ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2019 року

м. Київ

Справа № 915/1792/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Сухового В.Г. - головуючого, Берднік І.С., Міщенка І.С.,

розглянув в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.02.2019 (Таран С.В., Будішевська Л.О., Мишкіна М.А.) та ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 28.12.2018 (Алексєєв А.П.) у справі № 915/1792/18

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Європейська Компанія"

до Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"

про забезпечення позову

Історія справи

Короткий зміст вимог

1. 27.12.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Нова Європейська Компанія" (далі - Позивач) звернулося в Господарський суд Миколаївської області з заявою про забезпечення позову, в якій просило: 1) заборонити Державному підприємству "Адміністрація морських портів України" та Державному підприємству "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (далі - Відповідач) вчиняти будь-які дії, спрямовані на припинення (скасування) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації іншого речового права (сервітуту) на причал №12 (інв.№1031039), залізничні колії №53, №54 (інв.№№1031085, 1031086), підкранові колії (інв.№1031068), розташоване за адресою: 54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23, встановленого за Позивачем, як за суб'єктом іншого речового права (правокористувачем), шляхом проведення відповідних дій, що матимуть наслідком скасування, відміну, припинення, анулювання, внесення змін та інше до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо запису про державну реєстрацію іншого речового права (номер запису №9430088 від 15.04.2015), встановленого відповідно до договору №А3-А про встановлення сервітуту від 04.07.2013 щодо об'єкту нерухомого майна (нежитловий об'єкт), що знаходиться за адресою: Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. Заводська, будинок 23 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 1); 2) заборонити Державним реєстраторам прав на нерухоме майно та суб'єктам державної реєстрації прав (в тому числі Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській міській, районним у місті Києві державним адміністраціям, акредитованим суб'єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") вчиняти будь-які реєстраційні дії, спрямовані на припинення (скасування) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації іншого речового права (сервітуту) на причал №12 (інв.№1031039), залізничні колії №53, №54 (інв.№№1031085, 1031086), підкранові колії (інв.№1031068), розташоване за адресою: 54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23, встановленого за Позивачем, як за суб'єктом іншого речового права (правокористувачем), шляхом проведення відповідних реєстраційних дій, що матимуть наслідком скасування, відміну, припинення, анулювання, внесення змін та інше до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо запису про державну реєстрацію іншого речового права (номер запису №9430088 від 15.04.2015), встановленого відповідно до договору №А3-А про встановлення сервітуту від 04.07.2013 щодо об'єкту нерухомого майна (нежитловий об'єкт), що знаходиться за адресою: Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. Заводська, будинок 23 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 1).

Короткий зміст оскарженої ухвали суду першої інстанції

2. Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 28.12.2018 заяву Позивача про забезпечення позову задоволено частково. Заборонено Відповідачу вчиняти будь-які дії, спрямовані на припинення (скасування) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації іншого речового права (сервітуту) на причал №12 (інв.№1031039), залізничні колії №53, №54 (інв.№№1031085, 1031086), підкранові колії (інв.№1031068), розташоване за адресою: 54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23, встановленого за Позивачем, як за суб'єктом іншого речового права (правокористувачем), шляхом проведення відповідних дій, що матимуть наслідком скасування, відміну, припинення, анулювання, внесення змін та інше до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо запису про державну реєстрацію іншого речового права (номер запису №9430088 від 15.04.2015), встановленого відповідно до договору №А3-А про встановлення сервітуту від 04.07.2013 щодо об'єкту нерухомого майна (нежитловий об'єкт), що знаходиться за адресою: Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. Заводська, будинок 23 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 1). В задоволенні решти заяви відмовлено.

3. Ухвала суду мотивована тим, що враховуючи те, що спір між сторонами виник внаслідок дій Відповідача, які свідчать про намір припинити правовідносини сервітуту, а також характер позову, з яким заявник (Позивач) планує звернутися до суду, твердження останнього стосовно того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити захист та поновлення оспорюваних прав і інтересів Позивача в разі задоволення позовних вимог, є обґрунтованими.

Короткий зміст оскаржуваної постанови, прийнятої судом апеляційної інстанції

4. Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.02.2019 ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 28.12.2018 залишено без змін з тих же підстав.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. Відповідач подав касаційну скаргу на ухвалу та постанову судів попередніх інстанцій, в якій просить їх скасувати та прийняти рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Аргументи учасників справи

Доводи Відповідача, який подав касаційну скаргу (узагальнено)

6. Договір сервітуту припинено 31.12.2018 у зв'язку із закінченням строку дії, а тому заходи забезпечення позову порушують право власності Відповідача.

7. Відсутні належні докази, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

8. Заходи забезпечення позову не можуть бути тотожними задоволенню заявлених позовних вимог.

Позиція Позивача у відзиві на касаційну скаргу

9. Судами попередніх інстанцій обґрунтовано встановлено, що в матеріалах справи наявні докази, які свідчать про необхідність вжиття заходів забезпечення позову, оскільки лист Відповідача та відповідь Позивача на цей лист є достатніми доказами наявності між сторонами спору та, відповідно, наміру Відповідача припинити зобов'язальні правовідносини.

10. Заборона Відповідачу вчиняти дії, спрямовані на припинення (скасування) реєстрації права сервітуту у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, жодним чином не свідчить про визнання судом обставин продовження договору сервітуту, а є заходом забезпечення позову та не є тотожним заявленим позовним вимогам.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду апеляційної інстанції

11. Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 137 ГПК України визначено заходи забезпечення позову. Так, частиною 1 зазначеної статті Кодексу визначено, що позов забезпечується, зокрема, забороною Відповідачу вчиняти певні дії (пункт 2); іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними в пунктах 1-9 цієї частини (пункт 10).

12. Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів.

При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення господарського суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

13. Судами попередніх інстанцій під час розгляду заяви про забезпечення позову встановлено, що обрані Позивачем заходи забезпечення позову в частині вимог про заборону Державним реєстраторам прав на нерухоме майно та суб'єктам державної реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії, спрямовані на припинення (скасування) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації іншого речового права (сервітуту), не відповідають принципу проведення державної реєстрації прав винятково за заявою, закріпленому в статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", оскільки ґрунтуються на припущеннях і заявником не надано доказів на підтвердження наявності інформації про те, що Відповідач з 01.01.2019 має намір скасувати державну реєстрацію речового права (сервітуту), встановленого за Позивачем.

14. Таким чином, вживаючи заходи до забезпечення позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, врахувавши наведене, а також докази, надані в обґрунтування заяви про вжиття заходів забезпечення позову (лист Відповідача від 13.11.2018), дійшов вірного висновку, що невжиття заходів до забезпечення позовних вимог в частині заборони Відповідачу вчиняти будь-які дії, спрямовані на припинення (скасування) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації іншого речового права (сервітуту) на причал №12 (інв.№1031039), залізничні колії №53, №54 (інв.№№1031085, 1031086), підкранові колії (інв.№1031068), розташовані за адресою: 54020, м. Миколаїв, вул.Заводська, 23, встановленого за Позивачем, як за суб'єктом іншого речового права (правокористувачем), шляхом проведення відповідних дій, що матимуть наслідком скасування, відміну, припинення, анулювання, внесення змін та інше до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо запису про державну реєстрацію іншого речового права (номер запису №9430088 від 15.04.2015), встановленого відповідно до договору №А3-А про встановлення сервітуту від 04.07.2013 щодо об'єкту нерухомого майна (нежитловий об'єкт), що знаходиться за адресою: Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. Заводська, будинок 23 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 1), може значно ускладнити або навіть зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову, вжиття такого заходу є адекватним змісту порушеного права, на відновлення якого буде поданий позов, та, за умови його задоволення, не створить складнощів при виконанні рішення та не дозволить Відповідачу вчинити дії для унеможливлення його відновлення. При цьому, застосування саме таких заходів забезпечення позову спроможне забезпечити фактичне виконання судового рішення, в разі задоволення позовних вимог.

15. Отже, колегія суддів вважає, що при постановленні ухвали місцевий господарський суд надав оцінку обґрунтованості доводів Позивача, встановив безпосередній зв'язок між конкретним заходом забезпечення позову та предметом позову, який буде поданий, і правильно застосував статтю 136 ГПК України та підставно обрав захід до забезпечення позову, який відповідає пункту 2 частини 1 статті 137 ГПК України.

16. Так, судами попередніх інстанцій враховано, що предметом спору у даній справі є фактично спір щодо припинення за ініціативою Відповідача відносин сервітуту з Позивачем і підстави забезпечення позову не обмежуються лише пов'язаністю з позовною вимогою. Статтею 136 ГПК України передбачено можливість забезпечення позову не лише у разі, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити виконання рішення суду, а також у разі, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду і ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

17. Тобто, за замістом частини 2 статті 136 ГПК України у вирішенні питання щодо забезпечення позову слід також враховувати за захистом якого порушеного чи оспорюваного права або інтересу звертається (має намір звернутися) позивач, не обмежуючись лише неможливістю виконання рішення суду та позовними вимогами. Судами першої та другої інстанцій під час розгляду заяви Позивача про вжиття заходів до забезпечення позову наведене враховано, а тому доводи касаційної скарги, зазначені в пункті 7 постанови, Судом відхиляються.

18. Щодо посилання касаційної скарги, наведеного в пункті 6 постанови, колегія суддів зазначає, що питання припинення договору сервітуту не є предметом розгляду заяви про забезпечення позову, а буде вирішуватися під час розгляду справи по суті спору. Крім того, апеляційний господарський суд вірно зазначив, що сервітут не позбавляє володільця (Відповідач), щодо якого він встановлений, права володіння та користування причалом та причальною інфраструктурою (пункт 4.5 договору про встановлення сервітуту №АЗ-А від 04.07.2013).

19. Твердження скаржника, вказане в пункті 8 постанови, Судом відхиляється, оскільки обрані Позивачем заходи забезпечення позову не є тотожними позовним вимогам у даній справі тому, що, як встановлено судами попередніх інстанцій, Позивач мав намір подати позов про визнання договору про встановлення сервітуту продовженим (пролонгованим) на тих самих умовах та про визнання права користування Позивачем майном на тих самих умовах, які передбачені договором про встановлення сервітуту. Крім того, як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, вжиття заявлених Позивачем у заяві заходів забезпечення позову не зумовлює жодним чином фактичного вирішення спору по суті. Вжитий судами захід забезпечення позову носить тимчасовий характер і спрямований виключно на забезпечення виконання рішення суду в разі задоволення позову та недопущення негативних наслідків для Позивача.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

20. Відповідно до статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

21. Водночас, інші аргументи касаційної скарги стосуються питань, пов'язаних або із встановленими обставинами справи, або з оцінкою доказів у ній, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, визначених статтею 300 ГПК України.

22. Саме лише прагнення скаржника здійснити нову перевірку обставин справи та переоцінку доказів у ній не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.

23. Враховуючи викладене вище та межі перегляду справи судом касаційної інстанції, касаційна скарга Відповідача задоволенню не підлягає, а оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій підлягають залишенню без змін як законні та обґрунтовані.

Щодо розподілу судових витрат

24. Оскільки суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін оскаржувані судові рішення, судові витрати, відповідно до статті 129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 300, 301, 304, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" залишити без задоволення.

2. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.02.2019 та ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 28.12.2018 у справі №915/1792/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Суховий В.Г.

Судді Берднік І.С.

Міщенко І.С.