ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2019 р. Справа№ 911/561/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Руденко М.А.

при секретарі судового засідання Мовчан А.Б.,

за участю представників:

від позивача - Жигун О. В ., адвокат, довіреність № 05/2019 від 15.02.19;

від відповідача - представник не прибув,

від третьої особи - Ключинський К.Л.,

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Українська Інноваційна Компанія" на ухвалу Господарського суду Київської області від 25.03.2019 про повернення позовної заяви у справі №911/561/19 (суддя Рябцева О.О.) за позовом публічного акціонерного товариства "Українська Інноваційна Компанія" до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Укрінбанк", про звернення стягнення на предмет іпотеки.

ВСТАНОВИВ наступне.

Публічне акціонерне товариство "Українська Інноваційна Компанія" звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 05.03.2019 р. позовну заяву публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" залишено без руху на підставі ст.ст. 162, 164, 174 Господарського процесуального кодексу України та надано позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків, а саме надання до суду: доказів сплати судового збору у встановленому законом розмірі, пояснень чи доповнень до позовної заяви з зазначенням номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти, та електронної адреси позивача (за наявності), та відомих позивачу номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти відповідача та доказів направлення відповідачу копії позовної заяви з доданими до неї документами протягом 10 днів з дня отримання ним вказаної ухвали.

При цьому, судом першої інстанції в ухвалі про залишення без руху зазначено, зокрема, про те, що позивачем заявлено 1 вимогу майнового характеру (про звернення стягнення на предмет іпотеки) та 2 вимоги немайнового характеру (визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації на прилюдних торгах та встановлення початкової ціни предмету іпотеки для його реалізації), які, на думку суду повинні оплачуватися окремим судовим збором.

Враховуючи те, що позивачем сплачено судовий збір лише за вимогу майнового характеру, то за висновком суду, йому необхідно доплатити (1 921 грн. х 2 = 3 842 грн.) 3842 грн. судового збору за дві вимоги немайнового характеру.

До Господарського суду Київської області від позивача надійшла заява про усунення недоліків у справі № 911/561/19, в якій позивач надав пояснення щодо номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти, та електронної адреси позивача та відомих позивачу номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти відповідача, а також додав докази направлення відповідачу копії позовної заяви з доданими до неї документами.

Також, у вказаній заяві позивач вказав, що визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації на прилюдних торгах та встановлення початкової ціни предмету іпотеки для його реалізації не є окремими вимогами, а тому не повинні оплачуватися судовим збором.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.03.2019 у справі №911/561/19 позовну заяву та додані до неї матеріали повернуто публічному акціонерному товариству "Українська Інноваційна Компанія" на підставі ч. 4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

При прийнятті вказаної ухвали місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем не усунуто недоліків позовної заяви в частині надання доказів оплати судового збору за 1 вимогу немайнового характеру про визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації предмету іпотеки на прилюдних торгах та встановлення початкової ціни предмету іпотеки для його подальшої реалізації на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

При цьому, судом першої інстанції було зазначено, що посилання позивача на те, що вимога про визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації на прилюдних торгах не є окремою позовною вимогою, є помилковим, оскільки Законом України "Про іпотеку" встановлено декілька способів звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема: передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки (ст. 37 Закону України "Про іпотеку"), продаж предмета іпотеки та укладення договору купівлі-продажу іпотекодержателем від свого імені (ст. 38 Закону України "Про іпотеку"), реалізація предмету іпотеки на прилюдних торгах (ст. 39 Закону України "Про іпотеку").

Спосіб звернення стягнення визначає та обґрунтовує позивач у позовній заяві. Отже, за висновком місцевого господарського суду, вимога встановити певний спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, в даному випадку шляхом реалізації на прилюдних торгах, є окремою вимогою немайнового характеру, а не проханням у складі майнової вимоги, як вказує позивач.

Водночас, місцевим господарським судом було вказано, що відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України "Про іпотеку" у разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

З огляду на викладене, суд першої інстанції погодився з тим, що встановлення способу визначення ціни, який просить позивач, не є окремою вимогою у випадку заявлення вимоги про визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації предмету іпотеки на прилюдних торгах, а є складовою зазначеної вимоги.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, а справу передати на розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації на прилюдних торгах та встановлення початкової ціни предмету іпотеки для його реалізації не є окремими вимогами, а тому не повинні оплачуватися судовим збором.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2019 залучено до участі у даній справі №911/561/19 як третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Укрінбанк".

Вказаною третьою особою було подано до суду клопотання про зупинення провадження у даній справі до прийняття Верховним Судом рішення по суті касаційних скарг у справах №826/14033/17 та №826/5325/16.

Зазначене клопотання мотивоване тим, що у провадженні Верховного Суду перебувають вказані справи, які стосуються оскарження процедури введення в ПАТ "Укрінбанк" тимчасової адміністрації (справа №826/14033/17), а також оскарження постанови Правління Національного банку України від 22.03.2016 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Укрінбанк" і рішення №385 Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Укрінбанк" та делегування повноважень ліквідатора банку" (справа №826/5325/16).

Так, заявник клопотання вказує на те, що відновлення юридичного статусу ПАТ "Укрінбанк" та набуття ним прав та обов`язків, як суб`єкта цивільних, господарських, трудових та інших правовідносин, у тому числі можливість виступати стороною у справах, можливо лише після прийняття остаточного рішення у вказаних справах.

Розглянувши подане клопотання колегія суддів дійшла висновку про відмову у його задоволенні, враховуючи те, що апеляційним судом наразі здійснюється перегляд ухвали суду першої інстанції про повернення позовної заяви, а не розгляд справи по суті, отже відповідно на даному етапі судового провадження жодної об`єктивної неможливості розгляду апеляційної скарги до вирішення інших справ №826/14033/17 та №826/5325/16 не має.

Так, розгляд вказаних справ жодним чином не впливає на подання та оцінку доказів у даній справі, оскільки для перегляду в апеляційному порядку оскаржуваної ухвали суду першої інстанції та встановлення наявності чи відсутності підстав для повернення позову, обставини встановлені у вказаних справах не можуть мати значення.

З огляду на передчасність вказаного клопотання, колегією суддів відмовляється у його задоволенні.

Представник апелянта - позивача у справі в судовому засіданні 20.05.2019 надав пояснення, якими підтримав апеляційну скаргу.

Представник третьої особи залишив вирішення апеляційної скарги на розсуд суду.

Відповідач правом на участь представника в судовому засіданні не скористався, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений; ухвала суду була надіслана за адресою реєстрації вказаної особи.

Згідно п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв`язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Згідно витягу з офіційного сайту публічного акціонерного товариства "Укрпошта" (який отримано судом станом на дату проведення даного судового засідання) об`єктом поштового зв`язку 25.04.2019 адресату повідомлено повторно про надходження на його адресу поштового відправлення за номером 048.

Отже, станом на дату даного засідання відповідачем ухвалу суду в органі поштового зв`язку отримано не було, хоча його повторно повідомлено про надходження поштового відправлення.

Враховуючи те, що неявка представника відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, вона розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду - скасуванню, з наступних підстав.

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви, позивач просив суд: 1) у рахунок погашення заборгованості ТОВ "Укр Поліскорм" перед ПАТ "Українська Інноваційна Компанія" за кредитним договором № 4706 про надання не відновлювальної кредитної лінії від 16.09.10 р. у розмірі 2000000,00 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку, площею 9,5838 га, кадастровий номер :03:001:0051 , що знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н., с . Софіївська Борщагівка , та на все, що на ній збудовано; 2) визначити спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації предмету іпотеки на прилюдних торгах; 3) встановити початкову ціну предмету іпотеки для його подальшої реалізації на рівні не нижчому за звичайні ціни на вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Судом першої інстанції в ухвалі про залишення позовної заяви без руху було вказано, що визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації на прилюдних торгах та встановлення початкової ціни предмету іпотеки для його реалізації, є окремими вимогами немайнового характеру та відповідно повинні оплачуватися окремим судовим збором.

В свою чергу, в ухвалі про повернення позовної заяви місцевий господарський суд погодився з тим, що встановлення способу визначення ціни, який просить позивач, не є окремою вимогою у випадку заявлення вимоги про визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації предмету іпотеки на прилюдних торгах, а є складовою зазначеної вимоги.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації предмету іпотеки на прилюдних торгах та встановлення початкової ціни предмету іпотеки для його подальшої реалізації на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій є однією вимогою немайнового характеру, яка повинна оплачуватися окремим судовим збором.

Колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції помилковими, з огляду на наступне.

Положеннями статті 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються:

загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки;

опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя;

заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності);

спосіб реалізації предмета іпотеки;

пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки;

початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації, за умови подання будь-якою із сторін клопотання про необхідність визначення такої ціни (крім реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах).

У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Позивачем з метою узгодження своєї вимоги про звернення стягнення з положеннями вказаної статті в прохальній частині позовної заяви визначено, зокрема, спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки та вказано щодо встановлення початкової ціни предмету іпотеки для його подальшої реалізації.

З аналізу наведеної статті слідує, що визначення способу реалізації предмета іпотеки та встановлення початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації є складовими частинами однієї вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, які повинні бути зазначені судом у випадку задоволення позову про звернення стягнення.

Так, за своєю сутті вони взагалі не є позовними вимогами, оскільки окремо від вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки заявлятися та розглядатися не можуть.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає необґрунтованим висновок місцевого господарського суду про те, що встановлення способу реалізації предмета іпотеки та початкової ціни предмету іпотеки є окремою вимогою немайнового характеру, яка, в свою чергу повинна оплачуватися судовим збором.

Отже, місцевий господарський суд дійшов необґрунтованого висновку про наявність процесуальних підстав для повернення позовної заяви.

З урахуванням викладеного, оскаржувана ухвала не може бути визнана законною та обґрунтованою, оскільки застосування в даному випадку місцевим господарським судом частини 4 статті 174 Господарського процесуального кодексу України є неправомірним.

За наведених обставин, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.

Згідно ч. 3 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Отже, справа підлягає передачі на розгляд до суду першої інстанції.

Підпунктом в) п. 4 ч.1 ст. 282 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 4.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду, зокрема, про повернення позовної заяви з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами Господарського процесуального кодексу України.

Отже, під час розподілу судових витрат після розгляду даної справи по суті суд першої інстанції повинен вирішити питання щодо розподілу судового збору, сплаченого скаржником за подання апеляційної скарги, з урахуванням вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Українська Інноваційна Компанія" на ухвалу Господарського суду Київської області від 25.03.2019 про повернення позовної заяви у справі №911/561/19 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 25.03.2019 про повернення позовної заяви у справі №911/561/19 скасувати.

3. Справу №911/561/19 передати на розгляд до Господарського суду Київської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 24.05.2019 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

М.А. Руденко