СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2019 р. Справа № 917/910/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Барбашова С.В. , суддя Попков Д.О.

секретар судового засідання Казакова О.В.

за участі представників:

позивача Бачіашвілі М.О., свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю № 1126 від 23.12.2011; ордер серія КВ № 180799 від 07.03.2018; цивільно-правовий договір б/н від 07.03.2017; договір про надання правової допомоги (витяг) б/н від 01.12.2016

відповідача Родзинський А.А., ордер серія ДН № 048990 від 28.02.2019; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ДН № 5122 від 29.08.2018, ОСОБА_1 М. (керівник), наказ № 18-ОС від 04.03.2014

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх.404) на рішення господарського суду Полтавської області від 18.12.2018 (суддя Гетя Н.Г., повний текст складено 21.12.2018) у справі №917/910/18

за позовною заявою Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз", м.Лубни, Полтавська область,

до Лубенське комунальне житлово-експлуатаційне управління, м.Лубни, Полтавська область,

про стягнення 138998,33 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" звернулося з позовом до Лубенського комунального житлово-експлуатаційного управління про стягнення 25241,97 грн., з яких: 24906,25 грн. основного боргу, 309,11 грн. пені, 26,61 грн. - 3% річних.

Позивач декілька разів збільшував позовні вимоги.

Судом першої інстанції розглянуто позовні вимоги на суму 138998,33 грн. за заявою про збільшення позовних вимог №11696 від 13.12.2018.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 18.12.2018 у справі №917/910/18 позов задоволено.

Відповідач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказане рішення скасувати та прийняти нове, яким в позові відмовити.

Апеляційна скарга мотивована наступними обставинами:

- господарським судом було прийнято та розглянуто позовну заяву позивача з урахуванням уточнень та збільшення позовних вимог подану після закінчення підготовчого засідання у справі, що є порушенням п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України;

- суд прийняв докази позивача та розглянув справу на їх підставі з порушенням ч. 9 ст. 80, ч. 2 ст. 91 ГПК України без подання позивачем доказів надсилання цих доказів відповідачу та за відсутності належним чином завірених копій доказів, якими позивач обґрунтовує свою заяву, у матеріалах справи;

- місцевим господарським судом жодного разу не було прийнято процесуального документу про прийняття заяв позивача про збільшення його позовних вимог до розгляду. Відповідач вважає, враховуючи, що перше судове засідання у справі відбулося 21.08.2018, справа мала розглядатись у порядку спрощеного позовного провадження, що мало наслідком не можливість збільшення позовних вимог після дати першого судового засідання;

- суд прийняв рішення про розгляд справи у загальному порядку, хоча справа підлягала обов`язковому розгляду у порядку спрощеного провадження;

- відповідач вказує на відсутність підстав для позову у зв`язку з припиненням договірних відносин між сторонами, посилаючись на те, що договір є припиненим від 31.12.2017, а пролонгація договору не могла бути здійснена, оскільки необхідні для цього пункти договору не набрали чинності на момент закінчення строку договору;

- суд не надав оцінку аргументам відповідача щодо п. 5 договору, відповідно до якого надання послуг (робіт) здійснюється за умови наявності у замовника документів, що підтверджують право власності на об`єкт, а отже, на думку відповідача, послуги повинні надаватися тільки на об`єктах, які належать ЛКЖЕУ на праві власності, тоді як жоден із спірних об`єктів ЛКЖЕУ не належить; позивачем нарахована плата за послуги, які не входять до переліку послуг технічного обслуговування;

- акти приймання виконаних робіт складені після припинення дії договору та містять грубі порушення його умов, оскільки виконання робіт за вказаними відповідачем адресами взагалі не передбачено договором; позивачем порушені вимоги порядку технічного огляду, обстеження, оцінки та паспортизації технічного стану; акти виконаних робіт та рахунки до них за липень, серпень, вересень та листопад не існували на момент подачі позову та відкриття провадження.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу (вх. № 2306 від 04.03.2019), в якому не погоджується з вимогами апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою та безпідставною, посилаючись на те, що договір експлуатації газорозподільних систем визнано укладеним на умовах, викладених в рішенні господарського суду Полтавської області від 07.09.2017, яке набрало законної сили з прийняттям постанови апеляційної інстанції від 21.05.2018, і вказані умови є обов`язковими для виконання як позивачем, так і відповідачем в силу положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а також Кодексу ГРМ, які вказують на те, що послуги з обслуговування внутрішньобудинкових газорозподільних систем мають здійснюватись виключно на основі укладених договорів між оператором ГРМ та, у даному випадку, балансоутримувачем.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, 26.07.2018 Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" звернулося до суду з позовною заявою до Лубенського комунального житлово-експлуатаційного управління про стягнення 25 241,97 грн.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 26.07.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання по справі на 21.08.2018.

13.09.2018 позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, згідно з якої просив суд стягнути з відповідача 63104,19 грн.: з них сума основного боргу 60320,07 грн., 2562,88 грн. пені, 221,24 грн. три відсотка річних за період з 11.07.2018 по 12.09.2018.

20.11.2018 позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої просив суд стягнути з відповідача 131337,53 грн., з них: 124530,12 грн. основного боргу, 6278,61 грн. пені, 528,80 грн. 3% річних за період з 11.07.2018 по 19.11.2018.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 20.11.2018 закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті на 21.11.2018.

13.12.2018 позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої просив суд стягнути з відповідача 138 998,33 грн. з них: 129222,89 грн. основного боргу, 9020,48 грн. пені, 754,96 грн. 3% річних.

Також позивач зазначив про те, що акти виконаних робіт по адресах м. Лубни, вул. Київська, 9 на суму 2142,66 грн., вул. Київська,15 на суму 2199,96 грн., Київська, 15А на суму 1795,43 грн.; Київська, 12 на суму 1628,03 грн., проспект Володимирський, 218 на суму 679,67 грн., проспект Володимирський , 218А на суму 774,44 грн., які є додатками до позовної заяви вих. №1262 від 25.07.2018, та акти виконаних робіт по адресах м. Лубни, проспект Володимирський 113 на суму 2156,17 грн., проспект Володимирський 115 на суму 2116,39 грн., вул. А. Безроди, 44 на суму 1843,30 грн., проспект Володимирський 105 на суму 2655,06 грн., проспект Володимирський, 103 на суму 1904,30 грн., проспект Володимирський 101 на суму 3287,32 грн., проспект Володимирський 97 на суму 1833,05 грн., проспект Володимирський 95 на суму 1737,59 грн. згідно заяви про збільшення розміру позовних вимог вих. №1501 від 12.09.2018 року були пред`явлені помилково та просив суд не враховувати їх при розгляді спору.

Дана заява була прийнята судом, про що зазначено в рішенні господарського суду Полтавської області.

Вирішуючи даний господарський спір суд першої інстанції виходив з обставин, за якими встановив, що рішенням господарського суду Полтавської області від 07.09.2017 у справі №917/865/17 визнано укладеним договір на експлуатацію складових газорозподільної системи між ЛКЖЕУ та ПАТ "Лубнигаз" у редакції, запропонованій позивачем (а.с.9-16 т.1).

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21.05.2018 у справі №917/865/17 (а.с.17-21 т.1) рішення господарського суду Полтавської області від 07.09.2017 змінено. Виключено із резолютивної частини рішення господарського суду Полтавської області від 07.09.2017, а саме додатку 1 до договору на експлуатацію складових газорозподільної системи "Інформація про об`єкти газопостачання, надані ЛК ЖЕУ (замовником) для експлуатації ПАТ "Лубнигаз" (виконавцю)" наступні об`єкти: м. Лубни, вул. Бульварна, 22; м. Лубни, вул. Залізнична, 63; м АДРЕСА_1 Лубни, вул. Затишна, АДРЕСА_2 ; м. Лубни, вул. Інститутська, 64; м. Лубни, проспект Володимирський, 117; м. Лубни, проспект Володимирський, 57; м. Лубни, вул. Метеорологічна, 17; м. Лубни, вул. Монастирська, 7; м. Лубни, вул. Олександрівська, АДРЕСА_3 ; м АДРЕСА_1 Лубни, вул. Олійниці, 32; м. Лубни, вул. Першотравнева, 24; м. Лубни, вул. Рєпіна, 8; м. Лубни, вул. Рєпіна, 9; м. Лубни, вул. Рєпіна, 20; м. Лубни, вул. Садова, 24; м. Лубни, вул. Халявицького,7; м. Лубни, вул. Халявицького, 9; м. Лубни, вул. Щелканова, 22. В іншій частині резолютивну частину рішення господарського суду Полтавської області від 07.09.2017 залишено без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач згідно договору виконав роботи на загальну суму 129 222,89 грн., зокрема: у червні 2018 на суму 15686,06 грн. (копія актів виконаних робіт т. 1 а.с. 33-43), у липні на суму 17880,64 грн. (т. 1 а.с. 119-140), у серпні на суму 31067,35 грн. (т. 1, а.с. 196-227), у вересні на суму 17988,37 грн. (т.1, а.с. 228-247), у жовтні на суму 15154,33 грн. (т.1, а.с. -252-283), у листопаді на суму 31 446,14 грн. (т. 2,а.с. 45-65 ) (в редакції заяв про збільшення позовних вимог).

Відповідач, заперечуючи проти підпису вказаних актів, в листі позивачу №08-02/446 від 03.07.2018 (а.с.45 т.1), зазначив про те, що відразу після набрання чинності рішенням суду у справі №917/865/17 (яким визнано укладеним договір на експлуатацію складових газорозподільної системи) відповідач листом №01-02/363 від 25.05.2018 повідомив позивача про припинення вказаного договору. Таким чином, на думку відповідача, договір на експлуатацію складових газорозподільної системи, який визнано укладеним за рішенням господарського суду Полтавської області від 07.09.2017 у справі №917/865/17 припинив свою дію 31.12.2017, у зв`язку з чим, акти виконаних робіт за 2018 рік складені позивачем без належних правових підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ЛКЖЕУ звернувся до господарського суду з позовною заявою у іншій справі №917/879/18 про визнання припиненим з 31.12.2017 договору на експлуатацію складових газорозподільної системи, стягнення заборгованості за яким є предметом позову у цій справі.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 18.10.2018 у справі №917/879/18 в задоволенні позовних вимог відмовлено в зв`язку з недоведеністю позивачем (ЛКЖЕУ) наявності факту порушення або оспорення відповідного права чи охоронюваного законом інтересу Лубенського комунального житлово-експлуатаційного управління (а.с.175-176 т.1).

Таким чином, зважаючи на відсутність доказів припинення дії договору, суд першої інстанції вважав відмову відповідача від підписання актів необґрунтованою, в зв`язку з чим, акти визнані судом погодженими замовником в редакції виконавця відповідно до п. 4 розділу ІІ договору.

Враховуючи такі встановлені обставини справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 138 998,33 грн. за виконані позивачем роботи на підставі договору на експлуатацію складових газорозподільної системи є обґрунтованими та такими, що повністю підлягають задоволенню.

Проте колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції у повному обсязі.

Вирішуючи питання про обгрунтованість доводів апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч. ст. 12 ГПК України господарське судочинство здійснюється за правилами передбаченими цим Кодексом у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного).

Згідно ч. 3 ст. 12 ГПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Умови, за яких суд має право розглядати вимоги про стягнення грошових сум у наказному провадженні, а справи - у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом (ч. 4 ст. 12 ГПК України).

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 5 ст. 12 ГПК України).

Таким чином, враховуючи, що позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача 25 241,97 грн., що є значно меншим ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складав 176 200,00 грн., тому дана справа мала розглядатись за правилами спрощеного позовного провадження. Проте суд першої інстанції розглянув справу в порядку загального провадження, чим припустився порушень ст. 12 ГПК України.

Отже, доводи за апеляційною скаргою в цій частині є правильними, але таке порушення процесуального закону не є підставою для скасування рішення суду.

У п. 2. ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Матеріалами справи встановлено, що ухвалою господарського суду Полтавської області від 26.07.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання по справі на 21.08.2018. Ухвалою суду від 21.08.2018 відкладено підготовче судове засідання на 27.08.2018.

13.09.2018 позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, згідно з якої просив суд стягнути з відповідача 63104,19 грн.: з них сума основного боргу 60320,07 грн., 2562,88 грн. пені, 221,24 грн. три відсотка річних за період з 11.07.2018 по 12.09.2018.

20.11.2018 позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої просив суд стягнути з відповідача 131337,53 грн., з них: 124530,12 грн. основного боргу, 6278,61 грн. пені, 528,80 грн. 3% річних за період з 11.07.2018 по 19.11.2018.

Вказані заяви про збільшення позовних вимог були заявлені позивачем до закінчення підготовчого засідання.

Згідно ст. 177 ГПК України завданнями підготовчого провадження є, зокрема, остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу.

Відповідно до ст. 182 ГПК України у підготовчому засіданні суд зокрема у разі необхідності заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них та розглядає відповідні заяви (п. 3); вирішує заяви та клопотання учасників справи (п. 10).

При цьому, положення ст. 185 ГПК України вимагають, що у підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті.

Ст. 232 ГПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, … вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Таким чином, наведені вище норми процесуального законодавства передбачають, що місцевий господарський суд до моменту початку судового розгляду справи по суті має вчинити дії з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, і такі дії, пов`язані з процесуальним рухом справи, у тому числі вирішення заяв та клопотань в силу ст. 185 ГПК України повинно відбуватись шляхом постановлення відповідної ухвали суду.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Полтавської області від 20.11.2018 закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті на 21.11.2018.

Згідно протоколу судового засідання від 21.11.2018 (т. 2, а.с. 293) розпочато розгляд справи по суті, судом в даному судовому засіданні досліджувались наявні у справі докази, представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги.

Відповідно до ст. 207 ГПК України головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи.

Однак, питання щодо наявності заяв чи клопотань, пов`язаних з розглядом справи, у тому числі заяв про збільшення позовних вимог, під час судового засідання не вирішувалось і таких доказів матеріали справи не містять.

Отже, суд першої інстанції в порушення вищезазначених процесуальних положень жодним чином не визначився щодо заяв позивача від 13.09.2018 та від 20.11.2018 про збільшення позовних вимог шляхом прийняття відповідного процесуального документу. Матеріали справи (ухвали про відкладення розгляду справи, протоколи судових засідань) не містять з цього приводу ніякого процесуального рішення. Відповідні висновки суду відсутні в оскаржуваному рішенні суду.

За наведених обставин у господарського суду відсутні підстави для розгляду збільшених позовних вимог за такими заявами.

13.12.2018, тобто після закінчення підготовчого засідання та після початку першого судового засідання, позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої просив суд стягнути з відповідача 138 998,33 грн. з них: 129222,89 грн. основного боргу, 9020,48 грн. пені, 754,96 грн. 3% річних.

Дана заява була прийнята судом, про що зазначено в рішенні господарського суду Полтавської області.

Однак, як зазначалось вище, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання (п. 2. ч. 2 ст. 46 ГПК України).

Відповідно до статті 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, заява позивача про збільшення позовних вимог (датована 13.12.2018), подана останнім після спливу строків, встановлених процесуальними нормами Господарського процесуального кодексу України та підлягала залишенню без розгляду на підставі ч.2 ст. 46 та ст.118 Господарського процесуального кодексу України.

Однак господарський суд Полтавської області в рішенні від 18.12.2018 року в супереч вказаних норм права прийняв заяву позивача про збільшення позовних вимог від 13.12.2018 до розгляду, в зв`язку з чим неправомірно розглянув позовні вимоги на загальну суму 138 998,33 грн. в редакції заяви про збільшення позовних вимог та встановив наявність підстав для їх задоволення у повному обсязі.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

У даному випадку, судова колегія вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з процесуальних підстав, оскільки порушення норм процесуального права щодо розгляду частини збільшених позовних вимог і не з`ясування всіх підстав позову призвело до порушення загальних засад процесуального законодавства.

Водночас колегія суддів вважає за необхідне заяву позивача про збільшення позовних вимог (вх. № 11696 від 13.12.2018) залишити без розгляду на підставі ч.2 ст. 46 та ст.118 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, предметом розгляду у даній справі є матеріально-правова вимога позивача- Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" про стягнення з відповідача - Лубенського комунального житлово-експлуатаційного управління заборгованості в розмірі 25 241,97 грн., з яких 24 906,25 грн. сума основного боргу, 309,11 грн. пені та 26,61 грн. 3% річних.

Позов обґрунтований порушенням відповідачем умов договору на експлуатацію складових газорозподільної системи від 07.09.2017 щодо оплати виконаних позивачем робіт у червні 2018 року на загальну суму 24 906,25 грн.

Так, рішенням господарського суду Полтавської області від 07.09.2017 у справі №917/865/17 визнано укладеним договір на експлуатацію складових газорозподільної системи між ЛКЖЕУ та ПАТ "Лубнигаз" у редакції, запропонованій позивачем.

Рішення суду мотивовано тим, що за наявності підписаних між позивачем та відповідачем актів встановлення межі розподілу газопроводу та його обслуговування, укладення договору на експлуатацію складових газорозподільної системи є обов`язком відповідача як балансоутримувача відповідних будинків.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21.05.2018 рішення господарського суду Полтавської області від 07.09.2017 змінено. Виключено із резолютивної частини рішення господарського суду Полтавської області від 07.09.2017, а саме додатку 1 до договору на експлуатацію складових газорозподільної системи "Інформація про об`єкти газопостачання, надані ЛК ЖЕУ (замовником) для експлуатації ПАТ "Лубнигаз" (виконавцю)" наступні об`єкти: м. Лубни, вул. Бульварна, 22; м. Лубни, вул. Залізнична, 63; м. Лубни, вул. Затишна, 24; м. Лубни, вул. Інститутська, 64; м. Лубни, проспект Володимирський, 117; м. Лубни, проспект Володимирський, 57; м. Лубни, вул. Метеорологічна, 17; м. Лубни, вул. Монастирська, 7; м. Лубни, вул. Олександрівська, 51; м. АДРЕСА_4 вул АДРЕСА_1 Олійниці, АДРЕСА_5 ; м АДРЕСА_4 вул. Першотравнева, 24; м. Лубни, вул. Рєпіна, 8; м. Лубни, вул. Рєпіна, 9; м. Лубни, вул. Рєпіна, 20; м. Лубни, вул. Садова, 24; м. Лубни, вул. Халявицького,7; м. Лубни, вул. Халявицького, 9; м. Лубни, вул. Щелканова, 22. В іншій частині резолютивну частину рішення господарського суду Полтавської області від 07.09.2017 залишено без змін.

Відповідно до п. 1 розділу І договору замовник передає виконавцю в експлуатацію складові газорозподільної системи, які безпосередньо підключені (приєднані) до газових мереж виконавця, який є оператором газорозподільної системи (оператор ГРМ) та використовується для забезпечення розподілу природного газу споживачам, підключеним (приєднаним) до складових газорозподільної системи замовника.

Пункт 3 розділу І договору передбачає, що надання послуг з експлуатації об`єкта включає здійснення виконавцем комплексу технічних заходів, необхідних для забезпечення розподілу природного газу, виконання робіт з технічного обслуговування, огляду, обстеження та поточного ремонту, в строки та порядку, що передбачені цим договором та чинними нормативно-правовими актами (далі - послуги (роботи)).

Вартість послуг (робіт) визначається сторонами відповідно до переліку послуг (робіт) з експлуатації об`єкта газопостачання, що надаються виконавцем замовнику, за результатом виконаних робіт (послуг) та становить 24 906,25 грн. з ПДВ за червень 2018 року (п. 1 розділу II договору).

Пунктом 2 розділу II договору визначено, що замовник сплачує виконавцю вартість послуг (робіт) з експлуатації об`єкта замовника, зазначену в пункті 1 цього розділу, на поточний рахунок виконавця з урахуванням податку на додану вартість на підставі рахунка виконавця, але не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем, в якому надавались послуги (роботи).

Фактичні обсяги наданих послуг (робіт) оформлюються актом наданих послуг (робіт), який складається та подається виконавцем на розгляд замовника у двох примірниках. Замовник зобов`язується протягом 10 днів від дати передачі актів наданих послуг (робіт) підписати їх та повернути один примірник кожного акта Виконавцю або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання такого акта. У випадку неповернення замовником акта наданих послуг (робіт) та ненадання обґрунтованих заперечень щодо нього у визначений строк цей акт вважається погодженим замовником в редакції виконавця (п. 4 розділу II договору).

Пунктом 1 розділу 5 договору передбачено, що за несвоєчасну оплату послуг (робіт) виконавця замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховувалась пеня, за кожен день прострочення.

Згідно позовної заяви, на виконання умов договору позивач виконав роботи у червні 2018 на суму 24906,25 грн. (копія актів виконаних робіт т. 1 а.с. 33-43). Крім того, позивач нарахував та просив стягнути з відповідача пеню в розмірі 309,11 грн. та 26,61 грн. -3% річних.

Матеріали справи свідчать про те, що на виконання умов договору позивач листом № 1018 від 14.06.2018) направив відповідачу акти приймання виконаних робіт за червень 2018 року по 11 об`єктах та рахунки (т. 1, а.с. 44).

Але відповідач підписані акти не повернув, а лише направив відповідь за № 08-02/446 від 03.07.2018 (т. 1, а.с. 45) про те, що вважає договір таким, що припинив свою дію 31 грудня 2017 року, а вимоги викладені в листі, акти виконаних робіт та виставлені рахунки такими, що не мають належної правової підстави, складеними з помилками та з порушенням вимог законодавства. Відповідач також послався на лист № 01-02/363 від 25.05.2018 (т. 1, а.с. 47), яким було заявлено про припинення договору на експлуатацію складових газорозподільної системи між ПАТ "Лубнигаз" та Лубенським комунальним житлово-експлуатаційним управлінням, що був визнаний укладеним рішенням господарського суду Полтавської області від 07.09.2017, яке набрало чинності 21.05.2018 на підставі постанови Харківського апеляційного господарського суду у справі № 917/865/17.

Позивач листами № 1096 від 20.06.2018 та № 1181 від 10.07.201/8 (т. 1, а.с. 46, 48) заперечив відповідачу, що припинення договору на експлуатацію складових газорозподільної системи за ініціативи Лубенського комунального житлово-експлуатаційного управління, є таким, що суперечить вимогам абз. 4 п. 1 гл. 5 розділу ІІІ Кодексу газорозподільних систем; укладання даного договору в силу даних положень Кодексу є обов`язковим для балансоутримувача - Лубенського комунального житлово-експлуатаційного управління; у відповідності до п. 2 розділу VІ договору жоден випадок для розірвання договору не настав. Зважаючи на викладене, направлені акти виконаних робіт вважаються підписаними, а рахунки на суму 24 906,25 грн. мають крайній термін оплати (п. 2 розділу ІІ договору) 10 липня 2018 року.

Відповідач в обґрунтування своєї позиції по справі зазначає, що:

- вказані акти за вищезазначеним договором ЛКЖЕУ не були підписані, так як вони були складені ПАТ «Лубнигаз» за договором, який є припиненим та з порушенням умов цього договору, про що позивача було повідомлено відповідними листами.

-відповідач в листах, в яких заперечує проти підпису вказаних актів зазначає, що днем набрання чинності договором на експлуатацію складових газорозподільної системи є день ухвалення постанови Харківським апеляційним господарським судом, а саме, 21.05.2018.

-відповідно до п. 1 розділу VI. Строк дії договору: «Цей договір є укладеним та набирає чинності з дати підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2017 року. Якщо протягом 1 місяця до закінчення строку дії цього Договору жодна зі Сторін не заявляє про припинення його дії, цей Договір вважається укладеним на такий самий новий строк та на тих самих умовах».

-оскільки, ЛКЖЕУ не могло заявити дану вимогу за договором, який не був на той момент укладеним, відразу після набрання чинності рішенням суду першої інстанції, листом № 01-02/363 від 25.05.2018 було заявлено про припинення договору на експлуатацію складових газорозподільної системи між ПАТ «Лубнигаз» та Лубенським комунальним житлово- експлуатаційним управлінням, який був визнаний укладеним рішенням Харківського апеляційного господарського суду по справі № 917/865/17 від 21.05.2018.

Отже, пролонгація договору в порядку визначеному договором не могла бути здійснена, оскільки необхідні для цього пункти договору не набрали чинності на момент закінчення строку договору. За таких обставин відповідач вважає, що договір є припиненим від 31.12.2017.

З приводу наведених відповідачем доводів колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Водночас, господарським законодавством України передбачені і інший порядок укладання договорів (ст.ст. 183-187 ГК України). В тому числі укладання господарського договору на підставі рішення суду.

Згідно ст. 187 ГК України день набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Також, відповідно до абз. 3 п. 2 гл. 1 розділу ІІІ Кодексу газорозподільних систем «Для внутрішньобудинкових газових мереж, які є ГРМ, взаємовідносини між їх власником (балансоутримувачем, управителем) і оператором ГРМ здійснюється виключно на умовах договору на експлуатацію складових газорозподільної системи за формою, визначеною у додатку 3 до цього Кодексу.

Отже, укладення між позивачем та відповідачем договору на експлуатацію складових газорозподільної системи є обов`язковим для сторін.

Таким чином, спірний договір був укладений в порядку ст.187 Господарського кодексу України та набрав чинності з 21.05.2018, тобто, з дня прийняття постанови Харківського апеляційного господарського суду у справі №№917/865/17.

Договір не є припиненим (як помилково вважає відповідач) з наступних підстав.

Судова колегія враховує, що ч.1 розділу VI спірного договору передбачає, що він набрав чинності з дня підписання сторонами та діє до 31.12.2017. Якщо протягом одного місяця до закінчення строку дії цього договору жодна зі сторін не заявляє про припинення його дії, цей договір вважається укладеним на такий самий новий строк та на тих самих умовах.

Отже, на час набрання чинності договором за рішенням суду, час, вказаний у ч.1 розділу VI спірного договору вже сплинув і тому вказана дата не може бути базою для обрахування строку, вказаного в ч.2 п.1 розділу VI цього договору.

Крім того, відсутня і обставина, вказана в цій нормі договору щодо підписання договору сторонами.

Отже, обставини укладення і набрання чинності договором є іншими, ніж визначено в договорі, у зв`язку з чим застосування абз.2 ч.1 розділу VI договору є безпідставним.

Як встановлено судом, Лубенське комунальне житлово-експлуатаційне управління звернулося до господарського суду з позовною заявою про визнання припиненим з 31.12.2017 договору на експлуатацію складових газорозподільної системи у справі № 917/879/18. Викладені в позовній заяві вимоги позивач обґрунтовував тим, що продовження укладеного між сторонами за рішенням суду договору на експлуатацію складових газорозподільної системи на новий строк в порядку, визначеному останнім, не могло бути здійснене, оскільки відповідні умови договору не набрали чинності на момент закінчення строку дії договору. Позовні вимоги також обґрунтовані тим, що 25.05.2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою № 01-02/363 від 25.05.2018 про припинення вищезазначеного договору на експлуатацію складових газорозподільної системи.

Тобто наведені апелянтом доводи щодо припинення договору з 31.12.2017 в справі № 917/910/18 були предметом розгляду в справі № 917/879/18.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 18.10.2018 у справі № 917/879/18, яке набрало законної сили, в задоволенні позовних вимог Лубенського комунального житлово-експлуатаційного управління відмовлено.

Інших доказів, які б свідчили про припинення дії договору відповідач суду не надав.

Що стосується аргументів відповідача про те, що він не є власником складових газорозподільної системи та його посилання на п. 5 роз. І договору, відповідно до якого надання послуг (робіт) здійснюється за умови наявності у замовника документів, що підтверджують право власності на об`єкт, колегія суддів зазначає наступне.

На виконання вимог Закону України «Про ринок природного газу» від 09.04.2015 № 329-VІІ Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, прийнята постанова від 30.09.2015 № 2494, якою затверджений Кодекс газорозподільних систем. Даний Кодекс ГРМ визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем, яким є ПАТ «Лубнигаз», із суб`єктами ринку природного газу, а також визначає правові технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем.

Положенням абз. 4 п. 1 гл. 5 розд. ІІІ Кодексу ГРМ передбачено, що власники (балансоутримувачі, управителі, інші особи), на балансі чи в управлінні яких знаходяться багатоквартирні будинки чи гуртожитки (незалежно від того, є вони споживачами природного газу чи ні), укладають з оператором газорозподільної системи, до об`єктів газорозподільної системи якого підключені зазначені будинки/гуртожитки, акт розмежування балансової незалежності та експлуатаційної відповідальності сторін відносно їх внутрішньобудинкових систем газопостачання.

Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житло-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Таким чином, системний аналіз положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Кодексу ГРМ вказує на те, що послуги з обслуговування внутрішньобудинкових газорозподільних систем мають здійснюватися виключно на основі укладених договорів між оператором ГРМ та, у даному випадку балансоутримувачем, що спростовує твердження відповідача про те, що послуги за договором повинні надаватися тільки на об`єктах, які належать ЛКЖЕУ на праві власності.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що акти приймання виконаних робіт складені після припинення дії договору та містять грубі порушення його умов, оскільки виконання робіт за вказаними відповідачем адресами взагалі не передбачено договором, колегія суддів зазначає наступне.

Як з`ясовано вище, договір не є припиненим.

Крім того, з матеріалів справи слідує, що позивач згідно договору виконав роботи у червні 2018 року на загальну суму 24 906,25 грн. по 11 об`єктах (т. 1, а.с. 33-43).

Проте, судом апеляційної інстанції встановлено, що перелік будинків, на яких здійснює експлуатацію ПАТ «Лубнигаз» закріплений у додатку № 1 до договору на експлуатацію складових газорозподільної системи «Інформація про об`єкти газопостачання, надані ЛК ЖЕУ (замовником) для експлуатації ПАТ «Лубнигаз» (виконавцю). До цього переліку не входять будинки за адресами: м. Лубни, вул. Монастрська, 2А; м. Лубни, вул. Київська, 9; м. Лубни, вул. Київська, 15; м. Лубни, вул. Київська, 12; м. Лубни, вул. Київська, 15А,; м. Лубни, просп. Володимирський, 218; м АДРЕСА_1 Лубни, просп. Володимирський, 218А (що підтверджується постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21.05.2018 у справі №917/865/17)

Тобто виконання робіт за вищезазначеними адресами не передбачено договором, а тому акти приймання виконаних робіт за червень 2018 року по зазначених об`єктах на загальну суму 9 220,19 грн. пред`явлені позивачем відповідачу безпідставно. Даний факт не заперечується позивачем під час розгляду справи.

Що стосується решти актів приймання виконаних робіт за червень 2018 року на загальну суму 15 686,06 грн., то судом апеляційної інстанції досліджено, що перелік об`єктив газопостачання відповідає додатку № 1 до договору, акти приймання виконаних робіт за червень 2018 року складені у відповідності з умовами договору, містять необхідну технічну інформацію та направлені відповідачу своєчасно. Позивачем до матеріалів справи надані також відповідні рахунки.

Пункт 2 розділу ІІ договору визначено, що замовник сплачує виконавцю вартість послуг (робіт) з експлуатації об`єкта замовника, зазначену в пункті 1 цього розділу, на поточний рахунок виконавця з урахуванням податку на додану вартість на підставі рахунка виконавця, але не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем, в якому надавались послуги (роботи).

Фактичні обсяги наданих послуг (робіт) оформлюються актом наданих послуг (робіт), який складається та подається виконавцем на розгляд замовника у двох примірниках. Замовник зобов`язується протягом 10 днів від дати передачі актів наданих послуг (робіт) підписати їх та повернути один примірник кожного акта виконавцю або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання такого акта. У випадку неповернення замовником акта наданих послуг (робіт) та ненадання обґрунтованих заперечень щодо нього у визначений строк цей акт вважається погодженим замовником в редакції виконавця (п. 4 розділу ІІ договору).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Таким чином, оскільки виконання позивачем робіт на суму 15 686,06 грн. за договором підтверджується матеріалами справи, відповідачем належними доказами не спростовано, відповідач не надав позивачу обґрунтованих заперечень щодо актів у визначений договором строк, тому суд вважає відмову відповідача від підписання актів необґрунтованою, в зв`язку з чим, акти приймання виконаних робіт за червень 2018 року на загальну суму 15 686,06 грн. вважаються погодженими замовником в редакції виконавця відповідно до п. 4 розділу ІІ Договору.

Посилання відповідача на те, що акти, згідно яких позивач стягує заборгованість, складені з грубими порушеннями та на те, що факт надання послуг позивачем не доведений, судом до уваги не приймається, оскільки вказані зауваження позивач повинен був направити відповідачу у встановлений п. 4 розділу II Договору строк.

З огляду на викладене позовні вимоги про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 15 686,06 грн. є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

З огляду на ч.6 ст.232 Господарського кодексу, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

За результатами проведеного перерахунку, враховуючи вищезазначені вимоги закону, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача 194,68 грн. пені та 16,76 грн. 3% річних.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення господарського суду Полтавської області від 18.12.2018 року у справі № 917/910/18 підлягає скасуванню в частині стягнення з відповідача 113 536,83 грн. основного боргу, 8 825,80 грн. пені, 738,20 грн. 3% річних.

Резолютивна частина постанови викладається з урахуванням ухвали Східного апеляційного господарського суду у цій справі від 16.05.2019 про виправлення арифметичної помилки.

Керуючись ч.2 ст.46, ст.ст. 118, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Лубенського комунального житлово-експлуатаційного управління, м.Лубни, Полтавська область, задовольнити частково.

Рішення господарського суду Полтавської області від 18.12.2018 року у справі №917/910/18 скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення 113 536,83 грн. основного боргу, 8 825,80 грн. пені, 738,20 грн. 3% річних.

В зв`язку з чим викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

«Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Лубенського комунального житлово-експлуатаційного управління (вул.Метереологічна, 22,м. Лубни, Лубенський район, Полтавська область,37500, ) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" (вул.Л.Толстого, 87 ,м. Лубни, Лубенський район, Полтавська область,37500, ) 15 686,06 грн. основного боргу, 194,68 грн. пені, 16,76 грн. 3% річних».

Заяву позивача від 13.12.2018 № 11696 про збільшення позовних вимог залишити без розгляду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити».

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в порядку ст.ст. 287- 289 Господарського процесуального кодекс України.

Повний текст постанови складено та підписано 21.05.2019 року.

Головуючий суддя О.Є. Медуниця

Суддя С.В. Барбашова

Суддя Д.О. Попков