СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2019 р. Справа № 917/22/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Тарасова І.В. , суддя Шевель О.В.

за участю секретаря судового засідання Скорописової Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Полтавський турбомеханічний завод (вх.№835) на рішення господарського суду Полтавської області від 21.02.2019 у справі №917/22/19 (рішення ухвалене суддею Пушко І.І. у приміщенні господарського суду Полтавської області 21.02.2019 о 11 год. 15 хв., повний текст складено та підписано 21.02.2019)

за позовом Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ,

до Приватного акціонерного товариства Полтавський турбомеханічний завод, м. Полтава,

про стягнення 318470,14 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 21.02.2019 у справі №917/22/19 позов задоволено повністю, стягнуто з Приватного акціонерного товариства Полтавський турбомеханічний завод на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - 283692,99 грн. пені, 15953,71 грн. 3% річних, 18823,44 грн. інфляційних; 4777,05 грн. - витрат по сплаті судового збору.

При прийняті оскаржуваного рішення місцевий господарський суд зазначив, що відповідачем не надано доказів на підтвердження своєчасної сплати грошових коштів за отриманий газ, а також доказів які б спростували викладені позивачем у розрахунку відомості щодо термінів здійснення фактичної оплати та розмірів відповідних грошових сум, які надійшли позивачу за договором купівлі продажу. Тому суд, здійснивши перевірку розрахунку позивача дійшов висновку про його правильність та задовольнив позовні вимоги.

АТ Полтавський турбомеханічний завод з рішенням не погодилося та звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 21.02.2019 у справі №917/22/19 та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на положення ст. 7 Закону України «Про заходи спрямовані на врегулювання теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії» та зазначає, що основне зобов`язання станом на 28.03.2016 (тобто до набрання чинності вищевказаного Закону) було погашене, а тому у позивача були відсутні підстави для нарахування та стягнення пені, 3% річних та інфляційних.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.03.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПрАТ Полтавський турбомеханічний завод на рішення господарського суду Полтавської області від 21.02.2019 у справі №917/22/19; встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - 5 днів з дня вручення даної ухвали; повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги ПрАТ Полтавський турбомеханічний завод відбудеться 16.05.2019.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечував та просив залишити її без задоволення, а рішення господарського суду Полтавської області від 21.02.2019 у справі №917/22/19 без змін.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

16.12.2014 між НАК Нафтогаз України (продавець) та ПАТ Полтавський турбомеханічний завод (покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу №4024/15-ТЕ-24, за умовами якого продавець зобов`язався передати у власність покупця у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України НАК Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору (п. 1.1 договору). Відповідно до п. 1.2. договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що продавець передає покупцеві з 01.01.2015 по 31.12.2015 газ обсягом до 3075,0 тис. куб. м., у тому числі по місяцях кварталів.

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання передачі газу. Обсяг використання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця (п.3.3 договору). Акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п. 3.4 договору).

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі невиконання покупцем п. 6.1 договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

На виконання умов укладеного договору, позивач в 2015 році передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 5304572,75 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від: 31.01.2015 на суму 515696,49 грн, 28.02.2015 на суму 492373,09 грн, 31.03.2015 на суму 425040,94 грн., 30.04 2015 на суму 432236,14 грн., 31.025.2015 на суму 194584,58 грн., 30.06.2015 на суму 171762,04 грн., 31.07.2015 на суму 153158,45 грн., 31.08.2015 на суму 163521,72 грн., 30.09.2015 на суму 176124,73 грн., 31.10.2015 на суму 654371,31 грн., 30.11.2015 на суму 847009,62 грн., 31.12.2015 на суму 1078666,64 грн. У вказаних актах сторони зазначали, що НАК Нафтогаз України передає, а ПАТ Полтавський турбомеханічний завод приймає імпортований природний газ виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Оскільки відповідачем оплата за переданий газ здійснювалась несвоєчасно, позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача 283692,99 грн. пені, 15953,71 грн. 3% річних,18823,44 грн. інфляційних втрат.

В свою чергу у відзиві на позовну заяву відповідач просив зменшити розмір штрафних санкцій, зокрема, з тих підстав, що природний газ постачається не для потреб підприємства, а для забезпечення частини міста Полтава гарячим водопостачанням та опаленням, і єдиною причиною виникнення заборгованості є наявна заборгованість населення за надані послуги.

Рішенням місцевого господарського суду 21.02.2019 позовні вимоги визнано обґрунтованими та задоволено повністю.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції враховуючи таке.

30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі Закон), яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води;

Згідно з ст. 2 цього Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною 1 ст. 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Водночас ч. 3 ст. 7 Закону, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити на тому, що ч. 3 ст. 7 Закону є нормою прямої дії; цією нормою законодавець передбачив можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань.

При цьому, застосування приписів ч. 3 ст. 7 Закону не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи, у п. 1.2 договору сторони узгодили, що газ, який поставляється за цим договором використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням. Відповідна інформація про отримання відповідачем від позивача газу виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, міститься в актах приймання-передачі природного газу, підписаних сторонами.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначав, що природний газ постачається не для потреб підприємства, а для забезпечення частини міста Полтава гарячим водопостачанням та опаленням, і єдиною причиною виникнення заборгованості є наявна заборгованість населення за надані послуги.

Згідно інформації, що міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань одним з видів діяльності відповідача є, зокрема, постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря (код КВЕД 35.30).

За інформацією, яка наявна на сайті Полтавської обласної державної адміністрації та яка є загальнодоступною, міститься розпорядження тимчасово виконуючого обов`язки голови Полтавської обласної державної адміністрації від 15.04.2019 №268 «Про анулювання ліцензій на господарську діяльність з виробництва та постачання теплової енергії», відповідно до якого анульовано ліцензії на здійснення господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії АТ «Полтавський турбомеханічний завод», видані згідно з розпорядженням голови облдержадміністрації від 05.10.2012 №457 «Про видачу ліцензій на виробництво теплової енергії, транспортування її магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії (крім певних видів господарської діяльності у сфері теплопостачання, якщо теплова енергія виробляється на теплоцентралях, когенераційних установках з використанням нетрадиційних або поновлювальних джерел енергії)».Тобто на час виникнення спірних правовідносин відповідач діяв на підставі відповідних ліцензій.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що позивач та відповідач є суб`єктами, на яких розповсюджуються положення Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", зокрема, ч. 3 ст. 7 цього Закону.

За матеріалами справи, на момент набрання чинності вказаного Закону (30.11.2016) заборгованість відповідача за поставку природного газу у 2015 за договором купівлі-продажу природного газу №4024/15 ТЕ-24 від 16.12.2014 була погашена (04.02.2016), про що свідчать розрахунки надані позивачем до позовної заяви, а також довідка щодо операцій по підприємству відповідача за період з 01.01.2015 по 30.06.2016, в яких міститься інформація про здійснення відповідачем останнього платежу 04.02.2016 та відсутність основного боргу на цю дату.

Обставини погашення відповідачем основної заборгованості за отриманий газ станом на час набрання чинності Законом підтверджені також представниками позивача та відповідача в судовому засіданні.

Враховуючи викладене, позивачем всупереч положенням ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" безпідставно нараховано та заявлено до стягнення суми пені, 3% річних та інфляційних втрат.

На вищезазначені обставини суд першої інстанції не звернув уваги та не застосував при вирішенні спору вказані норми матеріального права.

За положеннями ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

На підставі викладеного, враховуючи неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення господарського суду Полтавської області від 21.02.2019 у справі №917/22/19 з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 281-284 ГПК України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Полтавський турбомеханічний завод задовольнити.

Рішення господарського суду Полтавської області від 21.02.2019 у справі №917/22/19 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову повністю.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 17.05.2019

Головуючий суддя О.О. Крестьянінов

Суддя І.В. Тарасова

Суддя О.В. Шевель