ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/2292/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Разюк Г.П.,

суддів: Принцевської Н.М., Савицького Я.Ф.

при секретарі судового засідання Полінецькій В.С.

за участю представника від відповідача - адвоката Пронюк В.Я. за свідоцтвом серії КВ № 000292 від 17.09.2018 та довіреністю № 14-206 від 26.10.2018;

/відповідач не використав законного права на участь у судовому засіданні, хоча про час та місце його проведення повідомлений належним чином (див. - рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 18.04.2019).

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Комунального підприємства "Чорноморськтеплоенерго" Чорноморської міської ради Одеської області

на рішення Господарського суду Одеської області від 18.02.2019, проголошене о 12:20:23 суддею Літвіновим С.В. у м. Одесі, повний текст якого складено 28.02.2019,

у справі №916/2292/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства "Чорноморськтеплоенерго" Чорноморської міської ради Одеської області

про стягнення 1 239 977,60 грн.;

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року Публічне акціонерне товариство (далі по тексту - ПАТ) "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Комунального підприємства (далі- КП) "Чорноморськтеплоенерго" Чорноморської міської ради Одеської області про стягнення заборгованості в сумі 3 818 970,41 грн., яка складалася з: 2 933 013,95грн. основного боргу 374 744,05 грн. пені, 111 450,44 грн. трьох відсотків річних та 399 761,96 грн. інфляційних втрат. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує приписами ст. ст. 509, 526, 530, 549, 610, 611, 612 ЦК України та неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору постачання природного газу №3512/1617-БО-23 від 19.10.2016.

Під час розгляду спору КП "Чорноморськтеплоенерго" здійснено оплату заборгованості в розмірі 2 578 992,80 грн, тому чинною ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.02.2019 провадження у справі в частині стягнення зазначеної суми закрито.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 18.02.2019 позов ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено та стягнуто з КП "Чорноморськтеплоенерго" на користь позивача основний борг в розмірі 354 021,15 грн, пеню в розмірі 187 372,02 грн, 3% річних в розмірі 111 450,44 грн, інфляційні в розмірі 399 761,96 грн та 18 599,66 грн судового збору.

Фактично ж позов задоволено частково, оскільки судом застосоване надане йому ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України право та зменшено суму заявленої до стягнення пені на 50%, про що зазначено лише в мотивувальній частині рішення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції саме в останній частині, ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 18.02.2019 в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки у сумі 187 372,02грн.

На думку позивача рішення в цій частині прийняте з порушенням норм матеріального права, зокрема: ст. 233 ГПК України, ст. ст. 549-552, 599, 625 ЦК України, без дослідження усіх істотних обставин справи та підлягає скасуванню.

Зменшуючи розмір пені місцевий суд мав врахувати не тільки майновий стан сторін, але й інші інтереси сторін які беруть участь у зобов`язанні. Суд першої інстанції повинен був дати належну правову оцінку доказам та не мав права застосовувати до спірних правовідносин ст. 233 ЦК України, не з`ясувавши всіх обставин, з`ясування яких передбачене згаданою нормою. Крім того, скаржник наголошує на тому, що при вирішенні питання щодо зменшення пені суд повинен був об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, а не лише відповідача, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання та невідповідності розміру пені наслідкам порушення.

Крім того, позивач стверджує, що судом не було з`ясовано чи були заподіяні позивачу збитки неналежним виконанням зобов`язання, а також не було оцінено розмір таких збитків. Нараховані позивачем штрафні санкції не є надмірно великими в порівнянні з невиконаним зобов`язанням за договором купівлі-продажу природного газу, тому на думку ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" місцевий суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а також визнав встановленими недоведені обставини, які мають значення для справи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача КП "Чорноморськтеплоенерго" зазначало, що доводи викладені в його апеляційній скарзі є надуманими, необґрунтованими та такими, які спрямовані на безпідставне збагачення, та просило залишити її без задоволення.

В свою чергу, КП "Чорноморськтеплоенерго" також не погоджується з рішенням Господарського суду Одеської області від 18.02.2019 в частині стягнення пені, інфляційних втрат, трьох відсотків річних та вважає, що рішення в цій частині прийнято з порушенням норм матеріального (ст. 625 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 7, 86, 236, 238 ГПК України) права без достатнього дослідження усіх істотних обставин справи та підлягає скасуванню в цій частині.

На думку відповідача підстави для стягнення пені у відповідності до п.п. 8.2 договору поставки природного газу та застосування наслідків за порушення грошового зобов`язання, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, відсутні, оскільки сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за природній газ, поставлений відповідно до договору поставки природного газу, уклавши 08.10.2018 договір № 32/110 про організацію взаєморозрахунків відповідно до Постанови КМУ за № 110 від 14.02.2018 "Про затвердження Порядку та умов надання у 2018р. субвенції з державного бюджету місцевого бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги центрального водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв`язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування",.

Отримані за договором грошові кошти. в той же день (12.11.2018) перераховано НАК "Нафтогаз України" згідно до платіжного доручення за № 2518.

Тому КП "Чорноморськтеплоенерго" вважає, що позивачем і судом не вірно визначено період нарахування пені та річних і інфляційних відсотків та просить скасувати рішення місцевого суду в частині стягнення з відповідача 187 372,02 грн - пені, 111 450,44 грн - 3% річних, 399 761,96 грн - інфляційних втрат та прийняти в цій частині нове рішення, за яким стягнути з боржника пені - 12 897,24 грн, 3% річних - 30 659,90 грн., інфляційних втрат - 101 955,56 грн, розрахунок щодо яких приєднано до апеляційної скарги.

Відповідач звертає увагу апеляцій ного суду, що витрати на покриття штрафних санкцій тарифом на теплову енергію не передбачені, а дохід підприємства складається з надходжень оплат споживачів за надані послуги, а розмір нарахованої пені є досить великим наряду з відсутністю збитків у позивача та просить суд зменшити розмір пені на 90%.

Крім того, КП "Чорноморськтеплоенерго" подано заяву про повернення надмірно сплаченого при подачі апеляційної скарги судового збору, яку задоволено ухвалою суду від 16.05.2019.

Відзив на апеляційну скаргу КП "Чорноморськтеплоенерго" в письмовому вигляді до суду не надходив, в судовому засіданні представник позивача спростовував її доводи та стверджував, що договір № 32/110 від 08.10.2018 про організацію взаєморозрахунків не змінював умов договору, зобов`язання за яким не виконувались відповідачем.

Розглянувши матеріали справи, доводи, викладені в апеляційних скаргах, заслухавши представника позивача у судовому засіданні, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, судова колегія дійшла до наступного.

Як вірно встановлено господарським судом першої інстанції, 19.10.2016 між ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та КП "Чорноморськтеплоенерго" укладено Договір постачання природного газу №3512/1617-БО-23, згідно з яким постачальник зобов`язався передати у власність споживачу у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору (п.п. 1.1) /а.с. 14-22/.

П.п. 1.2 договору встановлено, що газ, який продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими споживачами.

Згідно з п.п. 2.1 договору постачальник передає споживачу з 01.10.2016 по 31.03.2017 природний газ обсягом до 3632 тис. куб. метрів..

Згідно п.п. 3.4 договору приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

За п.п. 5.1, 5.2 договору ціна на природній газ визначається шляхом підписання сторонами додаткових угод до договору на підставі ціни, що розміщується на офіційному веб-сайті постачальника. У разі зміни ціни постачальником, така ціна є обов`язковою для сторін даного договору. Споживач підписанням цього договору підтверджує, що погоджується з даним порядком визначення та зміни ціни.

Відповідно до п.п. 6.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно до п.п. 8.2 у разі невиконання споживачем умов пункту 6.1 та 6.6 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

У відповідності до п.п. 12.1 договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 до 31.03.2017, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

26.10.2016 між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду № 1 до договору купівлі-продажу природного газу від 19.10.2016 № 3512/1617-БО-23, за умовами якої п.п. 8.2 договору було викладено в наступній редакції: "У разі прострочення споживачем оплати згідно п.п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення".

28.10.2016 між сторонами укладено додаткову угоду № 2 до договору купівлі-продажу природного газу від 19.10.2016 № 3512/1617-БО-23, за умовами якої з 01.11.2016 п.5.2 договору було викладено в наступній редакції: " Ціна за 1000 м3 природного газу становить 6150 грн. без урахування податку на додану вартість (всього з ПДВ - 7 380 грн.), у розмірі місячного обсягу використання від 50 тис. куб. м., 6 819 грн. (всього з ПДВ - 8 182,8грн.) у випадку оплати протягом місяця поставки газу або після закінчення місяця поставки газу, 6 819 грн. (всього з ПДВ - 8 182,8грн.) у випадку місячного обсягу використання газу у розмірі до 50 тис. куб. м..

22.11.2016 між сторонами було укладено додаткову угоду № 4 до договору купівлі-продажу природного газу від 19.10.2016 № 3512/1617-БО-23, за умовами якої п.п. 5.2 договору було викладено в наступній редакції: "Ціна за 1000 м3 природного газу за цим договором з 01.12.2016 становить 7 148 грн, з урахуванням податку на додану вартість - 8 577,6 грн.

30.12.2016 між сторонами було укладено додаткову угоду № 5 до договору купівлі-продажу природного газу від 19.10.2016 № 3512/1617-БО-23, за умовами якої п.п. 5.2 договору було викладено в наступній редакції: "Ціна за 1000 м3 природного газу за цим договором з 23.12.2016 становить 4 942 грн., з урахуванням податку на додану вартість - 5 930,4 грн..

Відповідно до актів приймання-передачі природного газу у період з жовтня 2016р. по березень 2017 р. включно позивач передав, а відповідач прийняв природний газ в обсязі, передбаченому договором, на загальну суму 12 606 482,6 грн, однак відповідачем не здійснено своєчасний розрахунок та виконання зобов`язання в повному обсягу, чим порушено строки оплати, встановлені п. 6.1 договору купівлі-продажу природного газу від 19.10.2016р. за № 3512/1617-БО-23.

З огляду на порушення ПАТ "НАК "Нафтогаз України" нараховано пеню у розмірі 374 744,05 грн, 3% річних на суму 111 450,44 грн та інфляційні у розмірі 399 761,96 грн та заявлено їх до стягнення з КП "Чорноморськтеплоенерго".

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, у тому числі сплата неустойки (штрафу, пені) та відшкодування збитків. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

За приписами ст. ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 ГК України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі, передбаченому сторонами у договорі. Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.(ч.6 ст. 232 ГПК України)

Як зазначалося раніше, п 8.2 договору сторони погодили, що у разі невиконання відповідачем пункту 6.1 умов цього договору КП "ТМ ІТКЕ" зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов`язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції з посиланнями на ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшив розмір пені до 187 372,02 грн., в іншій частині визнав законним стягнення основного боргу в розмірі 354 021,15 грн., 3% річних в розмірі 111 450, 44грн. та інфляційних втрат в розмірі 399 761,96грн..

Колегія суддів перевірила правильність розрахунку сум стягнутих місцевим господарським судом та погоджується з їх обґрунтованістю.

Щодо посилання відповідача на Порядок та умови надання у 2018р. субвенції і відповідний договір за № 32/110 від 08.10.2018 про організацію взаєморозрахунків, укладений між ним та позивачем, то судова колегія зазначає, що дані документи не містять жодних умов щодо зміни строків розрахунків, встановлених договором сторін про постачання природного газу №3512/1617-БО-23 від 19.10.2016, а отже жодним чином не впливають на обсяг їх зобов`язань за останнім та не змінюють періоди нарахування штрафних санкцій за їх порушення.

Звертаючись з апеляційною скаргою позивач зазначив, що місцевий суд при зменшенні пені мав врахувати не тільки майновий стан сторін, але й інші інтереси сторін, які беруть участь у зобов`язанні, зокрема повинен був дати належну правову оцінку доказам та не мав права застосовувати до спірних правовідносин ст. 233 ЦК України, не з`ясувавши всіх обставин, з`ясування яких передбачене згаданою нормою. Крім того скаржник наголошує на тому, що при вирішенні питання щодо зменшення пені суд повинен був об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, а не лише відповідача, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання та невідповідності розміру пені наслідкам порушення.

Судова колегія зазначає, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені) господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Дана норма може застосовуватись виключно у взаємозв`язку з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме ч. 3 ст. 551 ЦК України і ст. 233 ГК України.

В даному випадку КП "Чорноморськтеплоенерго" не є кінцевим споживачем одержаного природного газу, здійснення ним оплати за природний газ залежить перш за все від розрахунків кінцевих споживачів, борг яких за одержаний природний газ перед комунальним підприємством був значним.

В свою чергу позивачем не надано належних і допустимих доказів, які підтверджують понесення ним значних збитків або можливість їх понесення у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань.

Апеляційний суд зазначає, що зменшення розміру заявленої ПАТ "НАК "Нафтогаз України" до стягнення пені є правом суду, розмір такого зменшення грунтується на обставинах справи, встановлених судом при дослідженні поданих сторонами доказів, тому саме суд на власний розсуд вирішує питання про наявність в даному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Суд апеляційної інстанції також врахував, що відповідач є комунальним підприємством, яке надає комунальні послуги населенню, а понесені позивачем збитки внаслідок несвоєчасного розрахунку за спожитий газ частково компенсуються нарахованими інфляційними витратами та 3% річних. На думку судової колегії застосоване судом зменшення не суперечить принципу юридичної рівності учасників спору і не свідчить про явне заниження суми неустойки, тому визнає зменшення неустойки правомірним.

Верховний Суд у постанові від 15.03.2019 року у справі № 910/3652/18 зазначив, що вирішення питання зменшення належних до сплати штрафних санкцій перебуває в межах дискреційних повноважень господарських судів.

Щодо доводів апеляційної скарги, які викладені КП "Чорноморськтеплоенерго", апеляцій ний суд зазначає, що відсутність витрат на покриття штрафних санкцій в тарифі на теплову енергію не може бути обґрунтованою підставою для уникнення відповідальності за порушення зобов`язання згідно умов п.п. 6.1 договору постачання природного газу. Окрім того, місцевий суд своїм рішенням зменшив розмір пені на 50%, а тому колегія суддів вважає що відсутні обґрунтовані підстави для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 18.02.2019 по даній справі в цій частині.

Таким чином, наведені скаржниками в апеляційних скаргах доводи, не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Згідно з частинами 2, 4 ст. 277 ГПК України підставами для зміни судового рішення є, зокрема, неправильне застосуванням норм матеріального права: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, але в резолютивній частині судового рішення помилково зазначено, що позов ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено в повному обсязі, хоча в мотивувальній частині судового рішення місцевим судом було зменшено розмір стягуваної суми пені на 50%, на підставі ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України. Судова колегія вважає, що судом першої інстанції допущено помилку в резолютивній частині при винесенні судового рішення тому вважає за необхідне змінити резолютивну частини рішення Господарського суду Одеської області від 18.02.2019, виклавши її в редакції постанови Південно-західного апеляційного господарського суду.

Згідно із ст.129 ГПК України витрати скаржників по сплаті судового збору за розгляд апеляційних скарг не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 277, 281 -283 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Комунального підприємства "Чорноморськтеплоенерго" Чорноморської міської ради Одеської області залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 18.02.2019 року у справі №916/2292/18 змінити, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:

" 1. Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Чорноморськтеплоенерго" Чорноморської міської ради Одеської області (вул.Торгова,2-А,Чорноморськ,Одеська область,68002, код 31619819) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (, адреса - 01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6) основний борг в розмірі 354 021,15грн., пеню в розмірі 187 372,02 грн., 3% річних в розмірі 111 450,44 грн., інфляційні в розмірі 399 761,96 грн. та 18 599,66 грн. судового збору.

2. В решті позовних вимог відмовити."

Відповідно до ст. 284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови підписано 27.05.2019 о 10.00 у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Принцевської Н.М. з 18.05.2019 по 24.05.2019.

Головуючий суддя Разюк Г.П.

Суддя Принцевська Н.М.

Суддя Савицький Я.Ф.