ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2019 Справа № 914/175/19

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка»,

м. Запоріжжя,

до відповідача: Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод»,

м. Львів,

про: стягнення 25`004,27 грн.

Суддя Козак І.Б.

при секретарі Гелеш Г.М.

Представники:

Від позивача: Жиравецький Т.М. - представник (витяг з договору №130 про надання правової допомоги),

Від відповідача: Титар Ю.А. - представник (наказ №101К(п) від 03.04.2017р.).

На розгляд господарського суду Львівської області Товариства з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» подано позов до Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод» про стягнення 25`004,27 грн.

Ухвалою суду від 01.02.2019р. залишено позовну заяву без руху.

Ухвалою суду від 14.02.2019 р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та розгляд справи у підготовчому судовому засіданні призначено на 12.03.2019р. рух справи відображено у відповідних ухвалах суду. Ухвалою суду від 09.04.2019 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 14.05.2019 р.

14.05.2019 р. розпочинається розгляд справи по суті.

Позиція позивача.

Представник позивача у судове засідання 14.05.2019 р. з`явився, заявлені позовні вимоги підтримав. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивачем поставлено відповідачу на підставі видаткових накладних товар на загальну суму 31' 320,00 грн. Відповідачем частково здійснено оплату отриманого товару, неоплаченою залишається 181002,47 грн. основного боргу. Крім того, позивачем нараховано відповідачу 1' 419,73 грн. 3% річних та 5' 582,37 грн. інфляційних втрат.

Позиція відповідача.

Представник відповідача у судове засідання 14.05.2019р. з`явився, проти позову заперечив з підстав, наведених у відзиві на позов (вх.№12542/19 від 22.03.2019р.), у якому заперечив проти існування будь-якої заборгованості перед позивачем. Свою позицію обґрунтовує наявністю численних розбіжностей у актах звірки розрахунків, які складалися між сторонами спору за період 2016-2018р.р. (а.с.134, 135, 136, 137). Також просив врахувати факт повернення товару відповідачем позивачу за видатковою накладною №72 від 21.02.2018р.

У відповіді на відзив (вх.№12897/19 від 26.03.2019р.) позивач заперечує аргументи відповідача щодо розбіжностей даних у актах звірки розрахунків, зазначаючи, що такі акти звірки є лише бухгалтерськими документами, а доказами відсутності заборгованості за поставлений і отриманий товар є відповідні платіжні документи (платіжні доручення) про оплату вартості отриманого товару. Підписання зазначених відповідачем актів звірки позивач заперечив. Щодо накладної про повернення товару від 21.02.2018р. №72, то позивач теж не визнає цього факту, оскільки документ не підписаний позивачем і товар з накладною позивачу не повертався. Також зазначив, що існування заборгованості позивача перед відповідачем не є предметом цього спору. Також подавав клопотання (вх.№12899/19 від 26.03.2019р.) про витребування оригіналів документів (Акт звірки №315 станом на 30.09.2016р.; Акт звірки станом на 30.09.2017р.; Видаткова накладна №72 від 21.02.2018р. про повернення товару на суму 3 861,00 грн.; Довіреність №37 від 20.02.2018р.) від відповідача, яке було задоволено ухвалою суду від 26.03.2019р. у цій справі.

Клопотання (вх.№14662/19 від 08.04.2019р.) відповідач долучив до матеріалів справи витребовувані документи (а.с.179-185).

У додаткових поясненнях (вх.№14661/19 від 08.04.2019р.) зазначив, що позивачем не враховано при розрахунку позовних вимог факт повернення товару від відповідача по видатковій накладній №412 від 24.11.2017р. на суму 84' 904,27 грн. та товару на суму 3' 861,00 грн. згідно видаткової накладеної №72 від 21.02.2018р. Тому. За підрахунками відповідача 366' 760,19-84' 904,27-3' 861,00 грн. =277' 994,92 грн. Ця сума також відображена відповідачем в рядку «кредит» Акта звірки розрахунків станом на 30.06.2018р. як видно з Акту звірки розрахунків станом на 30.06.2018р. за даними обліку ДП «Львівський БТЗ» у рядку «дебет» зазначено суму 228' 440,44 грн. Враховуючи існування дебіторської заборгованості позивача перед відповідачем у розмірі 49' 554,48 грн., то 228' 440,44 грн +49' 554,48 грн. =277' 994,92 грн. За даними відповідача, дебет збігається з кредитом, що засвідчує факт відсутності заборгованості заводу перед товариством.

Обставини справи.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» виставлено відповідачу рахунок №СФ-0000137 від 21.01.2016р. на суму 31' 320,00 грн. на товар контрактор КМ100ДВ та світильник КСЛТ-64.

Відповідачем оплачено позивачу 15660,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №208 від 26.01.2016р., призначення платежу: згідно рахунку №СФ-0000137 від 21.01.2016р.

Позивачем поставлено відповідачу, а відповідачем одержано товар на підставі видаткових накладних:

· №РН-000148 від 09.02.2016р. на суму 5' 400,00 грн. (контактор КМ100ДВ, кількість 5000 шт.) та довіреністю №152 від 09.02.2016р.,

· №РН-0000276 від 23.02.2016р. на суму 25' 596,00 грн. (світильник, 79,000 шт.) та довіреністю №231 від 23.02.2016р.,

· №РН-0000411 від 04.03.2016р. на суму 324,00 грн. (світильник, 1,000 шт.),

Товариством з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» виставлено відповідачу рахунок №СФ-0001636 від 11.07.2017р. на суму 19' 213,20 грн. на товар автомати захисту АЗР-10, АЗР-20, АЗР-40, АЗР-5.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» виставлено відповідачу рахунок №СФ-0000968 від 12.04.2017р. на суму 23' 161,38 грн. на товар.

Відповідачем перераховано позивачу кошти в сумі 9' 793,62 грн., що підтверджується меморіальним ордером №2489 від 22.09.2017р., призначення платежу: згідно рахунку №СФ-0000968 від 12.04.2017р.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» виставлено відповідачу рахунок №СФ-0001872 від 04.08.2017р. на суму 3' 009,66 грн. на товар.

Позивачем поставлено відповідачу, а відповідачем одержано товар на підставі видаткових накладних:

· №РН-0003376 від 23.10.2017р. на суму 6' 871,46 грн. на товар «автомати захисту АЗР-10, АЗР-20, АЗР-40, АЗР-5»,

· №РН-0003377 від 23.10.2017р. на суму 1' 773,36 грн.

Відповідачем перераховано позивачу кошти згідно рахунку №СФ-0001636 від 11.07.2017р., що підтверджується

- Меморіальним ордером №1030 від 14.03.2018р. на суму 3' 010,46 грн.

- Платіжним дорученням №1487 від 07.06.2018р. на суму 3' 354,38 грн. (призначення платежу: оплата заборгованості за отриманий товар).

Відповідачем перераховано позивачу кошти згідно рахунку №СФ-0001872 від 04.08.2017р., що підтверджується платіжним дорученням №3576 від 04.12.2017р.

У матеріалах справи міститься видаткова накладна (повернення) №72 від 21.02.2018р. на суму 3861,00 грн., товар - автомат захисту АЗР-10, кількість - 13,000 шт. (а.с.182) та експрес-накладна №8160 від 26.02.2018р., одержувач- Товариство з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка», вид посилки - інші запчастини.

У матеріалах справи міститься видаткова накладна (повернення) №412 від 24.11.2017р. на суму 84' 904,27 грн., товар - автомат тиску АДУ-2с, кількість - 12,000 шт. (а.с.184).

Листом №1961 від 06.08.2018р. відповідач надіслав позивачу відповідь на претензію, у якій повідомив про відсутні заборгованості заводу перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» за даними бухгалтерського обліку.

Станом на дату прийняття рішення у матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем заборгованості.

Оцінка суду.

Згідно приписів ч.1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зобов`язання виникають з договору або інших підстав, зазначених у статті 11 ЦК України, ст. 174 ГК України.

В даному випадку зобов`язання відповідача по оплаті товару виникло з факту поставки позивачем товару відповідачу за видатковими накладними, а не з договору.

Виходячи з вищевикладеного суд дійшов висновку, що поставка позивачем товару, зазначеного в видаткових накладних, є бездоговірною, і строк оплати відповідачем товару не встановлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ст.692 ЦК України).

В силу вимог статті 610, частини першої статті 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Позивач при розрахунку позовних вимог бере до уваги поставку повару відповідачу за видатковими накладними та часткові оплати отриманого товару. Тому, за підрахунками позивача сума основного боргу становить 18'002,47 грн.

Досліджуючи обставини справи, судом встановлено, що позивачем виставлено відповідачу рахунок №СФ-0000137 від 21.01.2016р. на суму 31' 320,00 грн. Відповідачем частково оплачено вказаний рахунок на суму 15' 660,00 грн., що підтверджується повідомленням про вручення №208 (а.с.24). Позивачем поставлено відповідачу обумовлений в рахунку №СФ-0000137 від 21.01.2016р. товар, що підтверджується:

Видатковою накладною №РН-0000148 від 09.02.2016р. на суму 5' 400,00 грн. (товар - КМ100ДВ контактор в кількості 5 шт.)

Видатковою накладною №РН-0000276 від 23.02.2016р. на суму 25' 596,00 грн. (КСЛТ-64 світильник в кількості 79 шт.)

Видатковою накладною №РН-0000411 від 04.03.2016р. на суму 324,00 грн. (товар - КСЛТ-64 світильник в кількості 1 шт.).

Відтак, за цим рахунком №СФ-0000137 від 21.01.2016р. на суму 31' 320,00 грн. поставлено товару на загальну суму 31' 320,00 грн. Заборгованість відповідача перед позивачем за отриманий товар рахунком №СФ-0000137 від 21.01.2016р. становить 15' 660 грн. Крім того, позивачем нараховано відповідачу за прострочення оплати цього рахунка 5' 506,06 грн. інфляційних втрат та 1' 370,98 грн. 3% річних.

Позивачем виставлено відповідачу рахунок №СФ-0001636 від 11.07.2017р. на суму 19' 213,00 грн. Обумовлений в цьому рахунку товар частково поставлено відповідачу, що підтверджується:

Видатковою накладною №РН-0003376 від 23.10.2017р. на суму 6871,46 грн. (а.с.26)

Відповідачем частково оплачено вказаний рахунок, що підтверджується:

Меморіальним ордером №1030 від 14.03.2018р. на суму 3' 010,46 грн.

Платіжним дорученням №1487 від 07.06.2018р. на суму 3' 354,38 грн.

Відтак, за цим рахунком №СФ-0001636 від 11.07.2017р. на суму 19' 213,00 грн. позивачем частково поставлено товар на загальну суму 6871,46 грн. Відповідачем оплачено поставку на загальну суму 6' 364,84 грн. При цьому, позивач зазначає, що оскільки у відповідача був борг за рахунком №СФ-0000968 від 12.04.2017 р., тому позивач врахував частину платежу в оплату заборгованості за цим рахунком і неоплаченою залишилася частина поставки в розмірі 1' 787,06 грн. однак, суд звертає увагу позивача на те, що поставки товарів за рахунками №СФ-0000968 від 12.04.2017 р. на суму 23161,38 грн. та рахунком №СФ-0001636 від 11.07.2017р. на суму 19' 213,00 грн. здійснювалася в різні періоди, доказів поставки товару за рахунком №СФ-0000968 від 12.04.2017 р. на суму 23161,38 грн. у матеріалах справи нема, відтак неможливо встановити залишок заборгованості відповідача перед позивачем. Тому, суд констатує факт заборгованості відповідача перед позивачем за рахунком №СФ-0001636 від 11.07.2017р. на суму 19' 213,00 грн. за наявними у справі матеріалами (видаткові накладні та докази оплати) в розмірі 506,62 грн. (6' 871,46 - 6' 364,84 грн.).

Крім того, позивачем нараховано відповідачу за прострочення оплати цього рахунка 56,41 грн. інфляційних втрат та 39,55 грн. 3% річних.

Також за рахунком №РФ-0001872 від 04.08.2017р. на суму 3009,66 грн. позивачем поставлено відповідачу товар на суму 1' 773,36 грн, що підтверджується видатковою накладною №РН-0003377 (а.с.35) відповідачем частково оплачено цю поставку на суму 1' 504,83 грн. Тобто, заборгованість за цим рахунком становить 268,53 грн.

Крім того, позивачем нараховано відповідачу 9,20 грн. 3% річних та 19,90 інфляційних втрат.

Відповідач заперечує існування будь-якої заборгованості перед позивачем, оскільки за даними бухгалтерського обліку та актів звірки розрахунків за спірний період поставки у ДП «Львівський бронетанковий завод» не числиться заборгованість перед позивачем, навіть навпаки, у позивача існує заборгованість перед відповідачем. Однак, як слушно зауважив позивач у додаткових поясненнях (вх.№14939/19 від 09.04.2019р.) судом враховано, що акти звірки взаєморозрахунків, які складалися між сторонами, не є первинними документом, що фіксують факт здійснення господарських операцій між сторонами в розумінні приписів ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-ХІV від 16.07.1999 року, а лише відображують рух коштів на підприємстві.

Відповідно до ч. 11 ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Положення ч.ч.1, 2 ст.9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачають, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Крім того, поставка товару має бути підтверджена відповідними первинними документами, зокрема, видатковою накладною на товар з підписами про отримання, актом приймання-передачі товару тощо.

Предметом спору у даній справі є розрахунки за поставлений товар, а відтак кожна сторона повинна довести виконання нею зобов`язань виключно на підставі відповідних доказів, первинних бухгалтерських документів, які складаються при передачі продукції та її оплаті за господарським договором. Тому, суд бере до уваги докази поставки товару у вигляді видаткових накладних, доказами оплати є платіжні доручення, меморіальний ордер.

Однак, відповідач у відзиві на позов (а.с.130) зазначає, що позивач при проведенні розрахунку не врахував факту повернення товару відповідачем позивачу, що підтверджується оригіналом видаткової накладної (повернення) №72 від 21.02.2018р. на суму 3861,00 грн. (товар - автомат захисту АЗР-10 в кількості 13 штук). Також відповідачем долучено оригінал експрес-накладної №8160 про відправку цього повару поштою позивачу. Також відповідачем подано оригінал видаткової накладної (повернення) №412 від 24.11.2017р. на суму 84' 904,27 грн., однак вона не береться судом до уваги, оскільки не стосується спірних видаткових накладних, за якими заявлено позов, про що правильно зазначено позивачем у додаткових поясненнях (вх.№14939/19 від 09.04.2019р.).

Позивач заперечив щодо факту отримання повернутого товару на підставі видаткової накладної (повернення) №72 від 21.02.2018р. на суму 3861,00 грн. як убачається з наявної у матеріалах справи оригіналу та копії видаткової накладної (повернення) №72 від 21.02.2018р. на суму 3861,00 грн., то від ПП «Промелектроніка» вона підписана головним бухгалтером Л.М.Ямелинець. Копія довіреності на отримання повернутого товару №37 від 20.02.2018р. - неналежної якості та нечитабельна (а.с.139). Оригіналу довіреності відповідач не надав. Оригінал експрес-накладної №8160 про відправку повару поштою позивачу суд оцінює критично, оскільки з цього документа неможливо встановити, який саме товар та в якій кількості і вартості повертався позивачу.

Здійснивши перерахунок суми основного боргу, суд встановив, що правомірною до стягнення з відповідача є сума 16' 435,15 грн. (15660,00 + 506,62 + 268,53).

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У пункті 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" роз`яснено, що з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Перевіривши проведені розрахунки, представлені позивачем, встановлено, що позивач припустився помилки в нарахуванні інфляційних втрат та 3% річних. Тому, правомірними до стягнення з відповідача є 1' 419,73 грн. 3% річних та 5' 417,32 грн. інфляційних втрат.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Щодо понесених позивачем судових витрат, то позивачем зазначено про понесення таких витрат:

Сплачено судовий збір на суму 1921,00 грн.;

Понесено витрати на правову допомогу в розмірі 5' 000,00 грн.

На підтвердження цих витрат позивачем долучено до матеріалів справи платіжне доручення №5950 від 23.01.2019р. на суму 1921,00 грн. про сплату судового збору, доказів оплати витрат на правову допомогу позивачем не подано.

Відповідно до ст.221 Господарського процесуального кодексу України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Сплачений позивачем судовий збір в силу вимог ст. 129 ГПК України покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 219-221, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод» (адреса: 79031, м. Львів, вул.Стрийська, 73, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Товариства з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» (адреса: 69002, м. Запоріжжя, вул.Фортечна, буд.4А, ) 16' 435,15 грн. заборгованості, 1' 419,73 грн. 3% річних та 5' 417,32 грн. інфляційних втрат та 1787,87 грн. судового збору.

3. Відповідно до ч. 1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

4. Апеляційну скаргу на рішення суду можна подати в порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

5. Інформацію у справі, яка розглядається, можна отримати за такою веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua.

Повний текст рішення складено та підписано 17.05.2019р.

Суддя Козак І.Б.