РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.05.2019Справа № 910/617/19

За позовомПублічного акціонерного товариства "Науково-виробничий центр "Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод"
доАнтимонопольного комітету України
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство "Фармацевтична фірма "Дарниця"
провизнання недійсними рішень
Суддя Підченко Ю.О.
Секретар судового засідання Лемішко Д.А.
Представники сторін:

від позивача: Кравченко А.В. - представник за довіреністю;

від відповідача: Данилов К.О. - представник за довіреністю;

від третьої особи: Пипченко Б.Ю. - представник за довіреністю.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Науково-виробничий центр "Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Антимонопольного комітету України про:

- визнання недійсним у повному обсязі з моменту прийняття рішення АМКУ від 22.12.2015 № 629-р, яким надано ПрАТ "ФФ "Дарниця" дозвіл на придбання акцій ПАТ "НВЦ "БХФЗ", що забезпечує перевищення 25% голосів у вищому органі управління ПАТ "НВЦ "БХФЗ";

- визнання недійсним у повному обсязі з моменту прийняття рішення АМКУ від 09.11.2018 № 24-29/02-14885, яким заяву ПАТ "НВЦ "БХФЗ" про перегляд рішення від 22.01.2016 № 629-р, залишено без розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення № 629-р винесено Антимонопольним комітетом України на підставі недостовірної інформації, наданої ПрАТ "ФФ "Дарниця", та без врахування істотних обставин, які не були і не могли бути відомі органам відповідача на дату винесення цього рішення та з іншими істотними порушеннями профільного законодавства.

Відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 23.01.2019 відкрито провадження в справі № 910/617/19, вирішено проводити розгляд за правилами загального позовного провадження, залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство "Фармацевтична фірма "Дарниця" та призначено підготовче судове засідання на 15.02.2019.

12.02.2019 через загальний відділ діловодства суду надійшли пояснення третьої особи щодо позову.

Безпосередньо в судовому засіданні 15.02.2019 представник позивача звернувся із клопотанням про витребування доказів у Антимонопольного комітету України.

Судом задоволено клопотання відповідача та продовжено строк для подання відзиву, про що зазначено у відповідній ухвалі суду.

З метою усунення порушення прав та інтересів сторін, правильного застосування законодавства та надання можливості учасникам справи подати докази на підтвердження своїх правових позицій, суд на підставі ст. 183 Господарського процесуального кодексу України вирішив відкласти підготовче засідання на 22.03.2019.

14.03.2019 через загальний відділ діловодства суду від Антимонопольного комітету України надійшов відзив на позовну заяву.

15.03.2019 позивач звернувся до суду з клопотанням про витребування доказів, відповідно до якого просить суд витребувати в Антимонопольного комітету України усі документи (включаючи документи та інформацію, що визнана конфіденційною), на підставі яких Антимонопольним комітетом України прийняті рішення від 22.12.2015 № 629-р, яким надано ПрАТ "ФФ "Дарниця" дозвіл на придбання акцій ПАТ "НВЦ "БХФЗ", що забезпечує перевищення 25% голосів у вищому органі управління ПАТ "НВЦ "БХФЗ" та від 09.11.2018 № 24-29/0214885, яким заяву ПАТ "НВЦ "БХФЗ" про перегляд рішення від 22.01.2016 № 629-р, залишено без розгляду.

Третьою особою, у свою чергу, 15.03.2019 подано заперечення на клопотання про витребування доказів від 15.02.2019.

22.03.2019 позивачем долучено до матеріалів справи наступні клопотання та пояснення:

- клопотання про розгляд справи № 910/617/19 у закритому судовому засіданні;

- клопотання про призначення судової економічної експертизи;

- відповідь на пояснення третьої особи на позовну заяву;

- відповідь на відзив Антимонопольного комітету України.

У підготовчому судовому засіданні 22.03.2019 оголошено перерву та призначено наступне засідання на 12.04.2019.

11.04.2019 через канцелярію суду від третьої особи надійшли заперечення проти клопотання про призначення судової експертизи та пояснення щодо відповіді на відзив.

12.04.2019 Антимонопольний комітет України звернувся до суду з поясненнями, в яких просив відмовити у задоволенні клопотань позивача про призначення експертизи, про витребування доказів та про розгляд справи в закритому судовому засіданні.

У підготовчому судовому засіданні було розглянуто клопотання позивача про розгляд справи в закритому судовому засіданні, про призначення експертизи та про витребування доказів та вирішено відмовити в їх задоволенні, про що вказано у відповідній ухвалі суду.

З огляду на те, що у судовому засіданні 12.04.2019 здійснено дії передбачені ст. 182 Господарського процесуального кодексу України, а також те, що представник позивача, представник відповідача та представник третьої особи в даному судовому засіданні зазначили, що повідомлені про наслідки закриття підготовчого провадження, суд вирішив закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 10.05.2019.

Безпосередньо в судовому засіданні 10.05.2019 представник позивача наполягав на задоволенні заявленого позову та звернувся до суду із клопотанням про витребування доказів та клопотанням про призначення судової економічної експертизи.

Представники відповідача та третьої особи проти заявлених позивачем клопотань заперечували, наполягали на вжитті до позивача заходів процесуального примусу у зв`язку зі зловживанням ним своїми процесуальними правами.

Судом надано оцінку клопотанням позивача та доводам відповідача і третьої особи та зроблено наступні висновки.

Положеннями ст. 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Однак, як вбачається з доводів позивача, клопотання про витребування доказів та клопотання про призначення експертизи заявлені ним з інших підстав та нових обставин.

Таким чином вважати такі дії позивача зловживанням процесуальними правами немає підстав, а отже, суд відмовляє у задоволенні усного клопотання про застосування до ПАТ "НВУ БХРЗ" заходів процесуального примусу в порядку ст. 43 Господарського процесуального кодексу України.

У той же час, відповідно до ст. 207 Господарського процесуального кодексу України, Головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи.

Зважаючи на те, що судом розпочато розгляд справи № 910/617/19 по суті, а позивачем не наведено поважних причин для подання клопотань не на стадії підготовчого провадження, суд дійшов висновку про відмову ПАТ "НВУ БХРЗ" у задоволенні клопотання про призначення експертизи та клопотання по витребування доказів.

Судом було закінчено з`ясування обставин та перевірку їх доказами, проведено судові дебати.

Наявних у справі доказів достатньо для вирішення спору по суті.

Відповідно до ст. 233 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

Суд також враховує положення частини 1 статті 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" 04.11.1950 року про право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Правовідносини, пов`язані з обмеженням монополізму та захистом суб`єктів господарювання від недобросовісної конкуренції, є предметом регулювання господарського законодавства, у тому числі й Господарського кодексу України (далі - ГК України), і відтак - господарськими, а тому справи, що виникають з відповідних правовідносин, згідно з частиною третьою статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" розглядаються господарськими судами.

До того ж відповідно до частини першої статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду.

Отже, спір у даній справі відноситься до підвідомчості господарських судів і підлягає вирішенню за правилами Господарського процесуального кодексу України.

В силу ч. 1 ст. 3 Закону України "Про захист економічної конкуренції" законодавство про захист економічної конкуренції ґрунтується на нормах, установлених Конституцією України, і складається із цього Закону, законів України "Про Антимонопольний комітет України", "Про захист від недобросовісної конкуренції", інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель. При цьому, особливості спеціального статусу Антимонопольного комітету України обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливому порядку призначення та звільнення Голови Антимонопольного комітету України, його заступників, державних уповноважених Антимонопольного комітету України, голів територіальних відділень Антимонопольного комітету України, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Антимонопольного комітету України, наданні соціальних гарантій, охороні особистих і майнових прав працівників Антимонопольного комітету України на рівні з працівниками правоохоронних органів, в умовах оплати праці.

Стаття 3 зазначеного закону до основних завдань Антимонопольного комітету України відносить участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Приписами ст. 4 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що Антимонопольний комітет України будує свою діяльність на принципах: законності; гласності; захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів.

Частиною 1 статті 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження, в тому числі, розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції; перевіряти суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції;при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом тощо.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, законів України "Про захист економічної конкуренції", "Про захист від недобросовісної конкуренції", цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно ч. 1 ст. 35 Закону України "Про захист економічної конкуренції" розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції починається з прийняттям розпорядження про початок розгляду справи та закінчується прийняттям рішення у справі.

Частиною 1 статті 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу тощо.

22.12.2015 Антимонопольний комітет України розглянувши повторну заяву Приватного акціонерного товариства "Фармацевтична фірма "Дарниця" про надання дозволу на придбання акцій Публічного акціонерного товариства "Науково-виробничий центр "Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод" постановив надати дозвіл Приватному акціонерному товариству "Фармацевтична фірма "Дарниця" на придбання акцій Публічного акціонерного товариства "Науково-виробничий центр "Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод", що забезпечує перевищення 25 відсотків голосів у вищому органі управління компанії (рішення № 629-р).

Не погоджуючись з указаним рішенням, 05.09.2018 Публічне акціонерне товариство "Науково-виробничий центр "Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод" звернулося до Антимонопольного комітету України із заявою про перегляд рішення Антимонопольного комітету України від 22.12.2015 № 629-р.

18.09.2018 Антимонопольний комітет України вирішив залишити вказану вище заяву без руху, оскільки Комітет не вбачає у заяві підстав для перегляду рішення від 22.12.2015 № 629-р, яким було надано дозвіл ПрАТ "ФФ "Дарниця" на придбання акцій ПАТ НВЦ "БХФЗ", що забезпечує перевищення 25 відсотків голосів у вищому органі управління товариства. Заява подана без додержання вимог, викладених у пункті 47 Правил розгляду заяв та справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції України, затверджених розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 № 5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 6.05.1994 за № 90/299 (у редакції розпорядження Антимонопольного комітету України від 29.06.1998 № 169-р) (із змінами).

23.10.2019 ПАТ "НВЦ "БХФЗ" подано заяву про усунення недоліків заяви від 05.09.2018 № 098/05-01 про перегляд рішення Антимонопольного комітету України від 22.12.2015 № 629-р.

09.11.2018 Антимонопольним комітетом України заяву ПАТ "НВЦ "БХФЗ" залишено без розгляду у зв`язку з відсутністю підстав для перегляду рішення Комітету від 22.12.2015 № 629-р.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог, зважаючи на таке.

Позивач, обґрунтовуючи свої доводи зазначає наступне:

- незважаючи на численні порушення процедури отримання дозволу на придбання акцій ПАТ "НВЦ "БХФЗ", що забезпечує перевищення 25 відсотків голосів у вищому органі управління товариства, що є беззаперечною підставою для повернення заяви ПрАТ "ФФ "Дарниця" від 20.05.2015 без розгляду, - рішенням АМКУ від 22.12.2015 № 629-р, за результатами розгляду заяви від 20.05.2015 ПрАТ "ФФ "Дарниця" надано дозвіл на придбання акцій ПАТ "НВЦ "БХФЗ", що забезпечує перевищення 25% голосів у вищому органі управління компанії;

- рішення № 629-р прийняте з істотними порушеннями процесуального права (процедури отримання дозволу на концентрацію), що є підставою для скасування згідно з абз. 5 ч. 1 ст. 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції";

- рішення прийняте на підставі недостовірної інформації, поданої зі сторони ПрАТ "ФФ "Дарниця", що є підставою для перегляду рішення № 629-р, згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 58 Закону України "Про захист економічної конкуренції";

- рішення прийняте без урахування істотних обставин, які не були і не могли бути відомі органам Антимонопольного комітету України на дату винесення рішення, що є підставою для перегляду рішення № 629-р згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 58 Закону України "Про захист економічної конкуренції";

- розгляд питання про надання дозволу на концентрацію за заявою ПрАТ "ФФ "Дарниця" від 20.05.2015 здійснювався АМКУ як недружнє придбання, що приймаючи до уваги наявність й інших підстав для заборони концентрації, - є підставою, що зумовлює необхідність початку розгляду справи про концентрацію, як цього вимагають приписи ч. 1 ст. 30 Закону України "Про захист економічної конкуренції", однак будь-які розпорядження про початок розгляду справи про концентрацію уповноваженими особами Антимонопольного комітету України не видавалися;

- при прийнятті рішення № 629-р відповідачем взагалі не досліджувалися ринки лікарських засобів із такими речовинами як хлорамфенікол, декаметоксин, досицикілн, фуросемід, теофілін, верапаміл та ін.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод, (п. 2 рішення Конституційного Суду України 25 грудня 1997 року по справі № 9зп).

Відповідно до статті 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Верховний Суд у постанові від 10.05.2018 у справі № 902/835/17 зазначає, про те, що вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає эбраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, :а чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Таким чином, право на судовий захист виникає виключно у разі невизнання або оспорювання прав і законних інтересів.

При цьому суд мас встановити яке право або інтерес позивача було порушено Комітетом у зв`язку із прийняттям Рішення.

Рішення № 629-р Комітету є документом дозвільного характеру, прийнятого у розрізі оцінки впливу заявлених дій на конкуренцію, які не передбачають виникнення жодних зобов`язань чи покладання обов`язку як для заявників, так і для будь-яких інших осіб, в тому числі позивача, та не призводить до виникнення чи позбавлення права власності.

При цьому, Вищий господарський суд у постанові від 27.08.2014 у справі № 910/23701/13 зазначає, що правова природа надання Комітетом дозволу на концентрацію полягає в оцінці допустимості здійснення певної концентрації з огляду на положення законодавства про захист економічної конкуренції, тобто в оцінці її впливу на певний ринок.

Отже, Комітет надає дозвіл не на фактичне придбання акцій (часток, паїв), злиття суб`єктів господарювання або створення нового суб`єкта господарювання тощо, а лише підтверджує можливість вчинення таких дій без порушення норм законодавства про захист економічної конкуренції, оскільки вони не призводять до монополізації або суттєвого обмеження конкуренції на товарних ринках України.

Відповідно до статті 39 Закону особами, які беруть участь у справі, визнаються: сторони, треті особи, їх представники:

- заявником є особа, яка подала заяву, подання про порушення законодавства про захист економічної конкуренції;

- відповідачем є особа, щодо якої здійснюється розгляд справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції;

- третьою особою є особа, залучена до участі у справі у зв`язку з тим, що рішення може суттєво зачепити її права та інтереси, охоронювані цим Законом. Про визнання третьою особою органами Антимонопольного комітету України приймається розпорядження, про що повідомляються особи, які беруть участь у справі.

Враховуючи те, що оскаржуване Рішення № 629-р було прийнято за результатом розгляду заяви без відкриття справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, а позивач не звертався до Комітету із заявою про надання відповідного дозволу, тому ПАТ «НВЦ «БХФЗ» в межах розгляду заяви не має правового статусу заявника, відповідача або третьої особи.

Крім того, відповідно до частини першої статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органу Комітету повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено, він є присікальним, а закінчення його перебігу безпосередньо пов`язано із зверненням до господарського суду в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

Наведену позицію підтримано у пункті 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства».

Відповідно до Протоколу Комітету від 10.09.2018 уповноважений представник ПАТ «НВЦ «БХФЗ» Левчук Віта Петрівна ознайомилась із матеріалами заяви, на підставі яких прийнято, зокрема, Рішення № 629-р, у тому числі із самим Рішенням.

Отже, строк на оскарження Позивачем Рішення № 629-р закінчився 11.11.2018.

У той же час ПАТ «НВЦ «БХФЗ» звернулося із позовом до Господарського суду міста Києва 18.01.2019, тобто із пропуском встановленого законодавством строку на оскарження рішення АМКУ.

Відповідно до абзацу п`ятого пункту 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства» закінчення присікального строку, незалежно від причин його пропуску заінтересованою особою, є підставою для відмови в позові про визнання недійсним рішення Комітету та його органів.

Крім того, згідно із статтею 58 Закону України «Про захист економічної конкуренції» (далі - Закон) органи Комітету з власної ініціативи чи за заявами осіб можуть переглянути рішення, прийняті ними у справах про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та у заявах, справах про узгоджені дії, концентрацію, у разі, зокрема, якщо рішення було прийнято на підставі недостовірної інформації, що призвело до прийняття незаконного або необґрунтованого рішення.

Відповідно до пункту 47, 48 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затверджених розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 р. № 5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 06.05.1994 за № 90299 (далі - Правила), заява про перегляд подається в письмовій формі й повинна містити вимоги заявника, у тому числі очікувані ним рішення за результатами перегляду, які передбачені частиною третьою статті 58 Закону України «Про захист економічної конкуренції», а також зазначення підстав для перегляду рішення, передбачених частиною першою статті 58 Закону України «Про захист економічної конкуренції», та доказів на їх підтвердження.

У разі коли заяву про перегляд подано без додержання вимог, установлених в пункті 47 цих Правил, державний уповноважений, голова територіального відділення Комітету залишають її без руху, про що письмово повідомляють заявника і надають йому строк для усунення недоліків.

Якщо заявник в установлений строк не усунув недоліки поданої ним заяви про перегляд, державний уповноважений або голова територіального відділення Комітету залишають заяву без розгляду, про що письмово повідомляють заявника.

За результатом розгляду зави про перегляд Комітет листом від 18.09.2018 № 24-29/02- 12199 повідомив ПАТ «НВЦ «БХФЗ» про залишення вказаної заяви без руху, оскільки зазначені суб`єкти господарювання не здійснювали діяльність на ринках, на яких діють ПрАТ «ФАРМАЦЕВТИЧНА ФІРМА «ДАРНИЦЯ» та ПАТ «НВЦ «БХФЗ», і тому подання недостовірної інформації не мало наслідком прийняття неправомірного рішення Комітету, а отже підстави для перегляду Рішення 629-р передбачені частиною третьою статті 58 Закону, - відсутні.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи фактичних даних, позивач листом від 23.10.2018 № Б/н звернувся із заявою про усунення недоліків заяви про перегляд Рішення-629-р, у якій повторно вказав на обставини, які були викладені у первісній заяві про перегляд.

Як уже зазначалося, листом від 09.11.2018 № 24-29/02-14885 Комітет повідомив позивача про залишення заяви без розгляду, оскільки за інформацією Третьої особи, наданої Комітету, суб`єкти господарювання, про які ПрАТ «ФАРМАЦЕВТИЧНА ФІРМА «ДАРНИЦЯ» не повідомило Комітет не здійснювали жодної господарської діяльності в Україні протягом 2014-2016 років.

Відтак, оскільки зазначені суб`єкти господарювання не здійснювали діяльність на ринках, на яких діють ПрАТ «ФАРМАЦЕВТИЧНА ФІРМА «ДАРНИЦЯ» та ПАТ «НВЦ «БХФЗ», і тому подання недостовірної інформації не мало наслідком прийняття неправомірного рішення Комітету.

Отже, заява ПАТ «НВЦ «БХФЗ» про перегляд Рішення № 629-р правомірно залишена Комітетом без розгляду, тому Рішення №629-р є законним та обґрунтованим.

У відповідності до статті 24 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» рішення та розпорядження, що приймаються органами Комітету відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції, надаються особам, які беруть участь у справі, у вигляді їх копій, посвідчених у порядку, встановленому законодавством. Особливості порядку надання та оприлюднення рішень, розпоряджень встановлюються законодавством про захист економічної конкуренції.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» рішення органів Антимонопольного комітету України надається для виконання шляхом надсилання або вручення під розписку чи доведення до відома в інший спосіб.

Рішення органів Комітету за результатом розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції оприлюднюються на офіційному веб-сайті Комітету протягом 10 робочих днів з дня його прийняття.

Враховуючи зазначене, для рішень органів Комітету встановлена відповідна письмова форма, порядок вручення сторонам та оприлюднення.

Таким чином, лист Комітету, яким повідомлено Позивача про залишення заяви про перегляд Рішення № 629-р без розгляду, не є рішенням Комітету, яке могло б бути оскаржене.

Більше цього, у відповідності до статті 58 Закону України «Про захист економічної конкуренції» питання щодо перегляду рішень у справах про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та у заявах, справах про узгоджені дії, концентрацію передбачає здійснення Комітетом певної дискреції (свободи розсуду).

Втручання будь-яких осіб у дискреційні повноваження Комітету, віднесені законом до його виключних функцій, є недопустимим.

Статтею 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно вимог статей 73, 76, 77 та 79 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст.6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Зазначена правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.02.2018 у справі №910/947/17.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскаржувані рішення прийняті Антимонопольним комітетом України з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням та доведенням обставин, які мають значення для справи, а також з відповідністю висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.

Таким чином, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Науково-виробничий центр "Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод" не підлягають задоволенню.

Згідно положень статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 43, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 237, п. 2 ч. 5 ст. 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Науково-виробничий центр "Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод" до Антимонопольного комітету України відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде складено та підписано 15.05.2019 року.

Суддя Ю.О.Підченко