РІШЕННЯ

Іменем України

21 травня 2019 року м. Чернігівсправа № 927/234/19
Господарський суд Чернігівської області у складі судді Фетисової І.А.,

за участю секретаря судового засідання Рослого В.В.,

розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження справу № 927/234/19

за позовом: Комунального підприємства «Чернігівське тролейбусне управління»

Чернігівської міської ради

вул. Шевченко, 50б, м. Чернігів, 14035

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Чернігів-Автогаз»

вул. Кутузова, 13, м. Київ, 01010

про стягнення 41467,12 грн

без проведення судового засідання, повідомлення (виклику) сторін в порядку письмового провадження

Комунальним підприємством «Чернігівське тролейбусне управління» Чернігівської міської ради подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Чернігів-Автогаз» про стягнення 37900 грн боргу по договору № 68 купівлі-продажу від 16.08.2017, 2564,07 грн індексу інфляції та 1003,05 грн 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 26.03.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 927/234/19. Розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного письмового позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою господарського суду від 26.03.2019 про відкриття провадження у справі відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов та доказів, що підтверджують викладені у відзиві обставини, а саме протягом п`ятнадцяти календарних днів з моменту отримання цієї ухвали.

В матеріалах справи є докази належного повідомлення позивача про розгляд справи № 927/234/19 за правилами спрощеного письмового позовного провадження без проведення судового засідання те без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала суду від 26.03.2019 направлена відповідачу по справі Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Чернігів-Автогаз» за вказаною в позовній заяві адресою вул. Кутузова, 13, м. Київ, 01010 повернулась на адресу суду з відміткою відділення зв`язку «фірма незареєстрована».

12.04.2019 Господарським судом Чернігівської області було здійснено повторне направлення ухвали суду від 26.03.2019 на адресу відповідача, яка повернулась суду з відміткою відділення зв`язку «за закінченням строку зберігання».

Згідно безкоштовного запиту у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на сайті Міністерства юстиції України https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch за критерієм пошуку станом на 02.05.2019 значиться Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Чернігів-Автогаз» місцезнаходження юридичної особи 01010 м. Київ, вул. Кутузова, 13. Засновниками юридичної особи зазначено Товариство з обмеженою відповідальністю "С.Р.К.-ГРУП", адреса засновника: 01133, м. Київ, вул. Щорса, будинок 31, Біліченко Наталія Миколаївна, адреса засновника: 04050 АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , адреса засновника: АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 .

Судом здійснено направлення ухвали суду від 26.03.2019 засновникам відповідача.

Ухвала суду від 26.03.2019 направлена засновнику Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Чернігів-Автогаз» - Товариству з обмеженою відповідальністю "С.Р.К.-ГРУП", адреса засновника: 01133, м. Київ, вул. Щорса, будинок 31, повернулась на адресу суду з відміткою відділення зв`язку «не зареєстровано».

Ухвала суду від 26.03.2019 направлена засновнику Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Чернігів-Автогаз» - Сорока Марко Володимирович, 03133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 23 АДРЕСА_4 80, повернулась на адресу суду з відміткою відділення зв`язку «за закінченням строку зберігання».

Згідно відстеження на сайті УДППЗ "Укрпошта" за номером 195 станом за 06.05.2019 (Біліченко Н.М.) зазначено "відправлення не вручено під час доставки, інші причини".

Згідно відстеження на сайті УДППЗ "Укрпошта" за номером 225 станом за 06.05.2019 (Шумаєва О.М.) зазначено "відправлення не вручено під час доставки, інші причини".

02.05.2019 Господарським судом Чернігівської області було здійснено втретє направлення ухвали суду від 26.03.2019 на адресу відповідача, яка повернулась суду з відміткою відділення зв`язку «за закінченням строку зберігання».

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі, якщо ухвалу про відкриття провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Крім того, інформація стосовно слухання судом справ є публічною і розміщується на офіційному сайті Господарського суду Чернігівської області в мережі Інтернет, що також свідчить про наявність у учасників справи можливості дізнатись про слухання справи за їх участю.

Таким чином, враховуючи вчинені судом дії по направленню судової кореспонденції за адресою відповідача, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, на адреси засновників товариства відповідача, судом було вжито всіх заходів щодо належного повідомлення відповідача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного письмового провадження без проведення судового засідання без повідомлення (виклику) сторін.

Судом також враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі Смірнова проти України).

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Оскільки відповідачем не подано відзив на позов у встановлений судом строк без поважних причин, тому в силу приписів ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України справа вирішується судом за наявними у ній матеріалами.

Згідно ч. 5, 7 ст.252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, встановлені законом, до суду не надходило.

Відтак, розгляд даної справи здійснюється судом без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) сторін в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, що також передбачено ч.13 ст.8 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно зі ст.248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи, що ухвала про відкриття провадження у цій справі винесено судом 26.03.2019, тому справа має бути розглянута в строк до 24.05.2019 включно.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши подані позивачем докази, суд ВСТАНОВИВ:

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

16.08.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Чернігів-Автогаз» (продавець) та Комунальним підприємством «Чернігівське тролейбусне управління» Чернігівської міської ради (покупець) укладено договір № 68 купівлі-продажу.

Відповідно до умов договору продавець зобов`язується передати у власність покупця природний газ метан шляхом заправки автотранспорту покупця, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та оплатити на умовах даного договору.

Відповідно до п. 2.1, 2.2 договору ціна за 1 куб. м газу на момент підписання договору складає 11,50 грн, в т.ч. ПДВ 1,92 грн. Ціна на газ, що вказана в даному договорі, визначена на день його підписання і змінюється за рішенням продавця при змінах цін на ринку товарів та послуг. Сторони домовились, що у випадку зміни ціни чи порядку розрахунків за газ, нові ціни чи порядок розрахунків для сторін за даним договором оформлюється додатковою угодою.

Покупець здійснює оплату товару протягом 3-х календарних днів з дати виписки продавцем рахунку на оплату товару та накладної. Розрахунок за товар проводиться покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця. При оплаті товару покупець у платіжному дорученні повинен зазначити номер і дату виписки рахунку, за яким здійснюється оплата. (розділ 3 договору).

Відповідно до п. 9.1 договору цей договір набуває чинності з дати підписання і діє до 31.12.2017, а в частині проведення розрахунків за газ до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, і вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про його припинення.

Позивачем платіжним дорученням № 3621 від 18.08.2017 було перераховано відповідачу 57500 грн попередньої оплати з призначенням платежу «за метан згідно рах. 696 від 16.08.2017».

Відповідачем було поставлено газ згідно видаткових накладних №№ 349 від 31.08.2017 на суму 345 грн, 387 від 12.09.2017 на суму 893,88 грн, 461 від 31.10.2017 на суму 7480,12 грн, 476 від 15.11.2017 на суму 8854,11 грн, всього на загальну суму 17573,11 грн. Позивачем газ отримано, що підтверджується підписами на копіях на накладних та печаткою підприємства. Місце складання на накладних зазначено «м. Чернігів».

Між сторонами підписано акт звіряння взаємних розрахунків станом на 15.11.2017 за період з 01.06.2017 по 15.11.2017, згідно якого дебет КП «Чернігівського тролейбусного управління» становить 39926,89 грн.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 ст. 693 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

При цьому, умовою застосування частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Позивачем було направлено відповідачу лист № 203 від 08.02.2019 про припинення договору та повернення надміру сплачених грошових коштів в сумі 39926,89 грн.

Відповідачем платіжним дорученням № 1202 від 03.05.2018 було частково повернуто кошти в сумі 2026,89 грн з призначенням платежу «повернення коштів (часткове) згідно листа № 1255 від 15.11.2017».

Позивач просить стягнути з відповідача 37900 грн надміру сплачених грошових коштів.

Суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення надміру сплачених грошових коштів є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних в сумі 1003,05 грн за період з 03.05.2018 по 20.03.2019 та індекс інфляції в сумі 2564,07 грн за період з травня 2018 року по лютий 2019 року.

Водночас застосування частини другої статті 625 Цивільного кодексу України щодо стягнення з відповідача суми індексу інфляції та трьох процентів річних є помилковим, оскільки стягнення з продавця суми попередньої оплати, перерахованої за договором купівлі-продажу, не вважається грошовим зобов`язанням у розумінні статті 625 Цивільного кодексу України. Так, стягнення з відповідача суми попередньої оплати за договором не є наслідком порушення ним грошового зобов`язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов`язань, а з інших підстав - повернення сплаченого авансу за непоставлений товар.

Грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

У випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов`язання за договором (стаття 612 Цивільного кодексу України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов`язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 Цивільного кодексу України) не вважаються грошовими зобов`язаннями, оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов`язань, а з інших підстав.

Оскільки право на повернення грошових коштів виникло у позивача внаслідок порушення боржником обов`язку передати йому відповідний товар, це право не становить зміст основного зобов`язання. Грошовим є зобов`язання, що передбачає передачу грошей як предмета договору або їх сплату як ціни договору.

При цьому, в умовах договору купівлі-продажу № 68 відсутня домовленість сторін щодо обов`язку повернення попередньої оплати в разі недопоставки товару, домовленість про визначення розміру процентів та їх застосування в силу ст.536 ЦК України при настанні порушення у відповідача передачі проданого товару за умовами укладеного договору.

Зобов`язання поставити товар не набуває характеру грошового внаслідок пред`явлення кредитором вимоги про повернення/стягнення коштів за його невиконання.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 28.11.2018 у справі №910/24853/13, від 20.11.2018 у справі №916/75/18.

При цьому право позивача на нарахування річних та інфляційних в силу ст. 625 ЦК України може бути використано після встановлення судом факту наявності у відповідача грошового зобов`язання по поверненню попередньої оплати у цій справі.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін. За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до ч. 1, 3 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно зі ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписами ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 1003,05 грн за період з 03.05.2018 по 20.03.2019 та індекс інфляції в сумі 2564,07 грн за період з травня 2018 року по лютий 2019 року за безпідставністю позовних вимог в цій частині.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково в частині стягнення з відповідача 37900 грн надмірно сплачених грошових коштів, в решті позовних вимог в частині стягнення 3 % річних в сумі 1003,05 грн та індексу інфляції в сумі 2564,07 грн відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 124 Господарського процесуального кодексу України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Позивачем представлено попередній розрахунок розміру судових витрат, а саме: витрати на сплату судового збору 1921 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн.

На підтвердження доказів понесення витрат по оплаті судового збору в розмірі 1921 грн. позивачем надано платіжне доручення № 23 від 20.03.2019. Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в сумі 1714,06 грн.

Слід зазначити, що позивач в прохальній частині позовної заяви просить стягнути судові витрати не конкретизуючи їх за видами. При цьому , по тексту позовної заяви зазначає, що очікує понесення судових витрат в розмірі 3000 грн. на правничу допомогу.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Наданий позивачем попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових на правничу допомогу складає 3000 грн.

В зв`язку з чим слід роз`яснити позивачу, що відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Однак, позивачем не надано доказів укладення договору про надання правничої допомоги, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем не надано доказів сплати 3000 грн. за надану правничу допомогу та акту виконаних робіт.

В зв`язку з чим питання розподілу судових витрат щодо стягнення 3000 грн витрат на правничу допомогу суд може здійснити після надання позивачем доказів, в порядку ч.8 ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 5, 42, 74, 123, 129, 236-238, 240, 241, 247, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов Комунального підприємства «Чернігівське тролейбусне управління» Чернігівської міської ради (вул. Шевченко, 50б, м. Чернігів, 14035) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Чернігів-Автогаз» (вул. Кутузова, 13, м. Київ, 01010) про стягнення 41467,12 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Чернігів-Автогаз» (вул. Кутузова, 13, м. Київ, 01010, ) на користь Комунального підприємства «Чернігівське тролейбусне управління» Чернігівської міської ради (вул. Шевченко, 50б, м. Чернігів, 14035, ) 37900 грн надміру сплачених грошових коштів та 1714,06 грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

3. В решті позовних вимог в частині стягнення 3 % річних в сумі 1003,05 грн та індексу інфляції в сумі 2564,07 грн відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається у порядку визначеному ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено та підписано 21.05. 2019 .

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/. Відомості про адреси для листування та зв`язку Господарського суду Чернігівської області: пр-т. Миру, 20, м. Чернігів, 14000 , e-mail: ; тел. 676-311, факс 77-44-62.

Суддя І.А. Фетисова