УХВАЛА

про забезпечення позову

м. Київ

14.05.2019

Справа №910/3911/19

Суддя господарського суду міста Києва Бойко Р.В., розглянувши у нарадчій кімнаті у порядку письмового провадження заяву Фізичної особи-підприємця Хоменко Алли Миколаївни

про

забезпечення позову

у справі

№910/3911/19

за позовом

Фізичної особи-підприємця Хоменко Алли Миколаївни

до

Фізичної особи-підприємця Українська Тетяни Миколаївни

про

стягнення 128 992,04 грн.

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року Фізична особа-підприємець Хоменко Алла Миколаївна звернулась до господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Українська Тетяни Миколаївни про стягнення 128 992,04 грн.

В обґрунтування позовних вимог Фізична особа-підприємець Хоменко Алла Миколаївна вказує, що на виконання своїх грошових зобов’язань за укладеними з відповідачем Договорами підряду №2051 від 20.12.2018 та №2052 від 20.12.2018 сплатила Фізичній особі-підприємцю Українська Тетяні Миколаївні в якості передоплати 3 200,00 Євро та 7 392,00 грн. відповідно, а Фізична особа-підприємець Українська Тетяна Миколаївна своїх зобов’язань з виконання робіт за вказаними договорами не виконала, ввела позивача в оману щодо намірів виконання взятих на себе зобов’язань та присвоїла кошти, у зв’язку з чим завдала збитків позивачу в загальній сумі 108 992,04 грн. та які повинна відшкодувати.

Крім того, за твердженнями позивача, неналежне виконання відповідачем своїх зобов’язань за Договорами підряду №2051 від 20.12.2018 та №2052 від 20.12.2018, зумовило невиконання Фізичною особою-підприємцем Хоменко Аллою Миколаївною своїх зобов’язань перед третіми особами, у зв’язку з чим постраждала її репутація, а також погіршився стан здоров'я, у зв’язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн.

Також, у змісті позову Фізичною особою-підприємцем Хоменко Аллою Миколаївною викладено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, з якого вбачається, що позивач станом на дату звернення із даним позовом поніс витрати на оплату судового збору у розмірі

1 934,88 грн. та очікує понести витрати на правову допомогу у загальному розмірі 12 960,50 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.04.2019 (постановленою після усунення позивачем недоліків позовної заяви, встановлених ухвалою від 03.04.2019) відкрито провадження у справі №910/3911/19; вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження; встановлено сторонам строки для подання заяв по суті спору; підготовче засідання призначено на 14.05.2019.

08.05.2019 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій Фізична особа-підприємець Хоменко Алла Миколаївна просить суд накласти арешт на усе рухоме майно, що належить відповідачу (2 автомобілі) та на грошові кошти в межах суми 128 992,04 грн.

В обґрунтування своєї заяви про забезпечення позову Фізична особа-підприємець Хоменко Алла Миколаївна вказує, що Фізична особа-підприємець Українська Тетяна Миколаївна усіляко уникає контакту з позивачем, свідомо не виконує взяті на себе зобов’язання та не збирається повертати надані їй кошти, у зв’язку з чим існує велика вірогідність, що відповідач перереєструє належні їй транспортні засоби, що унеможливить виконання судового рішення.

В підготовче засідання 14.05.2019 представник позивача з'явився, заяву про забезпечення позову підтримав та просив її задовольнити в повному обсязі.

Відповідач явку свого представника в підготовче зсідання 14.05.2019 не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив.

В підготовчому засіданні 14.05.2019 судом було встановлено, що ухвала від 12.04.2019 була надіслана відповідачу 16.04.2019 рекомендованим листом, що підтверджується відтиском печатки про відправлення на зворотному боці ухвали, на адресу місцезнаходження відповідача, вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: АДРЕСА_1.

Однак поштове відправлення не було вручене відповідачу та було повернуте до суду 22.04.2019 та як зазначено у довідці відділення поштового зв'язку від 17.04.2019 – "Квартира продана. Адресат не проживає".

Згідно приписів ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Як вбачається, з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 13.05.2019 місцем проживання відповідача станом на 13.05.2019 значиться: АДРЕСА_1 та дана адреса є останньою відомою. Повідомлений позивачем мобільний телефон відповідача не обслуговується, а тому суд не вбачає можливості сповістити Фізичну особу-підприємця Українська Тетяну Миколаївну про розгляд даної справи за допомогою інших засобів зв'язку.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що у відповідності до приписів ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України ухвала від 12.04.2019 вважається врученою відповідачу та останній є належним чином повідомлений про підготовче засідання, призначене на 14.05.2019.

Попри наведене, суд вважає за необхідне звернутись до компетентного органу із запитом про реєстрацію місця проживання та інші персональні дані, що містяться в реєстрі територіальної громади / Єдиному державному демографічному реєстрі щодо Фізичної особи-підприємця Українська Тетяни Миколаївни.

Протокольними ухвалами господарського суду міста Києва від 14.05.2019 відкладено вирішення заяви про забезпечення позову та вирішено її розглянути в порядку письмового провадження; підготовче засідання відкладено на 04.06.2019 з метою належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи; вирішено направити запит у Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації.

Розглянувши в порядку письмового провадження заяву позивача про забезпечення позову, всебічно і повно з’ясувавши фактичні обставини, на яких вона ґрунтується, суд прийшов до висновку про необхідність її часткового задоволення з огляду на наступне.

Приписами ч. 2 ст. 136 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову").

Тобто, з метою збалансування інтересів сторін у справі законодавцем визначено умови, за яких постановлення ухвали про забезпечення позову є правомірним, а саме – наявність обставин, які прямо свідчать, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення. А тому відсутність доказів на підтвердження таких умов та вжиття заходів до забезпечення позову на підставі лише припущень матиме наслідком порушення прав та інтересів особи, щодо якої вжиті такі заходи.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" №16 від 26.11.2011.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

В обґрунтування своєї заяви позивач посилається на уникнення відповідачем контакту, відсутність у відповідача наміру повертати надані кошти та вірогідність здійснення відповідачем перереєстрації належних їй транспортних засобів.

Судом враховано, що відповідач за цим позовом є фізична особа, а тому є ймовірність не існування у неї банківських рахунків, а тим більш коштів на таких рахунках, за рахунок яких можна було б задовольнити позовні вимоги, а за час вирішення даного спору належне відповідачу майно може бути відчужене з метою уникнення відповідальності за завдані ним своїми діями збитки, що унеможливить, у випадку задоволення позову, досягнення мети звернення з ним, а саме: захисту порушених прав і інтересів товариства, пов’язаних з відшкодуванням завданих колишнім керівництвом збитків.

Крім того, судом враховано неявку відповідача в підготовче засідання, неповідомлення причин такої неявки, ухилення від одержання судової кореспонденції, а також те, що повідомлений позивачем мобільний телефон відповідача не обслуговується, при тому, що згідно довідки відділення поштового зв'язку від 17.04.2019 квартира (за якою зареєстроване місце проживання відповідача) продана та адресат не проживає.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що має місце існування підтверджених обставин, а не виключно припущень заявника, щодо можливого відчуження відповідачем за час вирішення даного спору спірного майна, що у випадку вчинення таких дій фактично нівелює можливість захисту прав і інтересів позивача в обраний ним спосіб в межах даного спору, адже унеможливить задоволення його вимог до відповідача за рахунок спірного майна.

Водночас, вжиття заходів до забезпечення позову сприятиме запобіганню порушень прав позивача на час вирішення спору в суді, в разі його задоволення – забезпечить можливість його реального виконання, у зв’язку з чим суд вбачає за необхідне вжити заходів до забезпечення позову.

Як слідує з матеріалів справи, предметом спору у цій справі є наявність чи відсутність підстав для покладення на відповідача обов’язку з відшкодування завданих позивачу збитків в загальній сумі 108 992,04 грн. та стягнення моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн.

З доданого до заяви позивача листа-відповіді Регіонального сервісного центру в м. Києві Міністерства внутрішніх справ в м. Києві на запит №31/26-192аз від 29.03.2019 вбачається, що за відповідачем зареєстровано транспортні засоби Ford Fusion 1350, 2011 року випуску, білого кольору, та ЛУАЗ 969М, 1990 року випуску, сірого кольору.

Отже, за відповідачем у встановленому законом порядку зареєстровані права власника на спірні транспортні засоби, що свідчить про існування повноцінних правомочностей щодо розпорядження таким майном, у тому числі можливість його відчуження на користь третіх осіб, передання у користування, заставу тощо.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Вирішуючи питання щодо вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на належні відповідачу транспортні засоби судом враховано, що відповідно до ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

За приписами абз. 4 ч. 2 вказаної статті виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Згідно з положеннями ст. 58 Закону України "Про виконавче провадження" майно, на яке накладено арешт, передається на зберігання боржникові або іншим особам, що призначені виконавцем у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника, під розписку. Якщо опис і арешт майна здійснювалися на виконання рішення про забезпечення позову, виконавець передає арештоване майно на зберігання боржнику або його представнику (якщо інше не зазначено в судовому рішенні або якщо боржник відмовився приймати майно на зберігання).

Відповідно до ч. 2 ст. 58 зазначеної статті зберігач може користуватися майном, переданим йому на зберігання, якщо проти цього не заперечує стягувач (щодо рухомого майна) або якщо особливості такого майна не призведуть до його знищення чи зменшення цінності внаслідок користування. Отже, норми спеціального Закону містять альтернативну можливість “за потреби” обмеження користування майном.

З огляду на викладене суд вважає, що адекватним та співміним заходом до забезпечення позову буде накладення арешту на належні відповідачу транспорті засоби без обмеження права користування таким майном, здійснення опечатування та вилучення у боржника, що цілком узгоджується із визначеним в ст.ст. 48, 52 Закону України "Про виконавче провадження" порядком виконання судових рішень про стягнення з боржника коштів, який передбачає, що за відсутності коштів в обсязі, необхідному для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним.

При цьому, суд відзначає, що накладення арешту на визначені транспортні засоби відповідача ніяким чином не зумовить порушення чи неможливість здійснення ним своєї господарської діяльності, адже виключно попередить можливе відчуження таких транспортних засобів за час вирішення спору у суді, однак, не зумовить встановлення будь-яких перешкод у користуванні відповідачем такими транспортними засобам для власних потреб.

Щодо вимоги заявника про накладення арешту на грошові кошти відповідача, суд зазначає, що виходячи із ціни позову - 128 992,04 грн., стягнення яких є предметом спору у даній справі, та накладення судом арешту на визначені транспортні засоби, відсутні підстави для додаткового арешту майна відповідача у вигляді належних йому грошових коштів.

Більш того, позивачем у своїй заяві не вказано жодного належного відповідачу банківського рахунку, що в принципі унеможливлює вжиття такого заходу до забезпечення позову як арешт коштів, оскільки резолютивна частина судового рішення не може мати абстрактний та/або умовний характер.

За таких обставин, суд вважає за необхідне задовольнити заяву Фізичної особи-підприємця Хоменко Алли Миколаївни частково та накласти арешт на транспортні засоби, належні Фізичній особі-підприємцю Українська Тетяні Миколаївні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Фізичної особи-підприємця Хоменко Алли Миколаївни про вжиття заходів до забезпечення позову задовольнити частково.

2. Накласти арешт без обмеження права користування майном, здійснення опечатування та вилучення у боржника на рухоме майно, що належить Фізичній особі-підприємцю Українська Тетяні Миколаївні (АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1), а саме: 1) транспортний засіб Ford Fusion 1350, 2011 року випуску, білого кольору, свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу від 23.11.2016, який належить на праві власності Українська Тетяні Миколаївні, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1; 2) транспортний засіб ЛУАЗ 969М, 1990 року випуску, сірого кольору, свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу від 16.11.1996, який належить на праві власності Українська Тетяні Миколаївні, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

3. В іншій частині в задоволенні заяви відмовити.

4. Ухвала про забезпечення позову набирає законної сили з 14.05.2019, підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому чинним законодавством України для виконання судових рішень, та може бути пред'явлена до виконання в передбаченому чинним законодавством порядку до 16.05.2022.

5. Стягувачем за даною ухвалою є Фізична особа-підприємець Хоменко Алла Миколаївна (АДРЕСА_2; ідентифікаційний код НОМЕР_2).

6. Боржником за даною ухвалою є Фізична особа-підприємець Українська Тетяна Миколаївна (АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання (14.05.2019) та може бути оскарження протягом десяти днів шляхом подання у відповідності до п. 17.5 ч. 1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду або через господарський суд міста Києва.

Суддя                                                                                                    Р.В. Бойко