ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2019 р.м. ХарківСправа № 922/388/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

при секретарі судового засідання Яковенко Ю.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Компанія "Гаренсіа Ентерпрайзіз Лімітед" (Garensia Enterprises Limited), Кіпр, м. Лімассол, 3025, Нафпліу, 15, код НЕ 251633
до Акціонерного товариства "Харківобленерго", 61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 149, код 00131954
про стягнення 2 668 703,58 грн.
за участю представників:

позивача - Щербаха Р.С. за довіреністю від 12.12.2018

відповідача - Синьова Ю.М. за довіреністю № 01-26/6765 від 20.11.2018

ВСТАНОВИВ:

Компанія "Гаренсіа Ентерпрайзіз Лімітед" (Garensia Enterprises Limited) звернулася до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з АТ "Харківобленерго" 3 % річних у розмірі 511 222,77 грн. (п`ятсот одинадцять тисяч двісті двадцять дві гривні 77 копійок), інфляційні втрати у розмірі 2 157 480,81 грн. (два мільйони сто п`ятдесят сім тисяч чотириста вісімдесят гривень 81 копійка) та витрати по сплаті судового збору у розмірі 40 030,55 грн. (сорок тисяч тридцять гривень 55 копійок).

В обґрунтування своїх вимог, позивач вказує на порушення відповідачем вимог ст. 30 Закону України "Про акціонерні товариства", зазначаючи про те, що відповідач добровільно та своєчасно не перерахував належні позивачеві до виплати дивіденди.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.02.2019, для розгляду справи було визначено суддю Прохорова С.А.

Ухвалою суду від 13.02.2019 було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження.

Відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву (вх. № 5446 від 01.03.2019) в якому зазначає про невірне нарахування позивачем розміру 3% річних. Враховуючи, що відзив подано відповідачем у встановлені судом строки, суд долучає його до матеріалів справи.

Також, відповідач звернувся до суду з клопотанням (вх. № 5445 від 01.03.2019) в якому просить суд розстрочити виконання рішення суду строком на один рік рівними частинами, починаючи з дати набрання рішенням законної сили.

Позивачем надано до суду заперечення на клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду (вх. № 5976 від 11.03.2019).

В підготовчому судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 11.03.2019 про задоволення клопотання представника відповідача про відкладення судового засідання на іншу дату. Підготовче засідання відкладено на 28.03.2019.

Також, позивачем надано відповідь на відзив на позовну заяву (вх. № 6679 від 18.03.2019).

В підготовчому судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 28.03.2019 про задоволення клопотання представника відповідача про відкладення судового засідання на іншу дату. Підготовче засідання відкладено на 17.04.2019.

Ухвалою суду від 17.04.2019 було закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті на 13.05.2019.

В ході розгляду даної справи господарським судом Харківської області, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст. 13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

В ході розгляду даної справи судом було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч. 1 ст. 210 ГПК України, а також з урахуванням положень ч. 2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Присутні в судовому засіданні представники сторін погодилися з тим, що судом досліджено всі докази, які надано сторонами у відповідності до ст. 74 ГПК України.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 13.05.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Компанія «ГАРЕНСІА ЕНТЕРПРАЙЗІЗ ЛІМІТЕД» (GARENSIA ENTERPRISES LIMITED) (Позивач) є акціонером АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО» (Відповідач) та власником 76 436 210 штук простих іменних акцій, емітованих АТ «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО». Попереднє найменування Відповідача - АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО».

Рішенням позачергових загальних зборів акціонерів Відповідача від 05.08.2016р. (протокол № 23) з дев`ятого питання порядку денного «Розподіл прибутку Товариства, отриманого за результатами роботи у 2013, 2014 та 2015 роках, в тому числі затвердження розміру річних дивідендів з урахуванням вимог, передбачених законодавством, відповідно до результатів фінансового-господарської діяльності Товариства у 2013, 2014 та 2015 роках» було розподілено прибуток Відповідача, отриманий за результатами його роботи у 2013,2014 та 2015 роках.

Рішенням Наглядової ради Відповідача від 23.09.2016р. (протокол № 1/2016) визначено термін виплати дивідендів - з 10.10.2016р. до 05.02.2017р. Зазначений термін виплати відповідних дивідендів також був зазначений у повідомленні про виникнення особливої інформації емітента АК «Харківобленерго», яке було опубліковане в офіційному друкованому виданні Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку «Бюлетень. Цінні папери України» (№ 181 (4469) від 28.09.2016р.).

Виконавчий орган Відповідача вказані вище рішення щодо виплати дивідендів добровільно та належним чином у встановлений термін, тобто до 05.02.2017р., не виконав, та належні Позивачеві дивіденди не виплатив.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та не оспарюються Відповідачем.

У зв`язку із невиплатою дивідендів, 16.08.2017р. Позивач звернувся до Відповідача із письмовою вимогою від 19.07.2017р., якою вимагав виплатити на користь Позивача дивіденди у розмірі згідно рішення позачергових загальних зборів акціонерів від 05.08.2016р. (протокол № 23) та рішення Наглядової ради від 23.09.2016р. (протокол № 1/2016).

Відповідну письмову вимогу Відповідач отримав 28.08.2017р., втім належні Позивачеві до виплати дивіденди добровільно Позивачеві не перерахував, письмової відповіді не дав.

31.01.2018р., відповідно до абзацу 4 частини другої статті 30 Закону України «Про акціонерні товариства», приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В. вчинено виконавчий напис за реєстраційним № 78 (копія додається) про стягнення з Відповідача на користь Позивача невиплачених у строк дивідендів у розмірі 12 439 754,07 грн.

04.06.2018р. ДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 56401414 щодо примусового стягнення з Відповідача дивідендів у розмірі 12 439 754,07 грн. на підставі виконавчого напису від 31.01.2018р. за реєстраційним № 78.

19.06.2018р. на інвестиційний рахунок Позивача обслуговуючим банком було зараховано стягнуту із Відповідача суму дивідендів у розмірі 11 817 766,07 грн., що підтверджується випискою по особовому рахунку Позивача за 19.06.2018р., копія якої додана до матеріалів справи (додатково 621 988,00 грн. було стягнуто до державного бюджету у якості податку із загальної суми стягнутих дивідендів).

19.06.2018р. ДВС, у зв`язку із сплатою Відповідачем у повному обсязі суми боргу, прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № 56401414.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Правовідносини, в яких Відповідач, у зв`язку із прийняття рішення загальними зборами про виплату акціонеру дивідендів, зобов`язаний здійснити таку виплату, є грошовим зобов`язанням, тому до таких правовідносин, через порушення Відповідачем термінів виконання цього грошового зобов`язання, застосовуються положення частини другої статті 625 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, що передбачені Господарським кодексом України.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 116 ЦК України, учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом, брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди).

Згідно частини першої статті 152 ЦК України, акціонерне товариство - господарське товариство, статутний капітал якого поділено на визначену кількість часток однакової номінальної вартості, корпоративні права за якими посвідчуються акціями.

Як визначено пунктом 2 частини першої статті 25 Закону України «Про акціонерні товариства», кожною простою акцією акціонерного товариства її власнику - акціонеру надається однакова сукупність прав, включаючи право на отримання дивідендів.

Згідно абзаців 1, 3 частини першої статті ЗО Закону України «Про акціонерні товариства», дивіденд - частина чистого прибутку акціонерного товариства, що виплачується акціонеру з розрахунку на одну належну йому акцію певного типу та/або класу. За акціями одного типу та класу нараховується однаковий розмір дивідендів. Товариство виплачує дивіденди виключно грошовими коштами.

За положеннями статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Із вказаної статті випливає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути, у тому числі, і рішення загальних зборів про виплату дивідендів.

За таких обставин, виплата дивідендів акціонерним товариством акціонеру, за наявності відповідного рішення вищого органу акціонерного товариства, є грошовим зобов`язанням.

Статтями 525, 526, 629 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як роз`яснено у пункті 1.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» (надалі - постанова Пленуму ВГСУ № 14), з огляду на те, що статтю 625 ЦК України вміщено у розділі І книги 5 цього Кодексу - «Загальні положення про зобов`язання», ця стаття застосовується до усіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язань.

Відповідно до пунктів 3.1, 4.1 постанови Пленуму ВГСУ № 14, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною Другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті; сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у пункті 3.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 25.02.2016р. «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин», невиплата дивідендів у строки, визначені законом або установчими документами юридичної особи, є порушенням грошового зобов`язання, у зв`язку з яким настають правові наслідки, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України.

Таким чином, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За змістом ст. 13 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, яка набула чинності 15.12.2017р.) встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

Отже, за наявності встановленого факту несвоєчасної виплати Відповідачем дивідендів Позивачу, перевіривши арифметичний розрахунок 3% річних - 511 222,77 грн. та інфляційних втрат - 2 157 480,81 грн. за допомогою програми Калькулятор Ліга, враховуючи рекомендації Пленуму Вищого господарського суду України, викладені у постанові № 14 від 17 грудня 2013 року Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань, Інформаційного листа № 01-06/928/2012 від 17 липня 2012 року, суд зазначає, що наданий позивачем розрахунок відповідає вимогам діючого законодавства, є правомірним, а тому, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог.

Щодо заперечень відповідача стосовно невірності розрахунку, здійсненого позивачем, суд зазначає наступне.

Відповідач, обґрунтовуючи правильність свого розрахунку, посилається на частину п`яту статті 254 ЦК України, відповідно до якої якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Тобто, на думку Відповідача, оскільки термін виплати дивідендів був до 05.02.2017р., який був вихідним днем (неділя), то прострочення з виплати дивідендів почалося лише з 07.02.2017р.

Втім, відповідно до частини першої статті 251 ЦК України, строком с певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

В свою чергу, терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення (частина друга статті 251 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, тоді як термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до статті 254 ЦК України, строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. До строку, що визначений півроком або кварталом року, застосовуються правила про строки, які визначені місяцями. При цьому відлік кварталів ведеться з початку року. Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Строк, що визначений у півмісяця, дорівнює п`ятнадцяти дням. Якщо закінчення строку, визначеного місяцем, припадає на такий місяць, у якому немає відповідного числа, строк спливає в останній день цього місяця. Строк, що визначений тижнями, спливає у відповідний день останнього тижня строку. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Із системного аналізу наведених приписів чинного законодавства вбачається, що норми статті 254 Цивільного кодексу України передбачають виключно порядок обчислення строків, а не термінів.

Таким чином, положення статті 254 ЦК України не застосовуються до порядку обчислення термінів.

В свою чергу, як вказав сам Відповідач у відзиві та це підтверджується наявним у матеріалах справи витягом з протоколу № 1/2016 засідання Наглядової ради АК «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО» від 23.09.2016р., Наглядова рада прийняла рішення «...Виплатити дивіденди в термін до 05.02.2017...».

Тобто, Наглядовою радою був встановлений термін (момент в часі), а саме календарна дата - 05.02.2017р., з настанням якої вже мали бути сплачені дивіденди акціонерам Відповідача.

Відповідно, твердження Відповідача про те, що 05.02.2017р. є останнім днем виплати дивідендів - помилкове, тому що 05.02.2017р. є терміном - моментом в часі, із настанням якого дивіденди вже мали бути сплачені Позивачу.

Таким чином, оскільки положення чистини п`ятої статті 254 ЦК України не можуть бути застосовані до терміну, то 05.02.2017р. є початком перебігу періоду прострочки та нарахування 3% річних, тобто Позивачем вірно визначено суму 3% річних у розмірі 511 222,77 грн.

Вирішуючи клопотання відповідача щодо надання йому розстрочки судового рішення, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Згідно ч. 1 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

При цьому, згідно вимог ч. 3 ст.331 Господарського процесуального кодексу України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Згідно ч. 4 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сімї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

При вирішенні заяв про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст. 331 ГПК України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду.

Обґрунтовуючи клопотання про розстрочення виконання рішення суду строком на 1 рік, Відповідач посилається на що пов`язане із наявністю перед ним непогашеної комунальними підприємствами дебіторської заборгованості, необхідністю постійного 100% перерахування грошових коштів ДП «Енергоринок» за придбану електроенергію, розташуванням Харківської області поряд із зоною проведення операції Об`єднаних сил та наявністю податкової застави через податковий борг, що утворився з 2016 року та на те, що він є соціально значимим підприємством.

Предметом позовних вимог є отримання від Відповідача відшкодування матеріальних втрат Позивача у зв`язку із знеціненням коштів від інфляційних процесів та отримання компенсації за користування відповідними коштами у вигляді 3% річних від суми боргу. Розстрочення відшкодування майнових втрат Позивача від несвоєчасного виконання Відповідачем своїх грошових зобов`язань не призведе до передбаченої частиною 2 статті 625 ЦК України компенсації втрат Позивача, пов`язаних із знеціненням грошових коштів, оскільки розстрочка виконання рішення на один рік фактично призведене до знецінення суми коштів, що є предметом даного позову через інфляційні процеси в державі.

Відповідач не обґрунтував, яким чином він планує здійснювати щомісячні платежі у випадку розстрочення суми боргу за судовим рішенням у даній справі рівними частинами на 12 місяців.

Суд зауважує, що рішення про відстрочку виконання рішення суду є перш за все судженням суду, яке ґрунтується на додержанні балансу інтересів кредитора та боржника. В силу цього відстрочка не може надаватися виключно в інтересах боржника із посиланням на необхідність поліпшення фінансового стану боржника. Така відстрочка, надана за відсутності виняткових обставин, негативно впливає на охоронюваний законом інтерес кредитора.

Зокрема, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права на доступ до суду.

Ризики у веденні господарської діяльності не є обставинами, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України, підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та V одержання прибутку. Вказана правова норма визначає, що особа організовує свою господарську ^ діяльність на власний ризик, що як наслідок покладає на останню нести тягар несприятливих наслідків такої діяльності. Збитковість діяльності не є тією ознакою, яка надає боржникові право на розстрочку виконання рішення суду.

Таким чином, проаналізувавши доводи Відповідача, викладені у клопотанні, щодо розстрочення виконання судового рішення по справі та надані в обґрунтування вказаного клопотання докази, з`ясувавши правову позицію Позивача щодо вказаного клопотання (заперечив повністю), суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання Відповідача про надання йому розстрочення виконання рішення суду.

Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц.

Судовий збір, відповідно приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на Відповідача.

Інших судових витрат Позивачем заявлено не було.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 5, 20, 73, 74, 76-79, 86, 126, 129, 130, 185, ст. ст. 236-239, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Компанії "Гаренсіа Ентерпрайзіз Лімітед" до Акціонерного товариства "Харківобленерго" задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства "Харківобленерго" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 149, код 00131954) на користь Компанії "Гаренсіа Ентерпрайзіз Лімітед" Garensia Enterprises Limited (Кіпр, м. Лімассол, 3025, Нафпліу, 15, код НЕ 251633) - 3 % річних у розмірі 511 222,77 грн. (п`ятсот одинадцять тисяч двісті двадцять дві гривні 77 копійок), інфляційні втрати у розмірі 2 157 480,81 грн. (два мільйони сто п`ятдесят сім тисяч чотириста вісімдесят гривень 81 копійок).

Судові витрати покласти на відповідача - Акціонерне товариство "Харківобленерго".

Стягнути з Акціонерного товариства "Харківобленерго" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 149, код 00131954) на користь Компанії "Гаренсіа Ентерпрайзіз Лімітед" Garensia Enterprises Limited (Кіпр, м. Лімассол, 3025, Нафпліу, 15, код НЕ 251633) - витрати по сплаті судового збору у розмірі 40 030,55 грн. (сорок тисяч тридцять гривень 55 копійок).

Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Згідно із ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Позивач Компанія "Гаренсіа Ентерпрайзіз Лімітед" Garensia Enterprises Limited (Кіпр, м. Лімассол, 3025, Нафпліу, 15, код НЕ 251633).

Відповідач - Акціонерне товариство "Харківобленерго" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 149, код 00131954).

Повне рішення складено "21" травня 2019 р.

Суддя С.А. Прохоров