ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2019 р. Справа № 907/363/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,

Суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників:

від позивача не з`явився (належно повідомлений),

від відповідача (скаржника) не з`явився (належно повідомлений),

від третьої особи: не з`явився (належно повідомлений),

розглянувши апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Мукачівської міської ради, вих.№304/01-19 від 13 лютого 2019 року

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 18 січня 2019 року (підписане 25.01.2019 року), суддя Ушак І.Г.

у справі №907/363/18

за позовом Публічного акціонерного товариства Укртелеком м. Київ в особі Закарпатської філії ПАТ Укртелеком, м. Ужгород

до відповідача Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Мукачівської міської ради, м. Мукачево

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області, м. Ужгород

про стягнення 311 046, 77 грн.

в с т а н о в и в :

23 травня 2018 року Публічне акціонерне товариство Укртелеком в особі Закарпатської філії ПАТ Укртелеком звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Мукачівської міської ради про стягнення 311 046, 77 грн. заборгованості за надані послуги зв`язку на пільгових умовах.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 18 січня 2019 року у справі №907/363/18 позов задоволено в повному обсязі: присуджено до стягнення з Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Мукачівської міської ради на користь Публічного акціонерного товариства Укртелеком в особі Закарпатської філії ПАТ Укртелеком 311 046, 77 грн. невідшкодованих коштів за надані телекомунікаційні послуги пільговим категоріям громадян.

Рішення суду мотивоване тим, що матеріалами справи документально підтверджено факт понесення позивачем витрат з надання пільг в період з січня по грудень 2017 року на послуги зв`язку споживачам, визначеним Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу від 22.10.1993 року, Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 року, Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний статус від 24.03.2008 року, Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Про охорону дитинства від 26.04.2001 року на загальну суму 311 046, 77 грн., а обов`язком держави в особі її органів є відшкодування таких пільг. Вказав, що приписи ЗУ «Про телекомунікації» не передбачають жодного обмеження щодо надання послуг у разі відсутності коштів на зазначені цілі. Також суд відхилив доводи відповідача щодо необхідності укладення договору про розрахунки з постачальником послуг, наданим пільговим категоріям населення, оскільки зобов`язання сторін у таких відносинах виникають безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Мукачівської міської ради звернулось до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 18 січня 2019 року у справі №907/363/18 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Зокрема, зазначає, що сторонами у справі договір на відшкодування пільг за телекомунікаційні послуги впродовж 2017 року не укладався, відтак відсутні і зобов`язання. Крім того, вказує, що судом не враховано приписи ст. 102 Бюджетного кодексу України та те, що Мукачівською міською радою протягом 2017 року не приймались рішення про затвердження програми про відшкодування витрат з місцевого бюджету на відшкодування пільги за надання телекомунікаційних послуг. Відтак вважає, що Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Мукачівської міської ради не зобов`язано здійснювати розрахунки з позивачем.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 лютого 2019 року справу №907/363/18 розподілено колегії суддів у складі: Якімець Г.Г. (головуючий суддя), судді: Бойко С.М. та Мирутенко О.Л.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 20 лютого 2019 року апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Мукачівської міської ради залишено без руху.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді - члена колегії Мирутенка О.Л. розпорядженням керівника апарату суду № 202 від 19.03.2019 призначено проведення автоматизованої заміни складу колегії суддів для розгляду cправи № 907/363/18. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.03.2019 до складу колегії входять: головуючий суддя (суддя-доповідач) Якімець Г.Г., судді: Бойко С.М., Бонк Т.Б.

Ухвалою суду від 19 березня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі №907/363/18 за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Мукачівської міської ради.

12.04.2019 від позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зокрема, з посиланням на постанову Великої Палати Верховного суду від 13.02.2018 у справі № 927/345/17 зазначає, що право позивача на отримання компенсації вартості телекомунікаційних послуг підлягає реалізації і захисту, незважаючи на те, що законами України про державний бюджет на відповідний рік видатків на ці потреби не було передбачено, оскільки фінансові зобов`язання держави виникли не із законів про бюджет, а із законодавства, яким унормовано надання соціальних пільг визначеним особам та з нормативно-правових актів, якими встановлено порядок здійснення розрахунків з постачальниками. Наголошує на правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постанові від 17.04.2018 у справі № 906/621/17, в якій вказано, що чинне законодавство не передбачає обов`язковості укладення окремого договору, а зобов`язання виникають безпосередньо із законів.

Ухвалою суду від 23 квітня 2019 року справу призначено до розгляду в судовому засіданні 13 травня 2019 року.

В судове засідання учасники справи явку повноважних представників не забезпечили, хоча про час, дату та місце розгляду спору були повідомлені належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення.

Суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, Публічне акціонерне товариство Укртелеком в особі Закарпатської філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком є оператором телекомунікацій, який надає телекомунікаційні послуги споживачам відповідно до вимог Цивільного та Господарського кодексів України, Закону України Про телекомунікації, Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №295 від 11.04.2012 року, та інших законодавчих актів України.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 ЗУ Про телекомунікації телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Згідно з п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою КМУ №295 від 11.04.2012 року, встановлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред`явлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв`язку та критерії їх надання визначаються виключно законами України. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (ст.19 ЗУ Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії).

Судом встановлено, що Публічне акціонерне товариство Укртелеком в особі Закарпатської філії в період з січня по грудень 2017 року надавало телекомунікаційні послуги на пільгових умовах громадянам, на яких поширюється дія Законів України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу, Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний статус, Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Про охорону дитинства, якими передбачено надання пільг певним категоріям громадян при оплаті за послуги зв`язку (телекомунікаційні послуги).

Слід зазначити, що відповідачем не заперечуються ні факт надання послуг, ні їх об`єми.

Видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення належать до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України, при цьому, порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам визначаються Кабінетом Міністрів України (ст.87, ч.2 ст.97 Бюджетного кодексу України).

Відповідно до ст. 102 Бюджетного кодексу України видатки на відшкодування вартості послуг, наданих пільговим категоріям громадян, здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з Державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002 року затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Пунктом 2 вказаної Постанови (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (п.3 Порядку).

Згідно з п.5 Порядку головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення).

Відповідно до п.8 Порядку (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків. Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють у п`ятиденний строк розрахунки з постачальниками відповідних послуг і ведуть облік за видами пільг та житлових субсидій населенню на оплату, зокрема, послуг зв`язку.

Враховуючи наведені вище положення, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Мукачівської міської ради є розпорядником коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, а відтак, на відповідача покладено обов`язок щодо здійснення розрахунків з позивачем за телекомунікаційні послуги (зв`язку), надані особам, які мають право на відповідні пільги.

Так, позивачем доведено та матеріалами справи підтверджено, що останнім понесено витрати з надання пільг в період з січня по грудень 2017 року на послуги зв`язку споживачам, визначеним Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу, Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний статус, Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Про охорону дитинства на загальну суму 311 046, 77 грн., які підлягають відшкодуванню відповідачем.

Також позивач належним чином виконав свій обов`язок, передбачений п.10 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №117 від 29 січня 2003 року, стосовно щомісячного направлення відповідачу розрахунків видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг у період з січня по грудень 2017 року (форма №2 пільга).

Згідно з п.п. 10, 11 вказаного вище Положення підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою 2-пільга. Уповноважений орган щомісяця: звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації.

Слід зазначити, що відповідач в порушення п. 11 вищевказаного Положення, доказів в підтвердження проведення звірки інформації, що міститься в Реєстрі осіб, які мають право на пільги, з інформацією, яка надійшла від позивача чи доказів в підтвердження виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику суду не подав, а пунктом 11 Положення обов`язок проведення щомісячної звірки інформації щодо наданих позивачем послуг покладено саме на відповідача.

Одночасно, колегія суддів вважає, що доводи відповідача про відсутність обов`язку компенсувати відповідні виплати без наявності відповідного бюджетного асигнування є безпідставними, оскільки отримання відповідачем бюджетних коштів не є подією, яка неминуче має настати, і відповідно до частини 2 статті 617 Цивільного кодексу України, частини 2 статті 218 Господарського кодексу України та рішення Європейського суду з прав людини у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18.10.2005 року відсутність необхідних бюджетних коштів або взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Більше того, судом першої інстанції правомірно вказано, що приписи ЗУ «Про телекомунікації» не передбачають жодного обмеження щодо надання послуг у разі відсутності коштів на зазначені цілі.

Згідно з ст. 19 ЗУ Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії виключно Законами України визначаються пільги, зокрема, щодо оплати послуг зв`язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Законом України Про телекомунікації та Правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 року №295, не передбачено жодного обмеження щодо надання послуг у разі відсутності коштів на зазначені цілі. Вказані норми законодавства закріплюють реалізацію державних соціальних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовний обов`язок оператора телекомунікаційних послуг надавати послуги зв`язку тим категоріям громадян, які мають установлені законодавством пільги з їх оплати, кореспондує безумовний обов`язок держави в особі її органів відшкодувати вартість таких послуг суб`єкту господарювання, який їх надає.

Право позивача на отримання компенсації вартості наданих телекомунікаційних послуг пільговим категоріям споживачів, підлягає реалізації і захисту, незважаючи на те, що Законами України Про Державний бюджет України на 2016 рік та Про Державний бюджет України на 2017 рік видатків на ці потреби не передбачено, оскільки фінансові зобов`язання держави виникли не з наведеного Закону, а з законодавства, яким унормовано надання соціальних пільг певній категорії осіб, а також з нормативно-правових актів, якими встановлено порядок здійснення розрахунків з постачальниками, зокрема, телекомунікаційних послуг таким категоріям споживачів. Таку ж правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі №927/291/17.

Поряд з цим, чинне законодавство України не передбачає обов`язковості укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги зв`язку пільговим категоріям громадян, оскільки зобов`язання сторін у такому випадку виникають безпосередньо із Законів України. Відтак доводи скаржника в цій частині також відхиляються як необгрунтовані.

За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 15 червня 2016 року у справі №910/17078/15.

Згідно з ст.509 ЦК України зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до ч.3 ст.11 ЦК України та ст.174 ГК України зобов`язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта.

Таким чином, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, зокрема і закону.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України).

Слід зазначити, що сторонами не заперечується факт надання послуг пільговим категоріям населення, при цьому, апелянт наголошує на відсутності бюджетного фінансування та як наслідок, неможливості відшкодувати позивачу витрати за надані послуги.

Згідно з ст.617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Беручи до уваги наведені вище обставини, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про задоволення позову щодо стягнення з Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Мукачівської міської ради на користь Публічного акціонерного товариства Укртелеком в особі Закарпатської філії ПАТ Укртелеком 311 046, 77 грн. невідшкодованих коштів за надані телекомунікаційні послуги пільговим категоріям громадян протягом 2017 року.

Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відтак, беручи до уваги все наведене вище, доводи апеляційної скарги є безпідставними та такі не спростовують висновків місцевого господарського суду про підставність та обґрунтованість позовних вимог.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.236, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:

Рішення Господарського суду Закарпатської області від 18 січня 2019 року у справі №907/363/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Мукачівської міської ради без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Матеріали справи №907/363/18 повернути до Господарського суду Закарпатської області.

Повну постанову складено 16 травня 2019 року

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Бонк Т.Б.