ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/617/19
Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розгянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м. Київ, до комунального підприємства Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі", м. Балаклія, про стягнення 308 551,10 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, комунального підприємства Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі", про стягнення 252 911,47 грн. інфляційних втрат та 55 639,63 грн. 3% річних. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати.

11 березня 2019 року, ухвалою господарського суду Харківської області, позовну заяву залишено без руху. Ухвалою господарського суду Харківської області від 22 березня 2019 року вказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 922/617/19, розгляд справи призначено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. 23 квітня 2019 року, ухвалою суду, відмовлено в задоволені клопотання відповідача про продовження строку на подання до суду відзиву на позовну заяву; продовжено відповідачу за ініціативою суду процесуальний строк на подання до суду відзиву на позовну заяву до 23 квітня 2019 року, долучено відзив на позовну заяву (вх. № 9913 від 22 квітня 2019 року) до матеріалів справи. Ухвалою суду від 06 травня 2019 року, прийнято до розгляду відповідь на відзив (вх. № 10540 від 26 квітня 2019 року) та долучено її до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

02 жовтня 2003 року між дочірнім підприємством "Газ-тепло" та Балаклійським підприємством теплових мереж був укладений договір комісії № 12/03-46. 18 квітня 2007 року, рішенням господарського суду Харківської області № 53/07-07, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 20 червня 2007 року, стягнуто з Балаклійського підприємства теплових мереж на користь Дочірнього підприємства "Газ-тепло" НАК "Нафтогаз України" 618 218, 16 грн. основного боргу, 6182,19 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу. 03 травня 2007 року на примусове виконання вище вказаного рішення судом було видано відповідний наказ. 04 жовтня 2010 року, ухвалою господарського суду Харківської області, замінено стягувача у справі № 53/07-07 з Дочірнього підприємства "Газ-тепло" НАК "Нафтогаз України" (код 32587579) на його правонаступника Дочірню компанію "Газ України" НАК "Нафтогаз України" (код 31301827). 28 листопада 2016 року, ухвалою господарського суду Харківської області, яка залишена без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21 грудня 2016 року та постановою Вищого господарського суду України від 21 березня 2017 року, здійснено заміну боржника у виконавчому провадженні з Балаклійського підприємства теплових мереж () на його правонаступника комунальне підприємство Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі" (); ухвалено виконання наказу господарського суду Харківської області від 03 травня 2007 року у справі № 53/07-07 здійснювати з урахуванням даної ухвали.

Як вказує позивач у позовній заяві, станом на дату подання цього позову рішення господарського суду Харківської області від 18 квітня 2007 року у справі № 53/07-07 про стягнення, зокрема, 618 218,16 грн. основної заборгованості не виконано, заборгованість не погашено, що й стало звернення позивача з даним позовом до суду про стягнення з відповідача, як правонаступника Балаклійського підприємства теплових мереж, 252 911,47 грн. інфляційних втрат та 55 639,63 грн. 3% річних.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ця норма кореспондується з приписами частини 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Частиною 1 статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як встановлено судом, Балаклійським підприємством теплових мереж, правонаступником якого є комунальне підприємство Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі (відповідач у справі), допущено порушення своєчасного виконання грошових зобов`язань за договором комісії № 12/03-46 від 02 жовтня 2003 року. Даний факт встановлено рішенням господарського суду Харківської області № 53/07-07 від 18 квітня 2007 року, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 20 червня 2007 року.

Приписами ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з приписами частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Інфляційне нарахування на суму боргу та трьох процентів річних є наслідком прострочення боржником грошового зобов`язання і способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. А тому наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін вказаного договору та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, за наступний період.

З огляду на наведене вбачається, що чинне законодавство України не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження щодо його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, наявні правові підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 625 ЦК України.

Дана правова позиція повністю узгоджується з позицією Верховного Суду викладеною у постанові № 914/1033/17 від 10 квітня 2018 року.

Як свідчать матеріали справи, період нарахування позивачем заявлених до стягнення сум інфляційних втрат (за період з 01 березня 2016 року по 31 січня 2019 року) та 3% річних (за період з 02 березня 2016 року по 01 березня 2019 року) за розрахунком визначено вірно, згідно діючого законодавства, однак при перевірці розрахунку розміру 3% річних за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт" Закон 9.1.3", судом встановлено, що загальний розмір 3% річних становить 55 597,29 грн. За таких обставин, позов в частині стягнення на користь позивача з відповідача 3% річних у розмірі 55 597,29 грн. та інфляційних втрат у розмірі 252 911,47 грн. є обґрунтованим, правомірним. Частина позовних вимог про стягнення з відповідача 42,34 грн. 3% річних є необґрунтованою та безпідставно заявленою.

Твердження відповідача про те, що позивачем не надано докладного розрахунку та безпідставно завищено розмір інфляційних втрат є необґрунтованим та безпідставним, з огляду на те, що по-перше, позивачем у позовній заяві чітко визначено період, за яким проведено нарахування інфляційних втрат; по-друге, судом, здійснено перевірку розрахунку інфляційних втрат за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт" Закон 9.1.3" та встановлено, що сума інфляційних втрат, яка заявлена позивачем до стягнення за період з 01 березня 2016 року по 31 січня 2019 року, є обґрунтованою та правомірною.

Розглянувши клопотання відповідача, зазначене у відзиві на позовну заяву (вх. № 9913 від 22 квітня 2019 року) про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Приписами ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановлених статтями 253-255 цього Кодексу. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ч. 1 ст. 253 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 255 ЦК України письмові заяви та повідомлення, здані до установ зв`язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно. Приписами ч. 7 ст. 116 ГПК України встановлено, що строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані відповідними засобами зв`язку.

З довідки Укрпошта Стандарт, яка міститься на конверті, в якому позивачем було направлено позовну заяву № 31/04-486 від 28 лютого 2019 року, дата оформлення замовлення - 01 березня 2019 року. Тобто, позивачем подано вказану позовну заяву до суду 01 березня 2019 року.

Як зазначалося вище в даному рішенні позивач звернувся до відповідача з вимогами про стягнення інфляційних втрат за період з 01 березня 2016 року по 31 січня 2019 року та 3% річних за період з 02 березня 2016 року до 01 березня 2019 року, і відповідно трирічний строк позовної давності спливає 02 березня 2019 року, для вимог про стягнення інфляційних втрат та 03 березня 2019 року - для вимоги про стягнення 3% річних.

Водночас, відповідно до ч. 5 ст. 254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день. 02 та 03 березня 2019 року є вихідними днями, і відповідно, останнім днем пред`явлення даного позову в межах трирічного строку позовної давності є 04 березня 2019 року (тобто, перший робочий день).

З огляду на наведене вбачається, що позивач звернувся до відповідача з вимогами про стягнення інфляційних втрат за період з 01 березня 2016 року по 31 січня 2019 року та 3% річних за період з 02 березня 2016 року до 01 березня 2019 року в межах встановлених строків позовної давності, а саме в межах трирічного строку, що є підставою для відмови в задоволені клопотання відповідача про застосування строків позовної давності.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у розмірі 4 627,63 грн. покладається на відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1-5, 8, 10-12, 20, 41-46, 73-80, 86, 91, 123, п. 2 ч. 1 ст. 129, ст.ст. 232, 233, 236-241, 247, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з комунального підприємства Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі" (64200, Харківська обл., м. Балаклія, вул. Алієва, буд. 72, ) на користь дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, ) 252 911,47 грн. інфляційних втрат, 55 597,29 грн. 3% річних та 4 627,63 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного господарського суду, у межах апеляційного округу, протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до ст.ст. 256, 257 ГПК України та з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Повне рішення складено "17" травня 2019 р.

Суддя Н.В. Калініченко