» на рішення та дії приватного виконавця до розгляду, а її розгляд призначено на 13.05.2019.

У судове засідання 13.05.2019 з`явились представники боржника (скаржника) та стягувача.

Приватний виконавець Ляпін Дмитро Валентинович та третя особа ОСОБА_1 були належним чином повідомлені про час та місце розгляду скарги, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення, але у судове засідання не з`явились.

До початку судового засідання від приватного виконавця Ляпіна Д. В. надійшло два клопотання від 10.05.2019 та від 11.05.2019 про відкладення розгляду справи.

Клопотання приватного виконавця від 10.05.2019 обґрунтовано тим, що ухвалу суду від 06.05.2019 про призначення скарги до розгляду ним отримано 10.05.2019, а саму скаргу він не отримував. У зв`язку з цим, з метою реалізації його прав, передбачених ч. 1 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, він просить надати йому можливість ознайомитись з матеріалами справи 17.05.2019 та відкласти розгляд скарги.

У клопотанні від 11.05.2019 приватний виконавець зазначає, що скарга на його дії отримана ним 11.05.2019, проте враховуючи обмежені строки розгляду скарги, значний обсяг доданих до скарги матеріалів, завантаженість приватного виконавця, для надання письмових заперечень просить відкласти розгляд скарги на 17.05.2019.

Представники стягувача та боржника поклали вирішення клопотань приватного виконавця про відкладення розгляду скарги на розсуд суду.

Судом встановлено, що твердження приватного виконавця Ляпіна Д. В. про отримання ухвали суду від 06.05.2019 саме 10.05.2019 не відповідає дійсності, оскільки відповідно до поштового повідомлення про вручення ухвала суду отримана ним 08.05.2019.

Також приватним виконавцем не надано доказів отримання скарги 11.05.2019, як про це зазначено у його клопотанні від 11.05.2019.

Таким чином, суд доходить висновку, що приватним виконавцем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наведених вище підстав для відкладення розгляду скарги, які зазначені ним у клопотаннях від 10.05.2019 та 11.05.2019.

За приписами ч. 1 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Враховуючи те, що скарга ТОВ «Гран Терра» на рішення та дії приватного виконавця надійшла до суду 03.05.2019, останнім днем її розгляду є 13.05.2019, а отже суд вважає, що відкладення розгляду скарги призведе до порушення строків її розгляду, встановлених Господарським процесуальним кодексом України.

За наведених обставин, суд доходить висновку про те, що клопотання приватного виконавця Ляпіна Д. В. про відкладення розгляду скарги задоволенню не підлягають.

У судовому засіданні 13.05.2019 суд постановив ухвалу, якою відмовив у задоволенні клопотань приватного виконавця Ляпіна Д. В. про відкладення розгляду скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Таким чином, скарга ТОВ «Гран Терра» на рішення та дії приватного виконавця розглядається за відсутності приватного виконавця Ляпіна Дмитра Валентиновича та третьої особи, оскільки їх неявка не перешкоджає її розгляду.

До початку судового від боржника надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії довідки щодо виплати заробітної плати в товаристві від 08.05.2019 №01/122/1.

Представник стягувача у судовому засіданні заперечив проти долучення до матеріалів справи вказаної довідки, оскільки боржником не дотримано порядку подання доказів, встановленого ч. 9 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, а саме не надано доказів направлення цієї довідки іншим учасникам справи.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України встановлено не лише процесуальні права, але й процесуальні обов`язки сторін справи. Так, учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази (п. 4 ч. 2 цієї статті).

Відповідно до ч. 9 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Системний аналіз наведених правових норм у поєднанні із наведеними у ст. 13, 14 ГПК України принципах диспозитивності і змагальності сторін свідчить про настання для учасника справи таких негативних наслідків, як неврахування судом при вирішенні спору поданих доказів у разі недотримання останнім без поважних на те причин встановленого законом порядку їх подання, і ризик настання цих негативних наслідків нормами ГПК України покладається саме на таких учасників.

У свою чергу, прийняття судом до розгляду доказів, які не направлені іншим учасникам справи без поважних на те причин, а лише через неналежну підготовку учасника справи щодо судового розгляду справи, порушує наведені норми Господарського процесуального кодексу України та унеможливлює дотримання принципу рівності учасників справи і неупередженості суду.

При цьому суд зазначає, що положення Глави 5 Розділу I «Загальні положення» Господарського процесуального кодексу України є спеціальними нормами відносно доказування у господарському судовому процесі і підлягають застосуванню на усіх його стадіях без виключення, однією з яких є і виконання судового рішення.

Доказів направлення копії довідки щодо виплати заробітної плати в товаристві від 08.05.2019 №01/122/1 ТОВ «Гран Терра» іншим учасникам справи суду не надано, натомість представник боржника у судовому засіданні пояснила, що ця довідка іншим учасникам справи не направлялась.

Судом долучено вищевказану копію довідки до матеріалів справи, але у зв`язку з порушенням вимог ч. 9 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України суд не бере до уваги подані докази при розгляді скарги.

У судовому засіданні представник боржника підтримала подану скаргу та просила її задовольнити.

Представник стягувача письмових пояснень по суті скарги не надав, але у судовому засіданні заперечив проти задоволення скарги, оскільки вважає, що винесена приватним виконавцем Ляпіним Д.В. постанова про арешт коштів боржника від 11.04.2019 є законною. Так, представник стягувача пояснив, що у постанові від 11.04.2019 приватним виконавцем зазначено про накладення арешту на кошти на рахунках боржника, крім коштів, на які законом заборонено накладення арешту. Крім того, представник стягувача зазначив, що рахунок № НОМЕР_2 в АТ «ІНГ Банк Україна», з якого боржник просить зняти арешт, не є цільовим рахунком лише для виплати заробітної плати та податків і зборів, оскільки з цього рахунку боржником перераховувались кошти за інші господарські операції. Отже, представник стягувача вважає, що приватним виконавцем при винесенні постанови про арешт коштів від 11.04.2019 не порушено норм Закону України «Про виконавче провадження».

Розглянувши матеріали скарги та заслухавши пояснення представників стягувача та боржника, перевіривши надані докази, суд не вбачає підстав для задоволення скарги з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами перегляду ухвали Господарського суду Чернігівської області від 30.11.2018 у справі №927/1050/16 постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2019 було, зокрема, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гран Терра» на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Батьківщина» 1897357,98 грн безпідставно одержаних стягувачем за виконавчими документами.

На виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2019 Господарським судом Чернігівської області 13.03.2019 видано наказ про примусове виконання рішення про стягнення з ТОВ «Гран Терра» на користь СТОВ «Батьківщина» 1897357,98 грн безпідставно одержаних стягувачем за виконавчими документами (далі - Наказ).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича від 11.04.2019 відкрито виконавче провадження з виконання Наказу (ВП 58881410).

В межах виконавчого провадження 58881410 постановою приватного виконавця від 11.04.2019 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках: НОМЕР_2 , НОМЕР_2 в АТ «ІНГ Банк Україна», МФО 300539, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5 в АТ «Сітібанк», МФО 300584 та всіх інших відкритих рахунках, а також на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонені законом, та належать боржнику - ТОВ «Гран Терра», у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів - 2087093,78 грн.

Приватним виконавцем Ляпіним Д. М. до АТ «ІНГ Банк Україна» надано платіжну вимогу №58881410/730 від 11.04.2019 на примусове списання коштів з рахунку ТОВ «Гран Терра» № НОМЕР_2 в сумі 2087093,78 грн.

Вказана платіжна вимога 12.04.2019 була частково виконана банком у сумі залишку на рахунку 187044,85 грн.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені у Законі України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України "Про виконавче провадження" визначені засади виконавчого провадження, серед яких зазначено такі як, верховенство права; справедливість, неупередженість та об`єктивність; співмірність заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною 2 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною 7 статті 26 цього Закону.

Відповідно до ст. 18 цього Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей (п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

При цьому за змістом статті 56 зазначеного Закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

За приписами ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Боржник у своїй скарзі зазначає, що приватним виконавцем Ляпіним Д.В. порушено вказані норми Закону України «Про виконавче провадження», оскільки постановою від 11.04.2019 ним накладено арешт на кошти ТОВ «Гран Терра», які знаходяться на рахунку № НОМЕР_2 в АТ «ІНГ Банк Україна», з якого ТОВ «Гран Терра» здійснюється виплата заробітної плати та перерахування інших обов`язкових платежів, нарахованих на заробітну плату. Боржник вважає, що накладення арешту на такий рахунок призводить до порушення конституційних прав працівників підприємства.

На підтвердження того, що з рахунку № НОМЕР_2 в АТ «ІНГ Банк Україна» здійснюються вказані вище виплати, боржником до скарги додано виписки АТ «ІНГ Банк Україна» з рахунку № НОМЕР_2 за період з 07.02.2017 по 05.04.2019.

Разом з тим, судом встановлено, що боржником надано банківські виписки не за весь період, починаючи з 07.02.2017 по 05.04.2019, а вибірково, за окремі дні, що входять у цей період.

Як вбачається з наданих банківських виписок, з рахунку НОМЕР_2 в АТ «ІНГ Банк Україна» ТОВ «Гран Терра» дійсно здійснювалось перерахування коштів на виплату заробітної плати та податків і зборів, нарахованих на заробітну плату, проте системний аналіз цих виписок банку свідчить про те, що товариством з цього рахунку також перераховувались кошти за інші господарські операції (оплата за послуги оренди офіса, кур`єрські послуги, зняття з обліку авто та ін.).

Про здійснення фінансових операцій з перерахування коштів за інші господарські операції свідчать також невідповідність вхідного та вихідного залишків на рахунку, які зазначені у банківських виписках за ті періоди, виписки за які були надані суду.

Таким чином, суд доходить висновку, що рахунок боржника НОМЕР_2 в АТ «ІНГ Банк Україна» не призначений виключно для виплати заробітної плати та податків і зборів, нарахованих на заробітну плату.

Крім того, у винесеній приватним виконавцем постанові від 11.04.2019 зазначено про накладення арешту на кошти боржника, що містяться, у тому числі на рахунку № НОМЕР_2 в АТ «ІНГ Банк Україна», МФО 300539, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонені законом (тобто зарплати, податків та ін.).

Отже, суд вважає, що приватним виконавцем було накладено арешт на кошти боржника, крім коштів, які, зокрема, передбачені на виплату заробітної плати, податків та зборів, що нараховуються на неї, а відтак ТОВ «Гран Терра» не було позбавлено можливості перераховувати кошти з цього рахунку на виплату заробітної плати та сплати відповідних податків і зборів.

Також боржником не надано суду банківських виписок за період з 06.04.2019, як на день подання скарги, так і на день проведення судового засідання, щодо наявності залишку коштів на рахунку, доказів подання до банку платіжних доручень про перерахування коштів на виплату заробітної плати, відхилення виконання таких платіжних доручень банком.

За таких обставин, суд вважає, що скаржником не доведено неможливість використання коштів, що знаходяться на спірному рахунку, на виплату заробітної плати та податків у момент настання відповідної необхідності, а відтак порушення приватним виконавцем вимог чинного законодавства України при винесення постанови від 11.04.2019 про арешт коштів боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За приписами ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 339 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Реалізуючи передбачене Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові (скарзі) власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду.

Звертаючись до суду зі скаргою ТОВ «Гран Терра» зазначено, що накладення приватним виконавцем арешту на кошти товариства, які знаходяться на рахунку НОМЕР_2 порушує конституційні права працівників товариства на отримання заробітної плати.

Проте ТОВ «Гран Терра» не надано доказів неможливості виплати заробітної плати, сплати податків та зборів, нарахованих на заробітну плату, після накладення приватним виконавцем арешту на рахунок № НОМЕР_2 в АТ «ІНГ Банк Україна».

Крім того, боржником не надано доказів того, що станом на день винесення постанови про арешт коштів - 11.04.2019 у ТОВ «Гран Терра» була заборгованість із виплати заробітної плати чи існувала необхідність її виплати.

Отже, суд вважає, що звертаючись до суду на підставі статті 339 Господарського процесуального кодексу України, боржник не довів наявності порушень своїх прав рішенням та діями приватного виконавця під час виконання судового рішення у цій справі.

Разом з тим, суд вважає, що АТ «ІНГ Банк Україна» не було позбавлено можливості перераховувати кошти з рахунку боржника НОМЕР_2 на підставі платіжних документів про перерахування коштів, цільовим призначенням яких є виплата заробітної плати.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист пав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі Горнсбі проти Греції (Hornsby v. Greece), від 19.03.1997, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

У рішенні від 17.05.2005 "Чижов проти України" вказано на те, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції.

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 №11-рп/2012).

Існування заборгованості, підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить майно цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008, заява № 3236/03, п. 43).

Суд вважає, що зняття арешту з коштів боржника, які знаходяться на рахунку № НОМЕР_2 в АТ «ІНГ Банк Україна», враховуючи здійснення ТОВ «Гран Терра» фінансових операцій по цьому рахунку на іншу господарську діяльність (крім виплати заробітної плати, податків і зборів), може порушити права стягувача на отримання присуджених судом йому до стягнення коштів.

Так, залишок коштів на рахунку боржника НОМЕР_2 , який було стягнуто на підставі платіжної вимоги №58881410/730 від 11.04.2019, становив 187044,85 грн, що суттєво перевищував розмір коштів, які щомісячно перераховувались на виплату заробітної плати та сплати податків і зборів (до 10 тисяч гривень), а отже решта коштів могла використовуватись товариством на інші потреби.

Крім того, предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці Європейського Суду з прав людини (серед багатьох інших, наприклад, рішення Європейського Суду з прав людини у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23.09.1982, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.02.1986, "Щокін проти України" від 14.10.2010, "Сєрков проти України" від 07.07.2011, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23.11.2000, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22.01.2009, "Трегубенко проти України" від 02.11.2004, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Критерій "пропорційності" передбачає, що втручання в право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання.

Справедливим балансом інтересів сторін у даному випадку суд вважає вільне використання коштів, що знаходяться на рахунку у розмірі, необхідному виключно для виплати заробітної плати та сплати податків і зборів у момент настання такої необхідності (інтереси боржника), і навпаки арешт і стягнення інших коштів з цього рахунку у рамках здійснення виконавчого провадження (інтереси стягувача). Натомість доказів порушення такого балансу, у тому числі з боку приватного виконавця у розрізі змісту його постанови про накладення арешту на кошти боржника крім коштів, … накладення арешту … на які заборонені законом, ТОВ «Гран Терра» суду не надано.

У своїй скарзі боржник посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 16.05.2018 у справі №905/924/15, від 10.04.2018 у справі №7/188, від 29.03.2018 у справі №7/163, від 13.04.2018 у справі №7/169, від 16.05.2018 у справі 905/294/15, від 11.09.2018 у справі №922/1605/18, від 23.08.2018 у справі №911/397/18, Вищого господарського суду України, викладені у постанові від 29.11.2016 у справі №905/3472/15.

Висновки Верховного Суду та Вищого господарського суду України, викладені у вказаних постановах, судом при розгляді цієї скарги не враховуються, оскільки зроблені судами у зв`язку з накладенням виконавцем арешту на рахунки, які призначені виключно для виплати заробітної плати та перерахування обов`язкових платежів, нарахованих на заробітну плату, а при розгляді скарги ТОВ «Гран Терра» на рішення та дії приватного виконавця судом встановлено, що рахунок, з якого боржник просить зняти арешт, використовується також для перерахування коштів за інші господарські операції, а отже використовується не лише для виплати заробітної плати.

Відповідно до ч. 3 ст. 343 Господарського процесуального кодексу України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За наведених обставин у їх сукупності, суд доходить висновку про відмову у задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Гран Терра» на рішення та дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича.

Керуючись ст. 234, 235, 339-343 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Гран Терра» на рішення та дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення. Ухвалу може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у строки, визначені ст. 256 цього Кодексу.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст ухвали складено 17.05.2019.

Суддя В.В. Шморгун