ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08.05.2019 Справа № 920/1214/17
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Джепи Ю.А., при секретарі судового засідання Олтушевській І.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/1214/17 в порядку загального позовного провадження

за позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» в особі філії «Центр метрології та газорозподільних систем» Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ,

до відповідача: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Сумигаз», м. Суми

про стягнення 248 826 грн 43 коп

представники сторін:

від позивача не з`явився;

відповідача Сіденко Л.В. (за довіреністю від 27.12.2018 № 007.2Др-130-1218),

Суть спору: рішенням Господарського суду Сумської області (суддя Спиридонова Н.О.) від 05.04.2018 у справі № 920/1214/17 позов задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» заборгованість по сплаті орендної плати в сумі 153366 грн 95 коп, пеню в сумі 62 933 грн 82 коп, 3 % річних в сумі 5912 грн 57 коп та інфляційні втрати в сумі 26613 грн 09 коп, а також стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» на користь Філії «Центр метрології та газорозподільних систем» Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» витрати по сплаті судового збору в сумі 3732 грн 40 коп.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 22.08.2018 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Сумської області від 05.04.2018 в даній справі залишено без змін.

На виконання рішення Господарського суду Сумської області від 05.04.2018 та постанови Харківського апеляційного господарського суду від 22.08.2018 Господарським судом Сумської області видано накази від 06.09.2018 про примусове виконання судового рішення (суддя Котельницька В.Л.).

Постановою Верховного Суду від 06.12.2018 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» на рішення Господарського суду Сумської області від 05.04.2018 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 22.08.2018 задоволено, рішення Господарського суду Сумської області від 05.04.2018 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 22.08.2018 скасовано, справу № 920/1214/17 передано на новий розгляд до Господарського суду Сумської області.

Відповідно до п. 1 ст. 316 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Так, у постанові Верховного Суду від 06.12.2018 в даній справі, зокрема, зазначено, що судами попередніх інстанцій не досліджено та не надано належної оцінки доводам скаржника стосовно автоматичного припинення дії договору ще з 09.07.2014 саме в зв`язку з закінченням строку його дії, і до того моменту, як відповідачем приймалися послуги з оренди за період з грудня 2014 року по березень 2015 року. Суди не вказали, з яких підстав та доказів вони дійшли висновків про продовження дій договору саме на 2016-2017 роки, не надано належної оцінки доводам відповідача, що він вчинив всі можливі дії щодо повернення орендованого майна та, крім того, щодо неможливості фізичного повернення орендованого майна в зв`язку з єдністю і неподільністю газотранспортної системи.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.01.2019 головуючим суддею (суддею-доповідачем) призначено суддю Джепу Ю.А.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 14.01.2019 призначено підготовче засідання з повідомленням сторін, запропоновано їм надати відзив та відповідь на відзив й відповідні докази з врахуванням вказівок, що містяться у постанові Верховного Суду від 06.12.2018, якою справу повернуто до суду першої інстанції для нового розгляду.

05.02.2019 до суду надійшов відзив на позовну заяву Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» від 01.02.2019 № 40007-СК-1214-0219, відповідно до якого відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що з 09.07.2014 договір оренди газопроводів та споруд № 14/1166/04 від 01.09.2004 припинив свою дію у зв`язку із закінченням строку його дії. Після набуття чинності 12.04.2013 постановами НКРЕ № 226-228 від 07.03.2013 ПАТ «Сумигаз» намагалось привести відповідні договірні відносини у відповідність до вимог чинного законодавства та затверджених типових договорів, про що свідчить листування між сторонами. За період з квітня 2015 по червень 2017 року жодні акти наданих послуг сторонами не підписані. Також зазначає, що відповідачем вчинено всі можливі дії щодо повернення з оренди майна та обґрунтованого неможливість його фізичного повернення у зв`язку з єдністю та неподільністю газотранспортної системи.

05.03.2019 до суду електронною поштою надійшла відповідь на відзив Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» від 04.03.2019 № 50/05-179, в якій позивач просить задовольнити позовні вимоги, посилаючись на наявність між сторонами договірних зобов`язань у період, за який нараховані орендна плата та пеня на підставі договору оренди газопроводів та споруд № 14/1166/04 від 01.09.2004, а також 3% річні й інфляційні втрати, що підтверджується фактом використання відповідачем об`єктів оренди, фактом звернення позивача до суду із заявою про внесення змін у відповідний договір оренди, за результатами розгляду якої постановлені судові рішення в справі № 910/9245/15, підписанням відповідачем актів надання послуг за спірним договором після 09.07.2014. Також вказує на відсутність в матеріалах перевірки, наданих в якості доказів відповідачем, посилання на відсутність договірних відносин, а встановлення лише порушення ліцензійних умов останнім.

25.03.2019 супровідним листом № 40007.2-Ск-2799-0319 Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» надало до суду заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву від 22.03.2019 № 40007.7-Сл-1214-0319, зазначивши, що з 2014 року відсутні договірні відносини, тому, відповідно, відсутнє грошове зобов`язання відповідача щодо оплати орендної плати, прострочення грошового зобов`язання, не підтверджено факт користування майном, а тому є неможливим застосування до спірних правовідносин наслідків, передбачених ст.ст. 549, 625 Цивільного кодексу України та 216 Господарського кодексу України.

02.04.2019 до суду електронною поштою надійшли пояснення від 02.04.2019 № 50/05-263 Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», в яких представник позивача зазначила, що не потребує доказування той факт, що договір від 01.09.2004 № 14/1166/04 є діючим, оскільки це підтверджується висновками, викладеними у судових рішеннях в справі № 910/9245/15.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 03.04.2019 закрито підготовче провадження в даній справі та призначено розгляд справи по суті, ухвалено засідання проводити в режимі відеоконференції.

В судове засідання 08.05.2019 представник відповідача не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні 08.05.2019 проти задоволення позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив.

Враховуючи дотримання законодавчо визначеного строку розгляду господарської справи, оцінивши та дослідивши матеріали справи, докази, надані сторонами на підтвердження своїх позицій по суті спору, заслухавши пояснення представника відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4.1 рішення правління Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" від 23.09.2016, протокол № 170, питання 4, для забезпечення ведення претензійно-позовної роботи за окремими договорами, укладеними Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", за якими відповідальним підрозділом є Філія "Центр метрології та газорозподільних систем" Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" покладено на Філію "Центр метрології та газорозподільних систем" Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" функції щодо самостійного ведення претензійно-позовної роботи за договорами, укладеними Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за напрямами діяльності Філії "Центр метрології та газорозподільних систем" Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" відповідно до Положення про Філію "Центр метрології та газорозподільних систем" Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (організація метрологічного забезпечення діяльності підприємств Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та інших юридичних осіб, забезпечення належного та ефективного користування майном (об`єктами газорозподільних систем, будівництвом та введенням в експлуатацію комплексу метрологічного центру тощо.

01.09.2004 між Відкритим акціонерним товариством "Сумигаз", найменування відповідно до вимог Закону України "Про акціонерні товариства" змінено на Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Сумигаз" (орендар), та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", найменування якої змінено на Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (орендодавець), укладено договір оренди газопроводів та споруд на них № 14/1166/04 (далі - Договір), за умовами якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове користування окреме індивідуально визначене майно, перелік якого наведений у додатку до договору.

Майно передано в оренду з метою забезпечення безперебійного та безаварійного постачання природного газу споживачам Білопільського району Сумської області та отримання на цій основі прибутку.

Згідно пункту 2.1 договору, орендар вступає у строкове платне користування майном з дати підписання сторонами договору та акта приймання-передачі майна.

У разі припинення дії договору майно повертається відповідачем позивачу. Відповідач повертає майно позивачу аналогічно порядку, встановленому Договором при передачі майна відповідачу. Майно вважається повернутим позивачу з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі майна. Обов`язок і складання акта приймання-передачі майна покладається на сторону, яка передає майно іншій стороні, що передбачено п. 2.4., п. 2.5. договору.

Відповідно до пункту 3.1 Договору, орендна плата визначається на підставі розрахунку орендної плати та протоколу узгодження орендної плати, які є невід`ємною частиною договору, і становить без ПДВ за перший місяць оренди 955,33 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс за цей же місяць (пункт 3.2 договору).

Пунктом 3.3 Договору визначено, що орендна плата перераховується на поточний рахунок орендодавця щокварталу не пізніше 12 числа місяця, наступного за звітним кварталом.

Згідно пункту 3.7 Договору загальна ціна цього договору складається із сум орендної плати, нарахованої протягом дії Договору.

Договір укладено строком на 360 днів, що діє з 01.09.2004 до 26.08.2005 включно.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення дії цього Договору або його зміну після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, Договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором (пункт 10.5 Договору).

У Додатку до договору наведено перелік окремого індивідуально визначеного майна, що передається в оренду відповідачу, оціночна вартість якого становить 573200,00 грн.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначав про те, що відповідач починаючи з грудня 2014 по червень 2017 несвоєчасно та не в повному обсязі здійснює сплату орендної плати за Договором, у зв`язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем зі сплати орендної плати за вказаний період складає 153 366,95 грн.

Крім того посилався на те, що обов`язок орендаря сплатити орендну плату виникає на підставі Договору, а не на підставі підписання актів про надання послуг, вважає, що факт підписання відповідачем актів надання послуг, зокрема, у 2015 році свідчить про визнання відповідачем договору оренди та наявність законних підстав для стягнення з нього заявлених у позові сум грошових коштів. На його думку, ПАТ "Сумигаз" продовжує користуватись отриманим в оренду об`єктом та не вчинило належних дій, спрямованих на повернення орендованих об`єктів та не реалізувало своє право на звернення до суду.

Враховуючи вище зазначені обставини, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено і сторонами не заперечується, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором оренди.

Частинами 1,6 ст. 283 Господарського кодексу України передбачено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно з ч.1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 762 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.202 Цивільного кодексу України:

"1. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

2. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

3. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила.

Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами."

Тобто, визначальним критерієм для визнання певної дії саме правочином є можливість такої дії призводити до набуття, створювати, змінювати або припиняти цивільні права та обов`язки. Зазначений правовий висновок вміщено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 01.02.2018 по справі № 910/7003/16.

Згідно з положеннями ч.2 ст.291 Господарського кодексу України, ч.2 ст.26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Умовами п. 10.6 Договору передбачено, що чинність цього договору припиняється внаслідок, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Таким чином, саме наведеними нормами Закону та Кодексу, а також положеннями Договору передбачене автоматичне, не обумовленими нічиїми діями та рішеннями, припинення дії договору оренди по закінченню строку його дії, в даному випадку визначеному конкретною календарною датою.

Лист про припинення дії договору носить характер повідомлення про такий факт припинення та про небажання орендаря продовжувати чи переукладати договір оренди.

Разом з тим, в разі саме відсутності факту направлення такого листа-заперечення протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору і саме в силу положень ч.2 ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" такий договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором, з наступного після останнього дня строку дії договору дня.

Таким чином, в даному випадку цивільні права та обов`язки за договором оренди виникають, змінюються та припиняються в силу дій, наведених норм ч.2 ст.291 Господарського кодексу України, ч.2 ст.17, ч.2 ст.26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та п.10.6 Договору, а також, факту настання останнього дня дії договору.

Твердження позивача про недоцільність застосування положень Закону України «Про оренду державного та комунального майна» спростовується ст.1 Закону та пунктом 15 Статуту публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1044 від 14.12.2016, яким визначено, що засновником та єдиним акціонером Компанії є держава, функції з управління корпоративними правами держави у статутному капіталі Компанії здійснює Кабінет Міністрів України.

Як встановлено судом, згідно з п.10.1. Договору, останній укладено строком на 360 днів, що діє з 01.09.2004 до 26.08.2005 включно.

Таким чином, договірні відносини щодо оренди майна на підставі Договору оренди газопроводів та споруд на них № 14/1166/04 від 01.09.2004 існували, з врахуванням автоматичної пролонгації, у чітко визначений період, а саме:

· з 01 вересня 2004 року по 26 серпня 2005 року - 360 днів (термін дії договору оренди відповідно до п. 10.1);

· з 27 серпня 2005 року по 21 серпня 2006 року - автоматична пролонгація на 360 днів;

· з 22 серпня 2006 року по 16 серпня 2007 року - автоматична пролонгація на 360 днів;

· з 17 серпня 2007 року по 10 серпня 2008 року - автоматична пролонгація на 360 днів;

· з 11 серпня 2008 року по 05 серпня 2009 року - автоматична пролонгація на 360 днів;

· з 06 серпня 2009 року по 31 липня 2010 року - автоматична пролонгація на 360 днів;

· з 01 серпня 2010 року по 26 липня 2011 року - автоматична пролонгація на 360 днів;

· з 27 липня 2011 року по 20 липня 2012 року автоматична пролонгація на 360 днів;

· з 21 липня 2012 року по 15 липня 2013 року автоматична пролонгація на 360 днів;

· з 16 липня 2013 року по 09 липня 2014 року автоматична пролонгація на 360 днів.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення дії цього договору або його зміну після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором (пункт 10.5 Договору).

Відповідно до пункту 2 постанов НКРЕ № 226 від 07.03.2013, № 227 від 07.03.2013, № 228 від 07.03.2013 власники складових Єдиної газотранспортної системи України (далі - ЄГТСУ) та газорозподільні (газотранспортні) підприємства зобов`язані в місячний строк привести свої договірні відносини у відповідність до вимог типових договорів, затверджених постановами НКРЕ. Пунктом 4 зазначених постанов НКРЕ визначено, що вони набирають чинності з 01.04.2013, але не раніше дня їх офіційного опублікування. Відповідні постанови НКРЕ набули чинності 12.04.2013.

Намір щодо приведення договірних відносин між сторонами Договору (ПАТ «Нафтогаз України» та ПАТ «Сумигаз») відповідно до вимог чинного законодавства з боку відповідача (орендаря) починаючи з 2013 року, в тому числі намір припинити дію оренди газопроводів та споруд на них № 14/1166/04 від 01.09.2004, підтверджується:

· Листом від 11.12.2013 року за № 30/1772 відповідач направив позивачу проект додаткової угоди про розірвання договору № 14/1166/04-01 від 01.09.2004, у зв`язку зі вступом в дію змін до Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», згідно з якими експлуатація газорозподільних мереж, які є складовими Єдиної газотранспортної системи України (ЄГТСУ) здійснюється виключно газорозподільними підприємствами.

· Листом від 29.05.2014 № 04/315 відповідачем позивачу було направлено для підписання проект договору на експлуатацію складових ЄГТСУ з додатками, з посиланням на відсутність договірних відносин, що регулюють використання газорозподільних мереж, власником яких є ПАТ «НАК «Нафтогаз України».

· Листом від 11.06.2014 позивач у відповідь на лист відповідача зазначив, що між сторонами існують договори оренди, що є діючими, в тому числі договір № 14/1166/04-01 від 01.09.2004 року.

· Листом від 06.06.2014 № 30/787 відповідач направив позивачу проект додаткової угоди про розірвання договору № 14/1166/04-01 від 01.09.2004 року, у зв`язку зі вступом в дію змін до Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», згідно з якими експлуатація газорозподільних мереж, які є складовими Єдиної газотранспортної системи України (ЄГТСУ) здійснюється виключно газорозподільними підприємствами. Відповідач у листі зазначив, що договір припиняє свою дію з 09.07.2014.

· Листом від 25.06.2014 № 04/867 відповідач звернувся до позивача з проханням оформити надані договори на експлуатацію складових ЄГТСУ з додатками та додаткові угоди про розірвання договорів оренди, в тому числі договору № 14/1166/04-01 від 01.09.2004.

· Листом від 24.07.2014 відповідач направив позивачу акти приймання-передачі майна по договору № 14/1166/04-01, вказуючи на те, що листами № 30/787 від 06.06.2014 та №004/867 від 25.06.2014 позивачу були направлені додаткові угоди про їх припинення з 09.07.2014 у зв`язку з закінченням терміну дії цих договорів.

· Листом від 05.08.2014 позивач повідомив відповідача про відсутність наміру розривати договір оренди газопроводів та споруд на них № 14/1166/04-01 від 01.09.2004.

Відповідно до п.10.1. Договору останній мав кожного разу поновлюватися саме на 360 днів.

Таким чином, з 09.07.2014 Договір автоматично припинив свою дію у зв`язку із закінченням строку його дії.

Згідно пункту 3.7 Договору загальна ціна цього договору складається із сум орендної плати, нарахованої протягом дії Договору.

Відповідно до положень п. 3.5. Договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і повинна бути сплачена Орендодавцю з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Пунктом 9.3 Договору передбачено, що у випадку несвоєчасного повернення Майна, Орендар зобов`язаний сплатити Орендодавцю орендну плату за весь період, коли Майно фактично перебувало у Орендаря, а також сплатити пеню в розмірі 0,1 % від вартості Майна за кожен день прострочення.

Позивачем при зверненні до суду нараховані на підставі Договору орендна плата, починаючи з грудня 2014 року по червень 2017 на суму 153 366 грн 95 коп, а також пеня в сумі 62 933 грн 82 коп, 3 % річних в сумі 5912 грн 57 коп та інфляційні втрати в сумі 26613 грн 09 коп на дану заборгованість з орендної плати.

Згідно з п. 2.4., п. 2.5. Договору, у разі припинення дії договору майно повертається відповідачем позивачу. Відповідач повертає майно позивачу аналогічно порядку, встановленому Договором при передачі майна відповідачу. Майно вважається повернутим позивачу з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі майна. Обов`язок зі складання акта приймання-передачі майна покладається на сторону, яка передає майно іншій стороні.

Як встановлено судом, листом від 24.07.2014 відповідач направив позивачу акт приймання-передачі майна по договору № 14/1166/04, вказуючи на те, що листами № 30/787 від 06.06.2014 та № 004/867 від 25.06.2014 позивачу були направлені додаткові угоди про припинення договорів оренди газопроводів споруд з 09.07.2014 у зв`язку з закінченням терміну дії цих договорів. Також, у листі зазначено, що з метою недопущення порушення прав НАК «Нафтогаз України», як власника складових єдиної газотранспортної системи України, визначених предметом договорів оренди № 14/1166/04 від 01.09.2004 та 14/1166/04-01 від 01.09.2004, ПАТ «Сумигаз» направлено по два оригінальних примірника актів приймання-передачі майна до кожного з договорів оренди для вивчення, підписання, скріплення печаткою та повернення по одному примірнику актів до кожного з договорів оренди на адресу ПАТ «Сумигаз». У випадку необхідності оформлення актів приймання-передачі майна на місці їх фактичного розташування, ПАТ «Сумигаз» просило повідомити письмово про місце, день, час, анкетні дані представника для сприяння йому в роботі щодо підписання актів.

Таким чином, відповідач, на думку суду, вчинив всі можливі дії щодо повернення орендованого майна. Також судом враховано неможливість фізичного повернення орендованого майна в зв`язку з єдністю і неподільністю газотранспортної системи. Тому направлення відповідачем на адресу позивача актів приймання-передачі майна за Договором є фактичним поверненням майна з оренди у зв`язку із закінченням строку дії Договору.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним новими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до вимог ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, зокрема встановлення сплати пені як виду неустойки, вчиняється у письмовій формі, тобто стягується за умови наявності договору сторін.

Враховуючи викладене, необґрунтованим є нарахування позивачем орендної плати, починаючи з грудня 2014 року по червень 2017, саме на підставі договору оренди газопроводів та споруд на них № 14/1166/04 від 01.09.2004, строк дії якого закінчився 09.07.2014, й відповідно, пені, 3 % річних та інфляційних втрат як похідних вимог від суми основного грошового зобов`язання.

Наявність підписаних обома сторонами після 09.07.2014, актів надання послуг до договору оренди газопроводів та споруд до нього від 30.11.2014, від 31.12.2014, від 31.01.2015, від 28.02.2015, та звернення до суду позивача з позовом про зміну Договору в 2015 році (постанова Київського апеляційного господарського суду від 20.06.2017 та постанова Касаційного господарського суду Верховного суду від 28.03.2018 в справі № 910/9245/15), зазначених висновків суду не спростовує, оскільки чинне цивільне законодавство не містить положень щодо поновлення у такий спосіб договору, який вже припинив свою дію внаслідок закінчення строку його дії і який не було автоматично пролонговано, тобто зазначені дії сторін з отримання відповідних послуг знаходяться поза межами відносин, врегульованих договором оренди газопроводів та споруд на них № 14/1166/04 від 01.09.2004, й відповідно вимоги повинні заявлятися й відповідні суми заборгованості нараховуватись не з підстав невиконання умов останнього та не у розмірі, визначеному в цьому Договорі.

Крім того, за період з квітня 2015 року по червень 2017 року акти наданих послуг сторонами не підписані, внаслідок чого не є належними та допустимими доказами - первинними документами, що підтверджують факт здійснення господарської операції в розумінні вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/70.

Посилання Позивача у справі на оприлюднення на сайті ПАТ «Сумигаз» інформації про маршрут транспортування газу (додаток №17 до Кодексу газорозподільних систем) за напрямком ГРП №1 м. Білопілля, населені пункти: с. Новоандріївка, с. Терещенки не спростовує позиції Товариства про розподіл природного газу до місця забезпечення потужності (місце/точка на існуючому об`єкті газорозподільної системи, яка на законних підставах перебуває у власності чи користуванні (у тому числі в експлуатації) оператора газорозподільної системи, від якого (якої) здійснюється будівництво (розвиток) газових мереж до об`єкта замовника (точки приєднання) та/або забезпечується необхідний рівень потужності, замовленої для об`єкта приєднання). Факт формування маршрутів транспортування газу з однаковими фізико-хімічними показниками (однакової якості) від газорозподільних станцій до газифікованих населених пунктів не являється підтвердженням користування газовими мережами Позивача третіми особами, в тому числі Відповідачем.

Крім того, суд бере до уваги, що на ринку природного газу взаємовідносини між суміжними суб`єктами ринку природного газу, ліцензіатами, операторами, споживачами регулювалася державою до 27.08.2014 в особі Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики (діяла на підставі Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та утворена відповідно до Указу Президента України від 23 листопада 2011 року N 1059/2011), а з 27.08.2014 на ринку природного газу взаємовідносини між суб`єктами ринку природного газу держава регулює в особі Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП), яка утворена відповідно до Указу Президента України від 27.08.2014 № 694/2014 та діє на підставі Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» та Закону України «Про ринок природного газу».

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор), є постійно діючим незалежним державним колегіальним органом, метою діяльності якого є державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Регулятор здійснює державний контроль за дотриманням суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, законодавства у відповідних сферах та ліцензійних умов шляхом проведення планових та позапланових виїзних, а також невиїзних перевірок відповідно до затверджених ним порядків контролю.

Рішення Регулятора є обов`язковими до виконання суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відповідно до Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» Акт 2015-2016 було оприлюднено на офіційному веб-сайті Регулятора з метою одержання зауважень і пропозицій від інших органів державної влади, фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань та інших заінтересованих осіб.

Розгляд Акту 2015-2016 із зауваженнями, наданими ПАТ «Сумигаз», проводилося НКРЕКП в режимі відкритого обговорення проектів рішень і під час відкритого обговорення жодних зауважень від інших учасників ринку природного газу не надходило.

За результатами відкритого обговорення Акту 2015-2016 НКРЕКП було ухвалено постанову №1295 від 27.10.2017 року «Про накладення штрафу на ПАТ «Сумигаз» за порушення Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ» і до Товариства застосовано штрафні санкції, в тому числі, і за відсутність між ПАТ «Сумигаз» та ПАТ «НАК Нафтогаз України» договорів користування на газопроводи, які перебувають у приватній власності позивача.

Суд звертає увагу, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка пов`язана із належним здійсненням правосуддя, зокрема у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04), зазначено, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої має виконувати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Враховуючи вище встановлені обставини справи та норми чинного законодавства, повно та всебічно дослідивши та оцінивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що оскільки з 09.07.2014 року між сторонами відсутні договірні відносини, визначені умовами договору оренди газопроводів та споруд на них № 14/1166/04 від 01.09.2004, з липня 2014 року відповідачем здійснено всі можливі дії з повернення орендованого майна, а тому безпідставним є нарахування позивачем за період з грудня 2014 року по червень 2017 орендної плати на суму 153 366 грн 95 коп, а також пені в сумі 62 933 грн 82 коп, 3 % річних в сумі 5912 грн 57 коп й інфляційних втрат в сумі 26613 грн 09 коп на дану заборгованість з орендної плати з підстав та у спосіб, визначений позивачем.

Згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати належить покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 17, 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ст.ст. 11, 202, 525, 526, 547, 625, 629, 759, 762 Цивільного кодексу України, ст.ст. 283, 291 Господарського кодексу України ст. ст. 123, 129, 232, 233, 236-238 Господарського процесуального кодексу, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Уразі подання апеляційної скарги, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно зі статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення Учасник справи, якому повне рішення не були вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне судове рішення складено 20.05.2019.

Суддя Ю.А. Джепа