ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"22" квітня 2019 р. Справа № 911/2679/18
Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., за участю секретаря судового засідання Гопанок І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Київоблгаз збут
до Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради
про стягнення 11 337 266,39 гривень
за участю представників:
від позивача: Кислощук Я.С. (довіреність №228 від 29.12.2018)
від відповідача: Жупиця С.П. (довіреність б/н від 10.01.2019)
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
03.12.2018 через канцелярію Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Київоблгаз збут (далі ТОВ Київоблгаз збут/ позивач) до Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради (далі УСЗН Бориспільської МР/відповідач) про стягнення 11 337 266,39 гривень, з яких 10 711 119,35 грн заборгованості з компенсації витрат за надані житлово-комунальні послуги громадянам, які потребують надання субсидій, за рахунок субвенцій з державного бюджету, 336 646,11 грн інфляційних втрат, 289 500,93 грн 3% річних.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення законодавчих приписів не виконує свого обов`язку з відшкодування витрат, які були понесені позивачем в результаті надання послуг з газопостачання населенню м. Бориспіль на пільгових умовах за період з 01.01.2018 до 01.11.2018, внаслідок чого у відповідача і виникла відповідна сума заборгованості.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 10.12.2018 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Київоблгаз збут залишено без руху, виявлені недоліки постановлено усунути протягом десяти днів з дня вручення зазначеної ухвали.
18.12.2018, у встановлений судом строк, через канцелярію господарського суду Київської області від позивача надійшли пояснення, відповідно до змісту яких позивач на виконання вимог ухвали господарського суду Київської області від 10.12.2018 надав пояснення з документами стосовно заявленого позову.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 29.12.2018 прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Київоблгаз збут до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 28.01.2019, а також запропоновано учасникам справи надати суду додаткові докази, необхідні до вирішення у порядку ст. 182 Господарського процесуального кодексу України заяви та клопотання, за їх наявності, у тому числі відповідачу відзив на позов, та встановлено строки для подання таких доказів і клопотань до 25.01.2019.
Відповідно до наявних в матеріалах справи рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення про відкриття провадження у справі, відповідні процесуальні права і обов`язки та строки для їх реалізації і виконання, сторони були повідомлені належним чином.
24.01.2019 через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшли клопотання про відкладення розгляду справи, а також відзив на позовну заяву, відповідно до якого Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради заперечило проти позовних вимог та просило відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.01.2019 підготовче засідання відкладено на 11.02.2019.
05.02.2019 через канцелярію господарського суду Київської області ТОВ Київоблгаз збут надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач не погодився із доводами відповідача та просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
До того ж, 05.02.2019 через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшли: заява про зменшення позовних вимог, відповідно до якої ТОВ Київоблгаз збут у зв`язку зі сплатою відповідачем 10 711 119,35 грн основного боргу просило стягнути 336 646,11 грн інфляційних втрат, 289 500,93 грн 3% річних, а також клопотання про повернення судового збору у зв`язку, зокрема, зі зменшенням позовних вимог.
Розглянувши заяву позивача про зменшення позивача, оскільки під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві, а зменшення однієї з позовних вимог до нуля не є зменшенням такої вимоги, тоді як позивачем вимогу про стягнення 10 711 119,35 грн основного боргу фактично зменшено до нуля, суд дійшов висновку про відсутність підстав для прийняття вказаної заяви про зменшення позовних вимог та, надалі, розгляд позовних вимог позивача у первісно заявленій редакції.
11.02.2019 через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких відповідач не погодився з доводами позивача, а тому просив відмовити у задоволенні позову, а також просив залучити до участі у даній справі Міністерство фінансів України у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.
Вказане клопотання обґрунтовано тим, що рішенням Рахункової Палати від 15.05.2018 №12-7 запропоновано Міністерству фінансів України вжити заходів щодо вдосконалення механізму планування коштів субвенцій, порядку реалізації взятих на себе державою зобов`язань, забезпечити в повному обсязі погашення підприємствам надавачам житлово-комунальних послуг простроченої кредиторської заборгованості за субвенцією за відповідні послуги з пільг і житлових субсидій.
Відповідно до приписів ст. 50 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.
У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.
Розглянувши вказане вище клопотання, суд дійшов висновку про його необґрунтованість і, як наслідок, про відмову у його задоволенні, оскільки реалізація Міністерством фінансів України покладених на нього законом завдань у сфері контролю за дотриманням бюджетного законодавства не свідчать про наявність у вказаного органу безпосередніх прав та обов`язків стосовно предмету спору у даній справі та, відповідно, наявність підстав для залучення вказаної особи до участі у справі у порядку ст. 50 ГПК України.
У підготовчому засіданні 11.02.2019 судом постановлено ухвалу про продовження строку підготовчого засідання на тридцять днів та відкладення підготовчого засідання на 04.03.2019.
04.03.2019 через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшло клопотання про приєднання доказів, а саме копії нормативно-правових актів стосовно прогнозу економічного і соціального розвитку України на 2018-2020 роки.
У підготовчому засіданні 04.03.2019 суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 18.03.2019.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 18.03.2019 у судовому засіданні оголошено перерву до 01.04.2019.
У судових засіданнях 01.04.2019 та 15.04.2019 оголошувалась перерва до 15.04.2019 та 22.04.2019 відповідно.
У судовому засіданні 22.04.2019 після закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами судом оголошено про перехід до судових дебатів, по закінченні яких суд вийшов до нарадчої кімнати. Після виходу з нарадчої кімнати суд
Відповідно до викладених у позові доводів позивачем на виконання законодавчих приписів за період з 01.01.2018 до 01.11.2018 надано послуги з газопостачання населенню м. Бориспіль на пільгових умовах, в підтвердження чого суду надано копію акту звірки розрахунків за використаний природний газ за період з січня по жовтень 2018 року.
За доводами позивача, відшкодування відповідно наданих послуг на пільгових умовах здійснюється відповідачем згідно Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256, (надалі - Порядок).
Втім, як зауважив позивач, відповідач в порушення законодавчих приписів розрахунки з відшкодування за надані позивачем послуги з газопостачання населенню м. Бориспіль на пільгових умовах за період з 01.01.2018 до 01.11.2018 провів в неповному обсязі, а тому у нього виникло 10 711 119,35 грн заборгованості з компенсації витрат за надані житлово-комунальні послуги громадянам, які потребують надання субсидій за рахунок субвенцій з державного бюджету.
В підтвердження обставин часткової сплати коштів з відшкодування за надані позивачем послуги з газопостачання населенню м. Бориспіль на пільгових умовах позивач надав копії банківських виписок по рахунку, а також оборотно-сальдової відомості за 2018 рік.
Враховуючи вказані вище обставини, позивач просить стягнути з Управління соціального захисту населення Бориспільської міської ради, зокрема, 10 711 119,35 грн заборгованості з компенсації витрат за надані житлово-комунальні послуги громадянам, які потребують надання субсидій за рахунок субвенцій з державного бюджету.
Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що він є бюджетною установою, яка проводить платежі на підставі кошторисних призначень в межах наданих видатків, а тому відповідачем відшкодовувались нараховані субсидії за надані населенню послуги із споживання природного газу протягом одного операційного дня з моменту отримання відповідних сум, що надійшли до місцевого бюджету.
Водночас, відповідач зауважив, що 27.11.2018, станом на момент звернення позивача до суду із відповідним позовом, йому вже було перераховано 9 316 686,84 грн у порядку відшкодування пільг за надані послуги з постачання газу пільговим категоріям громадян. В підтвердження вказаних доводів відповідач надав копії банківських виписок по рахунку та платіжних доручень.
З`ясувавши обставини справи та дослідивши подані докази, заслухавши заключне слово представників сторін, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до приписів ст. ст. 173, 174 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Згідно зі статтею 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» виключно законами України визначаються, зокрема, пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв`язку та критерії їх надання.
Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Згідно з ч. 6 ст. 48, ч. 3 ст. 102 Бюджетного кодексу України бюджетні зобов`язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв`язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.
За рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання надаються житлові субсидії населенню та пільги.
З системного аналізу вказаних вище положень законодавства слідує, що визначеному законодавчо імперативному обов`язку постачальника газу (теплопостачальної організації) надавати послуги з постачання газу тим категоріям громадян, які мають установлені законодавством пільги з їх оплати, відповідає обов`язок держави в особі її органів відшкодувати вартість наданих послуг суб`єкту господарювання, який їх надає.
Відповідно до пп. 1, 3 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) цей Порядок визначає відповідно до статті 102 Бюджетного кодексу України механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню, зокрема, на оплату природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, виплати громадянам частини невикористаної субсидії для відшкодування витрат на оплату природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), послуг з електропостачання для індивідуального опалення за рахунок субвенцій з державного бюджету.
Головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.
Водночас, згідно п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 головні розпорядники коштів місцевих бюджетів ведуть персоніфікований облік отримувачів пільг за соціальною ознакою згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 року №117 «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги», а також здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.
Пунктами 3, 10 та 11 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 №117 (в чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції) передбачено, що структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - уповноважені органи): організовують збирання, систематизацію і зберігання зазначеної в пункті 2 цього Положення інформації та забезпечують її автоматизоване використання для контролю відомостей, які подаються підприємствами та організаціями, що надають послуги, для розрахунків за надані пільговикам послуги, і проведення виплати соціальних стипендій та державної допомоги постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей; ведуть облік пільговиків шляхом формування на кожного пільговика персональної облікової картки згідно з формою "1 - пільга", в якій використовується реєстраційний номер облікової картки платника податків.
Підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою "2-пільга".
Уповноважений орган щомісяця, зокрема: звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації.
Втім, окрім копії акту звірки взаємних розрахунків за використаний природний газ, позивач не надав копій розрахунків щодо вартості наданих пільговикам послуг у встановленій законом формі, як і не надав доказів надіслання таких розрахунків відповідачу.
Так, зі змісту наявного в матеріалах справи акту звірки взаємних розрахунків за використаний природний газ слідує, що за період з січня по жовтень 2018 року позивачем було надано послуги з газопостачання, враховуючи суми коригування, вартістю 17 538 201,70 грн, тоді як відповідачем сплачено 6 827 082,35 грн (останній платіж на суму 1 117 682,81 грн проведений у жовтні 2018 року), а тому сума несплачених коштів станом на 01.11.2018 складає 10 711 119,35 грн.
Водночас, вказаний акт відповідач підписав із зауваженнями стосовно сум коригування, внаслідок чого загальна сума наданих послуг склала 17 196 749,35 грн, а тому за даними відповідача загальна сума несплачених коштів склала 10 369 667,00 грн.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач, як розпорядник коштів місцевого бюджету, відповідно до законодавчих приписів зобов`язаний відшкодувати ТОВ Київоблгаз збут витрати, понесені внаслідок надання послуг з газопостачання населенню м. Бориспіль на пільгових умовах.
Відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України, що кореспондує з приписами статей 525, 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.
З огляду вищенаведеного, оскільки заявлена до стягнення сума заборгованості була сплачена відповідачем до відкриття провадження у даній справі 29.12.2019, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 10 711 119,35 грн заборгованості з компенсації витрат за надані житлово-комунальні послуги громадянам, які потребують надання субсидій, за рахунок субвенцій з державного бюджету, задоволенню не підлягає.
У зв`язку з порушенням відповідачем строків перерахування коштів за надані позивачем послуги з газопостачання населенню м. Бориспіль на пільгових умовах, позивач просить суд стягнути з відповідача:
- 336 646,11 грн інфляційних втрат, нарахованих:
з 01.04.2018 по 30.04.2018 на 5 642 713,00 грн за зобов`язаннями січня 2018 року;
з 01.04.2018 по 31.07.2018 на 5 962 722,67 грн за зобов`язаннями лютого 2018 року;
з 01.10.2018 по 31.10.2018 на 1 954 699,51 грн за зобов`язаннями лютого 2018 року;
з 01.06.2018 по 31.10.2018 на 5 864 918,12 грн за зобов`язаннями березня 2018 року;
з 01.06.2018 по 31.10.2018 на 2 653 019,05 грн за зобов`язаннями квітня 2018 року;
з 01.08.2018 по 31.10.2018 на 1 117,71 грн за зобов`язаннями травня 2018 року;
з 01.09.2018 по 31.10.2018 на 137 617,82 грн за зобов`язаннями липня 2018 року;
- 289 500,93 грн 3% річних, нарахованих:
з 02.03.2018 по 30.05.2018 на 5 642 713,00 грн за зобов`язаннями січня 2018 року;
з 31.05.2018 по 22.06.2018 на 3 228 257,72 грн за зобов`язаннями січня 2018 року;
з 23.06.2018 по 29.06.2018 на 2 005 689,72 грн за зобов`язаннями січня 2018 року;
з 30.06.2018 по 25.07.2018 на 1 879 632,82 грн за зобов`язаннями січня 2018 року;
з 26.07.2018 по 30.07.2018 на 879 239,28 грн за зобов`язаннями січня 2018 року;
з 31.07.2018 по 22.08.2018 на 659 388,46 грн за зобов`язаннями січня 2018 року;
з 30.03.2018 по 22.08.2018 на 5 962 722,67 грн за зобов`язаннями лютого 2018 року;
з 23.08.2018 по 30.08.2018 на 3 315 673,13 грн за зобов`язаннями лютого 2018 року;
з 31.08.2018 по 29.09.2018 на 3 131 262,73 грн за зобов`язаннями лютого 2018 року;
з 30.09.2018 по 24.10.2018 на 3 129 786,56 грн за зобов`язаннями лютого 2018 року;
з 25.10.2018 по 30.10.2018 на 2 012 103,75 грн за зобов`язаннями лютого 2018 року;
з 31.10.2018 по 29.11.2018 на 1 954 699,51 грн за зобов`язаннями лютого 2018 року;
з 07.05.2018 по 29.11.2018 на 5 864 918,12 грн за зобов`язаннями березня 2018 року;
з 30.05.2018 по 29.11.2018 на 2 653 019,05 грн за зобов`язаннями квітня 2018 року;
з 02.07.2018 по 29.11.2018 на 1 117,71 грн за зобов`язаннями травня 2018 року;
з 01.08.2018 по 29.11.2018 на 16,98 грн за зобов`язаннями червня 2018 року;
з 31.08.2018 по 29.11.2018 на 137 617,82 грн за зобов`язаннями липня 2018 року;
з 02.10.2018 по 29.11.2018 на 46 998,37 грн за зобов`язаннями серпня 2018 року;
з 31.10.2018 по 29.11.2018 на 49 856,10 грн за зобов`язаннями вересня 2018 року.
Відповідно до приписів ст. ст. 530, 612, 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Таким чином, за приписами вищенаведених норм закону для застосування до відповідача відповідальності у вигляді сплати інфляційних втрат та 3% річних, необхідним є встановлення моменту, з якого боржник вважається таким, що прострочив.
В обґрунтування строків та процедури відшкодування відповідачем наданих позивачем пільг останній посилається на абзац 13 п. 6, абзаци 1, 7 п. 7, ч. ч. 1, 2 п. 8 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету у відповідно викладеній послідовності норм.
Відповідно до абзаців 6, 7 п. 5, абзаців 1, 4, 5, 8, 13, 14 п. 6, абзаців 1, 3 п. 7 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256, головні розпорядники коштів місцевих бюджетів готують щомісяця до 10 числа наступного періоду, зокрема, інформацію про суми нарахованих пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), тепло-, водопостачання і водовідведення, та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами, установами та організаціями, що надають житлово-комунальні послуги, і надсилають фінансовим органам райдержадміністрацій, виконавчих органів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення), об`єднаних територіальних громад.
Підприємства, установи та організації, що надають послуги з постачання електроенергії, транспортування, розподілу та постачання природного газу, послуг з тепло-, водопостачання і водовідведення готують реєстри обсягів спожитих енергоносіїв та наданих послуг, що підлягають перерахуванню, відповідно до фактичних обсягів спожитих енергоносіїв та наданих послуг, але не вище обсягів нарахованих сум пільг і субсидій, і надсилають їх протягом місяця, але не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним періодом, фінансовим органам райдержадміністрацій, виконавчих органів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення), об`єднаних територіальних громад та головним розпорядникам коштів місцевих бюджетів.
Фінансові органи районних держадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення), об`єднаних територіальних громад на підставі інформації, зазначеної у пункті 5 цього Порядку, щомісяця готують реєстри сум, що підлягають перерахуванню, та подають їх Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінням Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі протягом місяця, але не пізніше 15 числа місяця, що настає за звітним періодом, - щодо пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), тепло-, водопостачання і водовідведення.
Міністерство фінансів Автономної Республіки Крим, фінансові органи обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій у дводенний строк узагальнюють реєстри, зазначені в абзаці четвертому пункту 6 цього Порядку, та надають їх Головним управлінням Казначейства.
Головні управління Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі щомісяця не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після отримання від фінансових органів подають Державній казначейській службі відповідні дані щодо фактично нарахованих сум пільг, субсидій, допомоги та кредиторської заборгованості відповідних бюджетів згідно із зазначеними реєстрами.
Казначейство перераховує протягом місяця, але не пізніше 20 числа місяця, що настає за звітним періодом, субвенцію для виплати пільг та житлових субсидій населенню на оплату: електроенергії, природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), послуг з тепло-, водопостачання і водовідведення за видами послуг згідно із узагальненими реєстрами.
Міністерство фінансів Автономної Республіки Крим, фінансові органи обласних держадміністрацій в межах сум, отриманих від Казначейства за відповідним видом послуг, протягом двох операційних днів після отримання коштів субвенцій надають органам Державної казначейської служби платіжні доручення щодо перерахування цих коштів на рахунки районних бюджетів, бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, об`єднаних територіальних громад відповідно до фактичних зобов`язань з пільг, субсидій і допомоги населенню відповідних бюджетів на дату проведення платежів з їх оплати.
Органи Державної казначейської служби протягом операційного дня з часу отримання відповідних платіжних доручень направляють кошти субвенцій на рахунки місцевих бюджетів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби.
До того ж, згідно абзаців 1, 2 п. 8 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету отримані місцевими бюджетами суми субвенцій в межах отриманих коштів за відповідним видом послуг (витрат) перераховуються протягом двох операційних днів на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків.
Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів в межах отриманих коштів за відповідним видом послуг (витрат) здійснюють протягом двох операційних днів розрахунки з підприємствами, установами та організаціями, що надають житлово-комунальні послуги, балансоутримувачами відомчого житла, гуртожитків, управителями багатоквартирних будинків, об`єднаннями співвласників багатоквартирних будинків та житлово-будівельними кооперативами і ведуть облік за видами пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), тепло-, водопостачання і водовідведення,
Отже, вищевказаними нормами, у тому числі і на які посилається позивач, передбачено алгоритм дій учасників заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню, відповідно до якого перерахуванню субвенцій з державного бюджету передує виконання підприємствами надавачами послуг та розпорядниками коштів обов`язку з надання органам Державної казначейської служби звітів/реєстрів обсягів спожитих енергоносіїв та наданих послуг, доказів виконання якого сторонами у даній справі не надано.
Водночас, визначений вищевказаними законодавчими приписами алгоритм перерахування коштів не передбачає строків виконання відповідачем обов`язку по перерахування коштів за надані позивачем послуги з газопостачання населенню безпосередньо на рахунок позивача, як і не передбачає, з якого моменту слід відраховувати передбачені абзацом 2 п. 8 Порядку два операційні дні для здійсення розрахунків з підприємствами.
Інших належних та допустимх доказів, з яких можливо було б встановити момент виникнення у відповідача обов`язку по сплаті вартості наданих послуг, суду не надано.
Отже, вищенаведені обставини унеможливлюють встановлення судом моменту виникнення у відповідача обов`язку по перерахування коштів за надані позивачем послуги з газопостачання населенню, а тому і моменту, з якого останній вважається таким, що прострочив у розумінні ст. 612 ЦК України, тоді як альтернативне визначення моменту виникнення грошового зобов`язання (шляхом підсумовуючого обрахунку встановлених для всіх державних органів строків вчинення передбачених законом дій) суперечить приписам цивільного законодавства стосовно строків та визначення моменту виникнення зобов`язання.
З огляду наведеного, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача сум 3% річних та інфляційних втрат є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Що ж до клопотання позивача про повернення судового збору слід зазначити таке.
Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.
Як слідує з наявного в матеріалах справи платіжного доручення №4377 від 21.11.2018 позивачем при зверненні до суду із вказаним позовом сплачено 187 759,13 грн судового збору, тоді як належна до сплати сума судового збору, виходячи з ціни позову у розмірі 11 337 266,39 гривень, склала 170 058,99 грн, а тому позивачем внесено судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом, на 17 700,13 грн.
Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви позивача та повернення йому з Державного бюджету України 17 700,13 грн судового збору, внесеного в більшому розмірі, ніж встановлено законом, в порядку ст. 7 Закону України «Про судовий збір».
Решта ж витрат позивача про сплаті судового збору за подання відповідного позову, згідно ст. 129 ГПК України, покладаються судом на позивача з огляду на відмову у задоволенні відповідних вимог.
Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 233, 238 240 Господарського процесуального кодексу України, суд
3. Решту понесених позивачем судових витрат покласти на позивача.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене у апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у відповідності до ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 23.05.2019.

Суддя В.А. Ярема