ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"15" травня 2019 р.м. Одеса Справа № 916/100/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Демешина О. А. при секретарі судового засідання Заболотній Я.О. розглянувши справу № 916/100/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Комплекс Інвестмент Менеджмент" (код - 35696771, 65031, м. Одеса, вул. Грушевського, 39, корпус „Е", кабінет 26)

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю „Одеський завод класичних вин" (код - 38534742, 68100, Одеська обл., Татарбунарський р-н, м. Татарбунари, вул. Центральна, буд. 34)

про стягнення 400335,79 грн.

з підстав неналежного виконання умов договору

Представники сторін:

від позивача: Доброва К.Ю. - за ордером

від відповідача: Черненко М.О. - за довіреністю

СУТЬ СПОРУ: 16.01.2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю „Комплекс Інвестмент Менеджмент" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Одеський завод класичних вин" (далі - Відповідач) про стягнення заборгованості за Договором поставки №147/10-2014 від 23 жовтня 2014 року в розмірі 400335 ,79 грн., що включає: сума основного боргу у розмірі - 383540,96 грн. та 16794, 83 - пені за несвоєчасну оплату поставленого Товару.

17.01.2019 року суд відкрив провадження по справі, ухвалив справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом сторін. Встановив відповідачу строк для надання відзиву на позов із урахуванням вимог ст.165 ГПК України в строк, встановлений ч.1 ст.251 ГПК України - п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали суду про відкриття провадження по справі.

07.02.2019 року суд отримав відзив на позов, яким просить суд в задоволені позову відмовити.

04.03.2019 року Позивач надав суду відповідь на відзив на позовну заяву, яким підтримав позовні вимоги.

05.03.2019 року Відповідач надав суду клопотання про призначення експертизи. Суд відмовив в задоволенні клопотання, оскільки запропоновані Відповідачем питання не потребують спеціальних знань, а відносяться до компетенції суду при вирішені спору по суті.

07.03.2019 року суд ухвалив розгляд справи здійснювати за правилами загального провадження зі стадії відкриття провадження по справі.

23.04.2019 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті.

Під час розгляду справи, представник позивача позов підтримав, представник відповідача проти позову заперечив.

В С Т А Н О В И В :

23.10.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю „Комплекс Інвестмент Менеджмент" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Одеський завод класичних вин" (Покупець) було укладено Договір поставки №147/10-2014, відповідно до умов якого Постачальник зобов`язався протягом строку його дії поставляти та передавати у власність Покупця скляні пляшки (Товар), а Покупець зобов`язався приймати та оплачувати Постачальнику їх вартість у відповідності до умов договору.

Відповідно до пункту 2.2 Договору обов`язок Постачальника передати Товар Покупцю вважається виконаним з моменту завантаження Товару на складі Постачальника (дата поставки) та наданням Покупцю документів, передбачених п 2.4 Договору, а саме: товарно- транспортної накладної, видаткової накладної, сертифікату якості. Відповідно до п. 2.6. Договору право власності на Товар переходить з дати приймання Товару на складі Постачальника, якщо сторони не змінять порядок відвантаження відповідно до Правил ІНКОТЕРМС в редакції 2010 року.

Згідно п.5.14 Договору у разі, якщо одна із сторін не підписала акт звірки взаєморозрахунків у термін не більше 10 (десяти) робочих днів з моменту отримання будь-яким засобом зв`язку (поштою, електронною поштою, факсом тощо) без письмового обґрунтування - такий Акт вважається узгоджений обома сторонами.

Як вказує Позивач, на виконання умов вказаного Договору, ним, відповідно до умов Специфікацій, що є невід`ємними частинами Договору, узгодженими та підписаними сторонами, поставив скляні пляшки (Товар) в асортименті: 13.09.2018 року, 20.09.2018 року, 24.10.2018 року. Ці обставини підтверджуються копіями видаткових та податкових накладних, які додаються до позовної заяви. Покупець прийняв на себе зобов`язання прийняти і сплатити поставлений Товар на умовах відстрочення платежу протягом 45 (сорока п`яти) днів, з дня переходу права власності на кожну окрему партію Товару, відповідно до Специфікацій (додаються), шляхом перерахування коштів за відвантажений Товар на рахунок Постачальника. Тому, останніми днями належного виконання грошового зобов`язання по оплаті відповідних партій Товару були - 28.10.2018 року, 04.11.2018 року, 08.12.2018 року. Проте, Відповідач протягом часу співпраці допускав прострочення платежів за отриманий Товар, що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків станом на 19.12.2018 року.

Позивач 19.12.2018 року Відповідачу направив вимогу № 445 (додається) відносно стягнення заборгованості в розмірі 392 025,73 грн. Відповідач борг не оплатив.

З огляду на викладене, посилаючись на умов Договору поставки від 23.10.2014 року №147/10-2014, зокрема в частині нарахування пені: п.7.3., п. 7.4. та ст. 530, 610, 625, 629 ЦК України, 179, 193 ГК України , Позивач просить суд стягнути з відповідача 383540,96грн. боргу та 16794, 83 - пені за несвоєчасну оплату поставленого Товару.

Заслухавши представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Позов ґрунтується на невиконанні відповідачем умов, укладеного між сторонами справи Договору поставки №147/10-2014 від 23 жовтня 2014 року.

Однією із загальних засад цивільного законодавства України є свобода договору, відповідно ст. 3 ЦК України.

Згідно п. 1, ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Пунктом 11.1. вказаного вище Договору, передбачено, що він набрав чинності з 23.10.2014 року і діє до 31.12.2015 року.

Додатковою угодою №1 від 04.01.2017р. сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору на один рік - до 31 грудня 2017р.

Суд зазначає, що продовження строку дії договору можливе тільки під час дії цього договору. Тобто, навіть додаткова угода від 04.01.2017р. судом не може бути прийнята до уваги, з огляду на те, що її було укладено після того, як Договір поставки №147/10-2014 від 23 жовтня 2014 року припинив свою дію після 31.12.2015р.

Тим більше, що специфікації та видаткові накладні про поставку позивачем відповідачу товару, ніби-то на підставі вищевказаного договору, були складені у вересні-жовтні 2018 року.

При цьому, матеріали справи не містять належних доказів продовження терміну дії договору до цього періоду, зокрема шляхом укладання додаткової угоди під час дії договору.

Отже, будь-яка поставка Товару, яка відбулась після 31.12.2015 року не муже бути визнана судом, яка така, що відбулась на виконання умов Договору.

В даному випадку, проаналізувавши правовідносини, які склалися між сторонами, суд доходить висновку, що Сторони справи уклали договір поставки у спрощений спосіб. У вказаних правовідносинах Позивач виступає в якості Постачальника, а Відповідач в якості Покупця.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно ч. 1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Як передбачено ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суд приймає наявні в матеріалах справи копії видаткових накладних, як докази поставки Товару Позивачем на користь Відповідача.

Тому, за відсутності доказів оплати за поставлений Товар, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення 383540,96 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Проте, щодо позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 16794,83 грн. за несвоєчасну оплату поставленого товару, суд зазначає наступне.

Розмір пені розраховано Позивачем на підставі п. 7.3., 7.4. Договору поставки №147/10-2014 від 23 жовтня 2014 року. Проте, як було вказано судом, положення вказаного Договору не можуть застосовуватись до спірних відносин, оскільки Договір припинив свою дію 31.12.2015 року, а поставка Товару несплата за який є предметом спору відбулась: 13.09.2018 року, 20.09.2018 року, 24.10.2018 року.

Статтею 1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Отже, оскільки між сторонами справи не було досягнуто згоди щодо розміру пені, в разі прострочення оплати за поставлений товар за видатковими накладеними від 13.09.2018 року, 20.09.2018 року, 24.10.2018 року - суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення пені.

На підставі викладеного позов підлягає частковому задоволенню з покладенням на відповідача витрат по сплаті судового збору пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 238, 240 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Одеський завод класичних вин" (код - 38534742, 68100, Одеська обл., Татарбунарський р-н, м. Татарбунари, вул. Центральна, буд. 34) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Комплекс Інвестмент Менеджмент" (код - 35696771, 65031, м. Одеса, вул. Грушевського, 39, корпус „Е", кабінет 26): 383540 гривень 96 коп. боргу та 5753 гривні 11 коп. судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України

та може бути оскаржено в порядку ст.ст.256-259 ГПК України

Повне рішення складено 17 травня 2019 р.

Суддя О.А. Демешин