ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року Справа № 915/535/19

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М. при секретарі судового засідання Ковальжи А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ЕКСПОХІМ-ОЛТІГ ГРУП, вул. В`ячеслава Чорновола, 20, кв. 17, м. Київ, 01135 ()

адреса представника: АДРЕСА_1 . Дмитра Яворницького, 60, офіс 501, м. Дніпро, 49000

до відповідача Державного підприємства Науково-виробничий комплекс газотурбобудування Зоря - Машпроект, пр. Богоявленський, 42-А, м. Миколаїв, 54018 ()

про стягнення коштів в розмірі 9 544, 25 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Герман М.М. ордер серія ДП № 1884 від 01.08.2018 року;

від відповідача: Майстренко С.Л. довіреність № 17/1-2739 від 17.04.2019 року.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Миколаївської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю ЕКСПОХІМ-ОЛТІГ ГРУП з позовною заявою про стягнення з відповідача Державного підприємства Науково-виробничий комплекс газотурбобудування Зоря - Машпроект грошових коштів в загальній сумі 9 544, 25 грн., з яких: 8 810, 08 грн. пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання; 734, 17 грн. 3 % річних.

І. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 20.03.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні на 18.04.2019 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 25.03.2019 року задоволено клопотання позивача ТзОВ ЕКСПОХІМ-ОЛТІГ ГРУП про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У зв`язку з перебуванням судді Олейняш Е.М. у відпустці, розгляд справи № 915/535/19, призначений на 18.04.2018 року, не відбувся.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 06.05.2019 року розгляд справи по суті призначено в судовому засіданні на 15.05.2019 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 06.05.2019 року задоволено клопотання позивача ТзОВ ЕКСПОХІМ-ОЛТІГ ГРУП про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

В судовому засіданні 15.05.2019 року судом відповідно до ч. 1 ст. 240 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ІІ. ЗАЯВИ ТА КЛОПОТАННЯ У СПРАВІ.

08.05.2019 року до господарського суду Миколаївської області від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. № 7547/19). Докази направлення 06.05.2019 року копії відзиву на адресу відповідача долучено до відзиву.

Судом встановлено, що ухвалою суду про відкриття провадження у справі від 20.03.2019 року позивачу встановлено строк для подання відповіді на відзив - 5 днів з дня отримання від відповідача відзиву.

Позивачем отримано відзив 16.04.2019 року, що підтверджується інформацією з офіційного сайту "Укрпошта" (арк. 67). Отже, останнім днем строку для подання відзиву на позов є 22.04.2019 року. За таких обставин, відповідь на відзив подано позивачем з порушенням встановленого судом строку.

Відповідно до ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, відповідь на відзив позивача ТзОВ ЕКСПОХІМ-ОЛТІГ ГРУП залишено судом без розгляду, у зв`язку з вчиненням процесуальної дії з пропуском строку, встановленого судом.

15.05.2019 року відповідачем подано клопотання (вх. № 7991/19) про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В судовому засіданні 19.05.2019 року представник позивача усно звернувся до суду з заявою в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України, в якій просив суд вирішити питання про судові витрати після ухвалення рушення по суті позовних вимог, вказуючи на необхідність подання акту виконаних робіт.

ІІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ ПРОЦЕСУ.

1. Правова позиція позивача.

Позивач зазначає, що предметом спору є вимога про стягнення грошової заборгованості. Підставою позову позивачем зазначено обставини щодо неналежного виконання відповідачем умов договору постачання № 3261 від 10.04.2018 року, а саме: зобов`язання щодо своєчасної оплати за отриманий товар, внаслідок чого позивачем заявлено до стягнення пеню та 3 % річних відповідно до умов договору та вимог законодавства. Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст. 222, 265 ГК України, ст. 625 ЦК України та умовами договору.

2. Правова позиція (заперечення) відповідача.

04.04.2019 року до господарського суду Миколаївської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 5441/19 від 04.04.2019 року).

Докази направлення 04.04.2019 року копії відзиву з додатками на адресу ТзОВ ЕКСПОХІМ-ОЛТІГ ГРУП долучено до відзиву. Відзив подано у встановлений судом строк. Відзив долучено судом до матеріалів справи та прийнято судом до розгляду.

В обґрунтування заперечень відповідач зазначає, що позовні вимоги не визнає повністю та не погоджується з розрахунком пені, вказуючи, що позивачем неправильно визначено періоди нарахування. Просить суд зменшити розмір штрафних санкцій.

ІV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН З ПОСИЛАННЯМ НА ДОКАЗИ, НА ПІДСТАВІ ЯКИХ ВСТАНОВЛЕНІ ВІДПОВІДНІ ОБСТАВИНИ.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив наступне.

10.04.2018 року між ТзОВ «ЕКСПОХІМ-ОЛТІГ ГРУП» та ДП Науково-виробничий комплекс газотурбобудування Зоря - Машпроект було укладено договір № 3261 (арк. 11-13).

Відповідно до п. 9.1 Договору (в редакції додаткової угоди № 2) цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2019 р. включно, а в частині взаєморозрахунків до повного виконання сторонами своїх обов`язків.

До договору сторонами укладено додаткові угоди № 1, № 2 та специфікацію № 3 (арк. 14-16).

Договір, додаткові угоди та специфікація підписані та скріплені печатками сторін.

Умовами договору сторони передбачили наступне.

Відповідно до п. 1.1 Договору постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, передбачених цим договором, поставити покупцю хімічну продукцію (далі - товар), вказану в специфікації № 1 (специфікаціях), додатку № 1 (додатках) до цього договору, а покупець зобов`язаний прийняти та оплатити поставлений товар в порядку та строк, передбачені цим договором.

Відповідно до п. 1.2 Договору загальна кількість товару, який підлягає поставці, визначається специфікацією № 1 та іншими специфікаціями, які в подальшому, при виробничій необхідності, можуть бути оформлені та підписані сторонами.

Відповідно до п. 2.3 Договору поставка товару здійснюється за цінами, вказаними в специфікації № 1 (специфікаціях) до цього договору і включає всі податки, збори та інші обов`язкові платежі, пов`язані з поставкою.

Відповідно до п. 3.1 Договору розрахунки по договору проводяться в безготівковій формі, на підставі рахунку на оплату, наданого постачальником, шляхом перерахунку грошових коштів, на розрахунковий рахунок постачальника наступним чином:

- 100 % від вартості товару, покупець оплачує протягом 10 банківських днів від дати поставки товару, що підтверджується документами, перерахованими в п. 4.3 Договору та здійснення постачальником реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до п. 4.3 Договору (в редакції додаткової угоди № 2) на поставлену партію товару, разом з товаром, постачальник зобов`язаний передати покупцю оригінали наступних документів: відвантажувальна (видаткова) накладна - 1 екз.; рахунок-фактура - 1 екз.; паспорт (сертифікат) якості - 1 екз.; копія карти даних небезпечного фактору, у випадку якщо товар включений в державний реєстр небезпечних факторів - 1 екз.; товарно-транспортна накладна - 1 екз.

Відповідно до п. 6.1 Договору у випадку невиконання або неналежного виконання умов договору, сторони несуть відповідальність відповідно до діючого законодавства України.

Судом встановлено, що на виконання умов договору між сторонами було складено та підписано специфікацію № 3 від 30.11.2018 року, відповідно до якої постачальник зобов`язався поставити, а покупець прийняти та оплатити товар (тріосульфат натрію кристаличний технічний вищого гатунку ГОСТ 244-76) у кількості 20 000, 00 кг загальною вартістю 266 640, 00 грн. (арк. 16).

Позивачем поставлено відповідачу товар (натрію тіосульфат) в загальній кількості 10 000 кг на загальну суму 133 320, 00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 2027 від 19.12.2018 року та товарно-транспортною накладною № Р2027 від 19.12.2018 року (арк. 17, 21).

Товар отримано представником відповідача Молодцовою І.Ф. на підставі довіреності серії 12 ААЄ № 468013 від 19.12.2018 року (арк. 18).

На виконання умов договору позивачем надано відповідачу рахунок на оплату по замовленню № 3529 від 19.12.2018 на суму 133 320, 00 грн. та податкову накладну № 99 від 19.12.2018 року (арк. 19-20, 22).

05.03.2019 року позивачем на адресу відповідача було направлено претензію, в якій позивач зазначив, що у разі несплати протягом 5 днів з дня отримання даної претензії боргу, ТзОВ «ЕКСПОХІМ-ОЛТІГ ГРУП» буде застосовувати передбачені договором санкції (арк. 23-26).

Відповідачем ДП Науково-виробничий комплекс газотурбобудування Зоря - Машпроект в повному обсязі проведено оплату за отриманий товар в сумі 133 320, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1783 від 11.03.2019 року (арк. 53).

Судом встановлено, що відповідачем оплата за поставлений товар проведена з порушенням строку, встановленого п. 3.1 договору, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

V. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД.

На підставі ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі договору виникло господарське зобов`язання, яке в силу ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

1. Щодо вимоги про стягнення трьох процентів річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене ст. 625 ЦК України право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Верховного Суду України від 23.01.2012 року по справі № 37/64).

Як вказано вище, позивачем передано, а відповідачем отримано 19.12.2018 року товар на загальну суму 133 320, 00 грн. Оплату проведено 11.03.2019 року.

Позивачем нараховано відповідачу 734, 17 грн. - 3 % річних від суми заборгованості за період з 04.01.2019 року по 11.03.2019 року.

Представник позивача в судовому засіданні усно зазначила, що основна сума заборгованості у розмірі 133 320, 00 грн. надійшла на рахунок позивача 11.03.2019 року о 17:37 год., тобто вже по завершенню робочого дня, що рівнозначно їх зарахуванню на наступний робочий день.

Суд дійшов висновку, що позивачем неправильно визначено період нарахування з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3.1 Договору 100 % від вартості товару покупець оплачує протягом 10 банківських днів від дати поставки товару.

Врахувавши вихідні та святкові дні, суд встановив, що 10 банківський день для оплати припадає на 04.01.2019 року (включно). Позивачем помилково при розрахунку не враховано святковий день - 25.12.2018 року Різдво Христове (ст. 73 КзПП).

Отже, нарахування 3 % річних повинно здійснюватись з 05.01.2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Відповідачем проведено оплату 11.03.2019 року, керуючись умовами договору та ст. 252 ЦК України, в суду відсутні правові підстави для твердження, що обов`язок з оплати не був виконаний саме 11.03.2019 року, оскільки приписами цивільного законодавства виконання обов`язків сторін за договором не ставиться у залежність від часу (години) його виконання (вранці чи у ввечері).

Відповідно до п. 1.9 Постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 року № 14 день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про помилковість нарахування позивачем 3 % річних, включаючи день фактичної оплати.

Судом здійснено перерахунок розміру 3 % річних та встановлено, що 3% річних за період з 05.01.2019 року по 10.03.2019 року (включно) становлять 712, 26 грн. Детальний розрахунок 3% річних, здійснений судом, наявний в матеріалах справи (арк.86). Розрахунок розміру 3% здійснено судом за допомогою Бази "Законодавство".

Отже, вимога про стягнення 3 % річних в сумі 712, 26 грн. є обґрунтованою та підставною. В решті 3 % річних в сумі 21, 91 грн. слід відмовити.

2. Щодо вимоги про стягнення пені.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Стаття 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

Відповідно до п. 6.2 Договору у випадку порушення більше ніж на 30 календарних днів строку оплати товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період нарахування пені, суми заборгованості за кожен день прострочення оплати.

Як вказано вище, позивачем передано, а відповідачем отримано 19.12.2018 року товар на загальну суму 133 320, 00 грн. Оплату проведено 11.03.2019 року.

Позивачем нараховано відповідачу пеню в розмірі 8 810, 08 грн. за період з 04.01.2019 року по 11.03.2019 року. Детальний розрахунок пені, здійснений позивачем, наявний в матеріалах справи (арк. 7).

Як встановлено судом вище, оплата за товар повинна була бути здійснена протягом 10 банківських днів з дня поставки товару, тобто з 20.12.2018 року по 04.01.2019 року (включно).

Проте, умовами п. 6.2 договору сторони погодили нарахування та сплату пені у випадку порушення покупцем строку оплати більше ніж на 30 календарних днів. За таких обставин, в суду відсутні підстави стверджувати, що починаючи з 05.01.2019 року (на думку позивача 04.01.19 року) у відповідача виникло порушення (порушення строку оплати більше 30 днів), яке надає право позивачу на нарахування пені.

Суд дійшов висновку, виходячи з погоджених сторонами умов, що право на нарахування та заявлення до стягнення пені можливе лише після спливу 30 календарних днів після граничного строку оплати. Отже, суд дійшов висновку, що нарахування пені в даному випадку є правомірним, починаючи з 04.02.2019 року.

Судом також встановлено, що позивачем помилково нараховано пеню, включаючи день оплати (з підстав, зазначених вище при нарахуванні 3 % річних).

Судом здійснено перерахунок розміру пені та встановлено, що пеня за період з 04.02.2019 року по 10.03.2019 року (включно) становить 4 602, 28 грн. Детальний розрахунок пені, здійснений судом, наявний в матеріалах справи (арк. 87). Розрахунок розміру пені здійснено судом за допомогою Бази "Законодавство" (арк. 53).

Отже, вимога про стягнення пені в сумі 4 602, 28 грн. є обґрунтованою та підставною. В решті пені в сумі 4 207, 80 грн. слід відмовити.

Щодо зменшення розміру неустойки, то суд зазначає наступне.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просить врахувати майнові та немайнові інтереси відповідача, відсутність збитків позивачу та іншим учасникам господарським відносин та зменшити розмір штрафних санкцій. Відповідач вказує, що знаходиться у дуже скрутному фінансовому становищі через утрати ринків збуту товарів після прийняття Верховною Радою України постанови від 27.05.2015 № 129-VIII Про звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Тлумачення ч. 3 ст. 551 ЦК України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них. Саме таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 15.02.2018 у справі 467/1346/15-ц.

Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 233 ГГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 2 ст. 233 ГК України встановлено, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

В даній нормі під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами.

Відповідно до положень ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Приймаючи до уваги, що зобов`язання за договором № 3261 від 10.04.2018 року виконано відповідачем у повному обсязі, що не заперечується позивачем, строк прострочки не є значним, відповідач є державним підприємством, нарахування та стягнення з відповідача 3% річних компенсує позивачу негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем умов договору, стягнення ж з відповідача пені у повному обсязі, на думку суду, не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе зменшити розмір належної до стягнення пені до 3 000, 00 грн.

VІ. ВИСНОВКИ СУДУ.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов наступного висновку. Правовідносини між сторонами у даній справі регулюються договором поставки, який в силу ст. 629 ЦК України є обов`язковим до виконання. Умовами договору встановлено чіткі строки проведення оплати за отриманий товар. Проте, відповідачем оплату за отриманий товар проведено з порушенням встановлених договором строків. За порушення виконання зобов`язання, а саме строків оплати за отриманий товар, чинним законодавством та умовами договору передбачено нарахування пені та 3 % річних. Враховуючи, що позивачем помилково визначено періоди нарахування пені та 3 % річних, судом здійснено перерахунок. Врахувавши приписи ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України, суд дійшов висновку про можливість зменшення розміру пені. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

VІІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно до п. 4.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір в розмірі 1 069, 67 грн. слід відшкодувати позивачу з відповідача.

Судовий збір в розмірі 851, 33 грн. слід покласти на позивача.

В позовній заяві позивач також просив суд стягнути з відповідача суму витрат на професійну правничу допомогу.

Судом встановлено, що у відповіді на відзив, яку залишено судом без розгляду, позивач просив вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. В судовому засіданні 15.05.2019 року представник позивача усно звернувся до суду з аналогічною заявою в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України, вказуючи на необхідність подання акту виконаних робіт.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Враховуючи, що вирішення питання про судові витрати може бути вирішено шляхом прийняття додаткового рішення у справі, судом при прийнятті рішення на підставі ч. 8 ст. 129, 244 ГПК України питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу не вирішується.

Керуючись ст. ст. 129, 233, 236-238, 240, 241, 254, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з відповідача Державного підприємства Науково-виробничий комплекс газотурбобудування Зоря - Машпроект, пр. Богоявленський, 42-А, м. Миколаїв, 54018 () на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю ЕКСПОХІМ-ОЛТІГ ГРУП, вул. В`ячеслава Чорновола, 20, кв. 17, м. Київ, 01135 ():

- 3 000 грн. (три тисячі грн. 00 коп.) пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання;

- 712, 26 грн. (сімсот дванадцять грн. 26 коп.) - 3 % річних.

- 1 069, 67 грн. (одна тисяча шістдесят дев`ять грн. 67 коп.) - витрат по сплаті судового збору

3. Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

4. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено 20.05.2019 року.

Суддя Е.М. Олейняш