ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2019 року м.Дніпро

Справа № 904/1938/15

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Коваль Л.А. (доповідач)

суддів: Білецької Л.М., Паруснікова Ю.Б.

при секретарі судового засідання: Дон О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2018 (постановлену суддею Владимиренко І.В.) у справі № 904/1938/15

за заявою Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

до боржника Публічного акціонерного товариства "АТП 13060"

про визнання грошових вимог на суму 1 325 127,14 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.03.2015 порушено провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства "АТП 13060", введено процедуру розпорядження майном боржника, розпорядником майна призначено Гладія О.В.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 30.11.2016 введено процедуру санації Публічного акціонерного товариства "АТП 13060"; призначено керуючим санацією ПАТ "АТП 13060" Гладія Олександра Васильовича.

Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.07.2018 припинено процедуру санації Публічного акціонерного товариство "АТП 13060"; припинено повноваження керуючого санацією ПАТ "АТП 13060" арбітражного керуючого Гладія О.В.; визнано Публічне акціонерне товариство "АТП 13060" банкрутом; відкрито ліквідаційну процедуру строком на 4 місяці; ліквідатором ПАТ "АТП 13060" призначено арбітражного керуючого Гладія Олександра Васильовича.

Згідно інформації з публічного веб-сайту Вищого господарського суду України, з метою виявлення кредиторів банкрута, 18.07.2018 Господарським судом Дніпропетровської області оприлюднено повідомлення про визнання Публічного акціонерного товариство "АТП 13060" банкрутом на офіційному веб - сайті Вищого господарського суду України в мережі інтернет за номером 52891.

30.11.2018 до Господарського суду Дніпропетровської області від Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві надійшла заява до боржника про визнання грошових вимог на суму 1 325 127,14 грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2018 визнано частково грошові вимоги Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві у сумі 360 989,40 грн. (6 черга задоволення), судовий збір у розмірі 3 524,00 (1 черга задоволення); грошові вимоги Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві у розмірі 964 137,74 грн. відхилено; зобов`язано ліквідатора внести грошові вимоги Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві у сумі 360 989,40 грн. (6 черга задоволення), судовий збір у розмірі 3 524,00 (1 черга задоволення) відповідно до вимог ст. 45 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом до реєстру вимог кредиторів.

Визнаючи грошові вимоги Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві у сумі 360 989, 40 грн., суд першої інстанції виходив з обставин невиконання боржником податкових зобов`язань. В частині мотивування відхилення грошових вимог Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві у сумі 964 137, 74 грн., суд зазначив, що заявлення таких грошових вимог суперечить положенням абз. 3, ч. 1 ст. 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі Закон про банкрутство), оскільки зазначені вимоги виникли після відкриття ліквідаційної процедури ПАТ "АТП 13060".

Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві подало апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2018 у справі № 904/1938/15, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у визнанні грошових вимог ГУ ДФС у м. Києві у розмірі 964 137, 74 грн. та прийняти нове, яким визнати кредиторські вимоги Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві по справі № 904/1938/15 у повному обсязі, а саме 1 325 127, 14 грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що заборгованість зі сплати податків ПАТ "АТП 13060" виникла в межах проведення процедури розпорядження майном та ліквідаційної процедури відповідно до самостійно задекларованих зобов`язань, а саме:

-податковий борг з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки у розмірі 198 830, 46 грн. (податкова декларація № від 12.02.2018 терміном сплати по 29.07.2018 на суму 79 415, 23 грн.; податкова декларація № від 12.02.2018, терміном сплати 29.10.2018 на суму 119 415, 23 грн.);

- податковий борг з орендної плати з юридичних осіб у розмірі 1 126 296, 68 грн. (податкова декларація № від 14.02.2018, терміном сплати 30.07.2018 у розмірі 281 574, 17 грн.; податкова декларація № від 14.02.2018, терміном сплати 30.08.2018 у розмірі 281 574, 17 грн.; податкова декларація № від 14.02.2018, терміном сплати 30.09.2018 у розмірі 281 574, 17 грн.; податкова декларація № від 14.02.2018, терміном сплати 30.10.2018 у розмірі 281 574, 17 грн.

Скаржник зазначає, що із картки особового рахунку відповідача вбачається, що сплата самостійно задекларованих зобов`язань не відбувалась.

Ліквідатор згідно поданого відзиву на апеляційну скаргу просить відмовити скаржнику у задоволенні апеляційної скарги та залишити в силі оскаржувану ухвалу посилаючись на те, що з дня визнання ПАТ "АТП 13060" банкрутом (18.07.2018) зобов`язання з податків у боржника не виникає, тоді як кредитором заявлені вимоги по податку на землю з терміном оплати 30.08.2018 у розмірі 281 574, 17 грн., з терміном оплати 30.09.2018 у розмірі 281 574, 17 грн., з терміном оплати 30.10.2018 у розмірі 281 574, 17 грн., які виникли після відкриття ліквідаційної процедури ПАТ "АТП 13060". Аналогічно і по податку на нерухоме майно, кредитором заявлено вимоги у розмірі 119 415, 23 грн. з терміном оплати 29.10.2018 (3 квартал 2018), які виникли після відкриття ліквідаційної процедури ПАТ "АТП 13060".

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.04.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2018 у справі № 904/1938/15; розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 16.05.2019 о 11:30.

Присутній у судовому засіданні представник ПАТ "АТП 13060" проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив відмовити у її задоволенні.

У судовому засіданні 16.05.2019 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги, меж, в яких повинні встановлюватися обставини і досліджуватися докази, заслухавши пояснення представника боржника, з`ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного.

Як зазначено вище, постановою господарського суду Дніпропетровської області від 18.07.2018 припинено процедуру санації Публічного акціонерного товариство "АТП 13060"; припинено повноваження керуючого санацією ПАТ "АТП 13060" арбітражного керуючого Гладія О.В.; визнано Публічне акціонерне товариство "АТП 13060" банкрутом; відкрито ліквідаційну процедуру строком на 4 місяці; ліквідатором ПАТ "АТП 13060" призначено арбітражного керуючого Гладія Олександра Васильовича.

18.07.2018 Господарським судом Дніпропетровської області оприлюднено повідомлення про визнання Публічного акціонерного товариство "АТП 13060" банкрутом на офіційному веб - сайті Вищого господарського суду України в мережі інтернет за номером 52891, про що свідчить загальнодоступна інформація з публічного веб-сайту Вищого господарського суду України.

30.11.2018 до Господарського суду Дніпропетровської області від Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві надійшла заява до боржника про визнання грошових вимог на суму 1 325 127,14 грн., які складаються з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки у сумі 198 830, 46 грн. та податку з орендної плати за землю у сумі 1 126 296, 68 грн.

Згідно з п.п. 14.1.175. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий борг - сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджена платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Відповідно до п.16.1.4 ч.16.1 ст.16 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п.54.1 ст.54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

У пункті 56.11 ст.56 Податкового кодексу України вказано, що не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.

Згідно з абз.1 п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.286.2 ст.286 Податкового кодексу України, платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій.

ПАТ "АТП 13060" подало до органів доходів і зборів податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки № від 12.02.2018, відповідно до якої боржником задекларовано податок у 2018 році у розмірі 477 660,90 грн., з поквартальною розбивкою 1 квартал (119 415,23 грн.), 2 квартал (119 415,23 грн.), 3 квартал (119 415,23 грн.), 4 квартал (119 415,23 грн.).

Як вбачається із детального розрахунку з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, кредитором заявлені грошові вимоги по сплаті податкового боргу у розмірі 79 415, 23 грн. з терміном сплати 29.07.2018 та у розмірі 119 415, 23 грн. з терміном сплати 29.10.2018.

Також, ПАТ "АТП 13060" подано до органів доходів і зборів податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2018 рік № від 14.02.2018, із якої вбачається, що боржником задекларовано податкове зобов`язання (орендна плата за землю) на 2018 у розмірі 3 378 890,05 грн., з помісячною розбивкою на 12 місяців по 281 571,17 грн.

Відповідно до детального розрахунку Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві заявлено грошові вимоги з податку на орендну плату з юридичних осіб по податковій декларації від 14.02.2018 № у розмірі 281 574,1 грн. з терміном сплати 30.07.2018, у розмірі 281 574,17 грн. з терміном сплати 30.08.2018, у розмірі 281 574,17 грн. з терміном сплати 30.09.2018, у розмірі 281 574,17 грн. з терміном сплати 30.10.2018.

У відповідності до ст.1 Закону про банкрутство, грошове зобов`язання - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань відносяться також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях.

Кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника. Поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

У ч. 8 ст. 23 Закону про банкрутство, зокрема, передбачено, що поточні кредитори з вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство, можуть пред`явити такі вимоги після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

У частині 1 ст. 38 Закону про банкрутство, зокрема, зазначено, що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів)), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури; припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута. Вимоги за зобов`язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред`являтися тільки в межах ліквідаційної процедури протягом двох місяців з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Кредитори, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

Отже, зазначеними нормами Закону, законодавець чітко встановив, що поточні вимоги кредитора - це неоплачені боржником вимоги, які виникли в процедурах банкрутства, за період після порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство і до винесення постанови про визнання боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури і призначення ліквідатора.

Також згідно положень зазначеної норми у банкрута припиняється підприємницька діяльність та припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, а також повноваження власника (власників) майна банкрута.

Нові зобов`язання у банкрута можуть виникати виключно у випадках, прямо передбачених у цьому Законі і порядок їх виконання визначений спеціальними нормами Закону про банкрутство.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.07.2018 постановою господарського суду Дніпропетровської області визнано Публічне акціонерне товариство "АТП 13060" банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру строком на 4 місяці.

Судом першої інстанції встановлено, що заявлені вимоги щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 119 415, 23 грн. з терміном сплати 29.10.2018 та щодо сплати земельного податку (орендна плата з юридичних осіб) кредитором заявлені вимоги у розмірі 281 574,17 грн. з терміном сплати 30.08.2018, у розмірі 281 574,17 грн. з терміном сплати 30.09.2018, у розмірі 281 574,17 грн. з терміном сплати 30.10.2018, фактично виникли за період після визнання боржника банкрутом.

Приписами ч.1 ст.38 Закону про банкрутство імперативно визначено, що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів)), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури, а заявлені податковим органом вимоги зі сплати податків (обов`язкових платежів) "АТП 13060" не є поточними вимогами в розумінні ст. 23 Закону про банкрутство, у зв`язку з тим, що такі зобов`язання виникли після визнання підприємства банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, відповідно, такі вимоги не можуть сплачуватись банкрутом в силу імперативних приписів Закону про банкрутство.

Крім того, заявлені контролюючим органом вимоги із сплати податку на нерухоме майно, податку на землю та орендної плати за своєю правовою природою є різновидами податків, що не можна ототожнювати з витратами, в розумінні ст.ст. 38, 45 Закону про банкрутство, тобто з витратами, які безпосередньо пов`язані із здійсненням ліквідаційної процедури, як то витрати на оплату судового збору; витрати заявника на публікацію оголошення про порушення справи про банкрутство, введення процедури санації, визнання боржника банкрутом; витрати арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), пов`язані з утриманням і збереженням майнових активів банкрута, оплати поточних комунальних і експлуатаційних витрат та інших витрат, пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

З урахуванням встановлених у даній справі обставин, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого господарського суду про відмову у визнанні вимог Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві до боржника у розмірі 964 137,74 грн. та включенні цих вимог до реєстру вимог кредиторів у даній справі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки під час проведення судових процедур у справі про банкрутство, саме норми спеціального Закону мають пріоритетне застосування.

Апеляційний господарський суд досліджує правомірність прийняття рішення судом першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги, з огляду на які, не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З огляду на наведене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду таким, що відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення Господарського суду Дніпропетровської області у даній справі відсутні.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги відносяться на Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

Керуючись статтями 129, 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2018 у справі № 904/1938/15 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2018 у справі № 904/1938/15 залишити без змін.

Витрати з оплати судового збору за подання апеляційної скарги віднести на Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 21.05.2019.

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя Л.М. Білецька

Суддя Ю.Б. Парусніков