ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2019 року м. Дніпро Справа № 904/4899/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кощеєва І.М. ( доповідач )

суддів: Кузнецової І. Л.,Подобєда І.М.

секретар судового засідання Пінчук Є.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Приватного підприємства "Агрофірма "Старт"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2019 р.

( суддя Євстигнеєва Н.М., м. Дніпро, повний текст рішення складено 01.02.2019 р.) у справі

за позовом Приватного підприємства "Агропром 2008",

м. Перещепине Дніпропетровської області

до Приватного підприємства "Агрофірма "Старт",

с. Кочережки Дніпропетровської області

про стягнення 2 426 187,65 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Агропром 2008" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, яким з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просило стягнути з Приватного підприємства "Агрофірма "Старт" заборгованість у розмірі 2 426 187,65 грн., з яких: сума попередньої оплати у розмірі 600 000,00 грн.; курсова різниця у розмірі 524 492,19 грн.; пеня у розмірі 1 277 914,77 грн.; сума 3% річних у розмірі 2 865,14 грн.; інфляційні втрати у розмірі 20 915,55 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2019 р. позов задоволено частково - стягнуто з Приватного підприємства "Агрофірма "Старт" на користь Приватного підприємства "Агропром 2008" заборгованість у розмірі 600 000 грн. 00 коп., курсову різницю у розмірі 524 492 грн. 19 коп., пеню у розмірі 1 277 914 грн. 62 коп., 3% річних у розмірі 2 865 грн. 14 коп., інфляційні втрати у розмірі 15 742 грн. 89 коп., витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 36 315 грн. 22 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 19 957 грн. 36 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, Приватне підприємство "Агрофірма "Старт" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обгрунтування своїх доводів та заперечень, Скаржник зазначає на те, що Відповідач не міг виконати дій поставки товару без вчинення Позивачем дій по укладанню додаткової угоди, що саме передбачено п. 5.1.2. договору. Позивач від укладання додаткової угоди ухилився, не вчинив дій, що встановлені договором та випливають із суті зобов`язання та звичаїв ділового обороту, чим спонукав Відповідача невиконанню умов договору з подальшої поставки товару. В договірних правовідносинах сторін, Позивач ( Кредитор ) є таким, що прострочив, так як не вчинив дій, що встановлені договором, до вчинення яких Відповідач ( Боржник ) не міг виконати свого обов`язку.

Скаржник зазначає, що допущені арифметичні помилки, неточності та недоліки бухгалтерського обліку працівниками бухгалтерії Відповідача потягли помилкове викладення обставин в листуваннях сторін на протязі трьох років, з жовтня 2015 року по жовтень 2018 року. Про виявлені недоліки бухгалтерського обліку, неточності та арифметичні помилки в розрахунках з Позивачем, Відповідач виклав суду першої інстанції в своєму відзиві.

Крім того, стосовно банку Позивача, Скаржник посилається на те що Публічне акціонерне товариство «Фідобанк», відповідно до вимог ст. 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» 20.05.2016 р.у Правлінням Національного банку України було прийняте рішення № 8 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до категорії неплатоспроможних». Відповідач впродовж всього строку розгляду справи звертав увагу суду на цю обставину та наголошував, що у позивача відсутні оригінали банківських документів, які б підтверджували позовні вимоги позивача. Наведені обставини підтверджуються відсутністю в рішенні суду інформації про існування, огляд та дослідження оригіналів документів, які підтверджують факт перерахування попередньої оплати за товар в сумі 1 620 000 грн.

Водночас, на думку Скаржника, висновок суду першої інстанції про доведеність обставин перерахування Позивачем Відповідачеві попередньої оплати за товар в сумі 1 620 000 грн. є передчасним оскільки оригінали даних документів приватне підприємство «Агропром 2008», не надало в той час, як Відповідач заперечує факт перерахування попередньої оплати за товар в сумі 1 620 000 грн.

При цьому Скаржник зазначає, що Договором поставки № 22/12 від 22.12.2014 р. передбачена поставка насіння соняшника врожаю 2015 року, поставка зерна пшениці договором не передбачена.

Скаржник наголошує на тому, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку, що Позивач додатково, понад договірну ціну договору № 22/12 від 22.12.2014 р. в розмірі 1 620 000 грн., перерахував Відповідачеві 400 000 грн. на загальну суму - 2 020 000 грн.

Скаржник вважає, що посилання суду на електронну копію рахунка-фактури № 27 від 28.08.2015 р., яка не була підтверджена оригіналом на вимогу Відповідача є порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Від Приватного підприємства "Агропром 2008", надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому підприємство не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною і необґрунтованою.

Зокрема, підприємство посилається на те, що Відповідач повинен був виконати умови Договору № 22/12 від 22.12.2014 р., вже після того, як не отримав відповідь від Позивача на першу пропозицію про внесення змін до договору, оскільки неподання такої відповіді є безумовним неприйняттям пропозиції відповідно до чинного законодавства. За таких підстав, відсутність відповіді зі сторони Позивача на численні пропозиції Відповідача, не може вважатися вибачальною обставиною для Відповідача не виконувати умови Договору, а тим більше не може вважатися простроченням Кредитора, а тому суд обґрунтовано не врахував даних доводів Відповідача.

Крім того, у відзиві підприємство посилається на те, що на виконання умов договору Позивачем була перерахована на рахунок Відповідача передплата за в розмірі 1 620 000,00 грн., що підтверджується виписками по особовим рахункам Позивача, наданих ПуАТ «Фідобанк». Крім банківських виписок, надходження на рахунок Відповідача грошової суми розмірі 1 620 000,00 грн. підтверджується самим же Відповідачем в акті звіряння між «Агропром 2008» та ПП «Агрофірма «Старт» за період з 01.01.2015 р. по 01.08.2018 р., який також міститься в матеріалах справи. Відповідачем на адресу Позивача неодноразово надсилалися листи, в яких Відповідач також визнавав, що отримав грошові кошти в розмірі 1 620 000,00 грн., як передплату з Договором поставки № 22/12 від 22.12.2014 р. Крім того вказані докази отримані Позивачем на адвокатський запит про надання інформації.

Крім того, підприємство зазначає про те, що згідно рахунку № 27 від 28.08.2015 р., який був виставлений Відповідачем, Позивач перерахував йому 400 000,00 грн. Ці кошти були повернуті Відповідачем 28.12.2015 р., та були враховані під час підготовки позовної заяви, а тому в цій частині вимоги до Відповідача Позивачем не заявлялися.

Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду даної справи було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. ( доповідач ), судді - Кузнецова І.Л., Подобєд І.М.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.03.2019 р. апеляційну скаргу Приватного підприємства "Агрофірма "Старт" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2019р. у справі № 904/4899/18 залишено без руху, та надано Скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме для надання суду доказів доплати суми судового збору у розмірі 116,21 грн.

Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.03.2019 р. відновлено строк подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження у справі та призначено апеляційну скаргу до розгляду в судове засідання на 11.04.2019 р.

11.04.2019 р. в систему "Діловодство спеціалізованого суду" внесено інформаційну довідку, відповідно до якої та з урахуванням п. 2.7.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, у зв`язку з проходженням медичного обстеження, відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" судді-доповідача Кощеєва І. М. розгляд справи № 904/4899/18 в судовому засіданні не відбувся.

Після усунення обставин, пов`язаних із відутністю судді-доповідача Кощеєва І. М., ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.04.2019 р. розгляд апеляційної скарги Приватного підприємства "Агрофірма "Старт" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2019 р. у справі № 904/4899/18 призначено в судове засідання на 16.05.2019 р.

Від Скаржника надішло клопотання про призначення судової технічної експертизи документів, які Позивач надав суду першої інстанції в обґрунтування своїх позовних вимог. Цими документами є виписки по особовим рахункам.

За твердженням Скаржника необхідністю проведення технічної експертизи документів є та обставина, що суд першої інстанції визнав встановленою обставину перерахування Позивачем Відповідачеві попередньої оплати за товар в сумі 1 620 000 грн., пославшись при цьому на паперові копії електронних банківських виписок, не засвідчених електронним цифровим підписом. Разом з тим, Заявник зауважує на ту обставину, що в оригіналі наведені вище документи Позивачем не були надані суду першої інстанції.

Представник Позивача заперечував проти задоволення вказаного клопотання Скаржника посилаючись на його без підставність.

У судовому засіданні 16.05.2019 р. була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 22.12.2014 р. між Приватним підприємство "Агрофірма "Старт" ( Постачальник ) та Приватним підприємством "Агропром 2008" ( Покупець ) укладено Договір поставки № 22/12, відповідно до п. 1.1 якого Постачальник зобов`язується в порядку та на умовах цього договору у визначений сторонами час передати Покупцю у власність товар: соняшник врожаю 2015 року, який відповідає ДСТУ ( далі товар ), а Покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах цього договору.

Згідно з п. 1.2 договору Постачальник гарантує, що товар належить йому на праві власності та не знаходиться в заставі, податковій заставі, під арештом та/або іншому використанні третіх осіб.

Товар, що постачається за цим договором ( п. 1.1.) - його найменування, кількість, якість, ціна може бути змінений за взаємною домовленістю сторін шляхом укладення додаткової угоди, яка є невід`ємною частиною цього договору ( п.1.3 договору ).

Ціна договору та обсяги поставки визначені у розділі 2 договору.

Відповідно до п. 2.1 договору одиниця виміряння кількості товару - тонна.

Орієнтовна ціна однієї тони (залікова вага) товару 5 000,00 грн. в т.ч. ПДВ 833,33 грн. В зв`язку з динамікою ринкових цін на аналогічну продукцію, остаточна ціна на товар, що поставляється, зазначається в Додатковій угоді, яка є невід`ємною частиною цього договору. В разі не підписання сторонами Додаткової угоди до цього договору, в термін, зазначений в п. 2.2 цього договору, орієнтовна ціна товару, зазначена в п. 2.2 договору вважається остаточною ( п. п. 2.2, 2.3 договору ).

Згідно з п. 2.4 договору загальний обсяг поставки - 324 тонни, в заліковій вазі (+/-10 % ).

Орієнтовна ціна договору складає: 1 620 000,00 грн. в тому числі ПДВ 270 000,00 грн.

Остаточна ціна цього договору визначається відповідно до остаточної ціни товару згідно умов п. п.2.2 та 2.3. цього договору та кількості фактичної поставки товару з урахуванням суми попередньої оплати на момент поставки товару та визначається за формулою: О=С х К - F, де О- остаточна ціна договору; С - остаточна ціна товару згідно умов п. 2.2 та 2.3 цього договору; К - кількість фактично поставленого товару, F - попередня оплата на момент поставки товару визначена відповідно до п. 2.5.2 договору ( п. п. 2.5, 2.5.1 договору ).

П. 2.5.2 договору передбачено, що сума попередньої оплати на момент поставки товару визначається відповідно до міжбанківського курсу продажу долара США, встановлений за даними фінансового порталу "Минфин" (сайт www.minfin.com.ua), сформованої на 16:00 за Київським часом на дату, що передує даті поставки постачальником товару в повному обсязі (далі - "Міжбанківський курс") та визначається за формулою: F = Z х М, де F - сума попередньої оплати на момент поставки товару в українській гривні; Z - узгоджена сторонами ціна договору у валюті згідно п.2.6. цього договору; М - міжбанківський курс.

Відповідно до п. 5.1.2 друга частина оплати визначається після постачання товару на франко-елеватор покупця та укладення додаткової угоди не пізніше 05.11.2015 р.

Сторони домовились, що ціна цього договору для визначення суми попередньої оплати на момент поставки товару та повернення грошових коштів Постачальником у разі не поставки ним товару Постачальнику за цим договором (п. 6.4 договору) встановлюється на момент укладання цього договору в еквіваленті долару США та становить 104 516,13 доларів США ( п. 2.6 договору ).

П. 3.1 договору визначено, що товар постачається окремими партіями на умовах EXW франко склад постачальника (згідно ІНКОТЕРМС 2010): елеватор ООО "АЯКС": 52140, с. Личкове, Магдалинівський район, вул. Привокзальна, 3 (далі франко-елеватор). За взаємною згодою сторін умови поставки можуть бути змінені, що повинно бути відображено у відповідній додатковій угоді, підписаною та скріпленою печатками сторін.

Поставка товару здійснюється в термін до 01.11.2015 р. ( п. 3.2 договору ).

Розрахунки за товар, що постачається здійснюються в наступному порядку: перша частина оплати здійснюється перша частина оплати здійснюється згідно орієнтовної ціни, вказаної в п. 2.2 цього договору та перераховується у вигляді попередньої оплати на розрахунковий рахунок постачальника протягом 5 банківських днів з моменту укладення договору застави відповідно до умов п. 1.3 цього договору; друга частина оплати визначається після постачання товару на франко-елеватор покупця та укладення додаткової угоди не пізніше 05.11.2015 р. ( п. п. 5.1, 5.1.1, 5.1.2 договору ).

Відповідно до п. 8.2 даний договір вступає в силу з моменту підписання уповноваженими особами обох сторін та діє до 05.11.2015 р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх договірних обов`язків та проведення взаємних розрахунків.

На виконання умов договору Покупцем здійснено попередню оплату на користь Постачальника за соняшник по договору № 22/12 від 22.12.2014 р., що підтверджується банківськими виписками по особовим рахункам, а саме: №493 від 20.02.2015 на суму 200 000,00 грн.; №549 від 27.03.2015 на суму 96 600,00 грн.; №442 від 23.01.2015 на суму 823 400,00 грн.; №391 від 30.12.2014 на суму 500 000,00 грн. (а.с.191-195, т.1). Платіжні доручення місять призначення платежу: "передплата за соняшник по договору № 22/12 від 22.12.2014 р., у т.ч. ПДВ".

Згідно банківської виписки по особовим рахункам станом на 27.04.2015 р. Приватним підприємством "Агропром 2008" перераховано на рахунок Приватного підприємства "Агрофірма "Старт" 200 000,00 грн. ( а. с.190, т.1 ) з призначенням платежу: "передплата за пшеницю по рахунку № 08 від 24.04.2015 р.".

28.08.2015 р. Відповідачем було виставлено позивачу рахунок фактуру № 27 на суму 420 000,00 грн., у якості передплати за соняшник 60,000 т. ( а. с. 7, т. 2 ).

Позивач перерахував на користь Відповідача 400 000,00 грн., що підтверджується банківськими виписками № 900 від 07.09.2015 р. на суму 300 000,00 грн. ( а. с. 8, т. 2 ) та № 887 від 28.08.2015 р. на суму 100 000,00 грн. ( а. с. 9, т. 2 ).

Таким чином, як встановлено судом першої інстанції, Позивачем внесено на користь Відповідача попередню оплату за соняшник у загальному розмірі 2 020 000,00 грн. ( 200 000,00 +98 600,00 + 823 400,00 + 500 000,00 + 400 000,00 ). Відповідачем, в свою чергу, лише частково поставлений товар ( насіння соняшника ) на суму 921 685,92 грн., що підтверджується видатковими накладними: №12 від 22.09.2015 на суму 177 965,36 грн. (а.с.12, т.1); №14 від 24.09.2015 на суму 182 167,60 грн. (а.с.13, т.1); №15 від 25.09.2015 на суму 194 719,08 грн. (а.с.14, т.1); №16 від 28.09.2015 на суму 189 682,56 грн. (а.с.15, т.1); №22 від 06.10.2015 на суму 177 151,32 грн. (а.с.16, т.1).

Також, відповідно до платіжного доручення № 360 від 08.12.2015 р. Відповідачем повернуто Позивачеві попередню оплату по договору № 22/12 від 22.12.2014 р. у розмірі 400 000,00 грн. ( а. с. 84, т. 1 ).

Залишок суми, на яку не поставлено товар складає 698 314,08 грн. ( 2 020 000,00 921 685,92 400 000,00 ).

Згідно з платіжним дорученням № 351 від 25.10.2018 р. Відповідачем повернуто Позивачу передплату за соняшник згідно договору № 22/12 від 22.12.2014 р. у розмірі 98 314,08 грн. (а.с.137, т.1).

Відповідно до листа від 16.10.2015 №16/10-15 ( пропозиція про зміну договорів поставки №22/12 від 22.12.2014 та № 24/02 від 24.04.2015) Відповідач пропонував Позивачу поставити замість насіння соняшника зерно кукурудзи. Вказану пропозицію разом із актами звірки відповідач направляв позивачу 19.10.2015 р., яка отримана Позивачем 21.10.2015 р. (а.с.100-104).

Відповіді на вказану пропозицію матеріали справи не містять.

В подальшому Відповідач звертався до Позивача із пропозиціями №05/11-15 від 05.11.2015, №07/12-15 від 07.12.2015, №06/12-16 від 07.12.2016, №28/12-16 від 28.12.2016, №30/01-17 від 30.01.2017, №23/05-18 від 23.05.2018, №26/07-18 від 26.07.2018, в яких пропонував замінити недопоставлений товар на інший, просив повести звірку, а також у випадку відхилення пропозиції щодо заміни товару, підтвердити реквізити, на які можливо здійснити повернення попередньої оплати.

16.10.2018 р. Відповідачем було направлено Позивачу повідомлення про повернення грошей за договором поставки № 22/12 від 22.12.2014 р.

З матеріалів справи вбачається, що Відповідачем за платіжним дорученням № 360 від 08.12.2015 здійснено повернення Позивачу попередньої оплати за соняшник по договору 22/12 від 22.12.2014 суми в розмірі 400 000,00 грн. ( а. с. 84, т.1) та за платіжним дорученням №351 від 25.10.2018 здійснено повернення попередньої оплати за соняшник по договору 22/12 від 22.12.2014 суми в розмірі 98 314,08 грн. (а.с.115, т.1).

З вищенаведеного вбачається, що залишок попередньої оплати, який Відповідачу слід повернути Позивачу складає 600 000,00 грн.

31.10.2018 р. Позивач направив Відповідачу вимогу від 30.10.2018 р. про повернення попередньої оплати за договором поставки у розмірі 698 314,08 грн. та курсової різниці у розмірі 519 735,87 грн., яка отримана Відповідачем 01.11.2018 р.

Згідно з п. 6.5 договору сума грошових коштів, яка підлягає поверненню Постачальником згідно умов п.6.4 договору, розраховується від ціни договору, визначеної в п. 2.6 цього договору, відповідно до міжбанківського курсу продажу долара США, встановлений за даними фінансового порталу "Минфин" (сайт www.minfin.com.ua), сформованої на 16:00 за Київським часом на дату, що передує даті поставки постачальником товару в повному обсязі (далі - "Міжбанківський курс") та визначається за формулою: S = Z х М, де S - сума попередньої оплати на момент поставки товару в українській гривні; Z - узгоджена сторонами ціна договору у валюті згідно п.2.6. цього договору; М - міжбанківський курс.

Сума визначена до повернення підлягає перерахуванню на розрахунковий рахунок покупця протягом 3-х банківських днів з моменту отримання постачальником від покупця вимоги про повернення грошових коштів.

Позивач зазначає, що Відповідачем недопоставлено товар на загальну суму у розмірі 600 000,00 грн., кошти передньої оплати за непоставлений товар не повернуто, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, проти чого заперечує Відповідач, що і стало причиною виникнення спору.

Окрім цього, Позивач нарахував та заявив до стягнення пеню у розмірі 1 277 914,77 грн., 3% річних у розмірі 2 865,14 грн., інфляційні втрати у розмірі 20 915,55 грн.

Відповідно до п. 6.2 договору за порушення терміну поставки товару, зазначеного в п.3.2 цього договору постачальник зобов`язаний сплатити на користь покупця неустойку (пеню) в розмірі 1% від загальної вартості непоставленого товару, за кожен день прострочення.

Оскільки Відповідачем допущено прострочення поставки товару на суму 698 314,08 грн., Позивач нарахував та заявив до стягнення пеню за період з 02.11.2015 р. по 02.05.2016 р. ( 183 дні ) у розмірі 1 % за кожен день прострочення платежу у сумі 1 277 914,77 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 2 865,14 грн. за період з 07.11.2018 р. по 07.12.2018 р. та інфляційні втрати у розмірі 20 915,355 грн. за період з 07.11.2018 р. по 07.12.2018 р.

Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

Заперечуючи проти позову, Відповідач у суді першої інстанції посилався на те, що у зв`язку з низькою врожайністю насіння соняшника у 2015 році, він не мав змоги виконати у повному обсязі свої зобов`язання за договором поставки № 22/12 від 22.12.2014 р., у зв`язку з чим звертався до Позивача із пропозиціями замінити товар на інший, або повернути попередню оплату.

В основу оскаржуваного рішення покладено висновок місцевого господарського суду про наявність передбачених законом підстав для стягнення на користь Позивача 2 421 014,84 грн., з яких 600 000,00 грн. попередньої оплати, 524 492,19 грн. курсової різниці, 1 277 914,62 грн. пені, 2 865,14 грн. 3% річних та 15 742,89 грн. інфляційних втрат. Також, враховуючи відсутність клопотання Відповідача про зменшення розміру витрат на правову допомогу, витрати на оплату правової допомоги суд першої інстанції поклав на Відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог.

Задовольняючи частково позовні вимоги Позивача, суд першої інстанції, здійснивши перевірку правильності нарахування пені, виявив допущення Позивачем арифметичної помилки при підрахунку, у зв`язку з чим вимога про стягнення пені підлягає задоволенню у розмірі 1 277 914,62 грн. Перевіркою правильності нарахування 3% річних помилок, виявлено не було, розрахунок визнаний судом обґрунтованим, у зв`язку з чим вимога про стягнення 3% річних була задоволена у повному обсязі. У зв`язку з тим, що Позивачем при здійсненні розрахунку втрат від інфляції було помилково застосовано індекс інфляції у розмірі 101,8%, у той час, як індекс інфляції у листопаді 2018 складав 101,4%, господаський суд вимогу про стягнення інфляційних втрат за листопад 2018 задовольнив частково у розмірі 15 742,89 грн.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Узагальнені доводи апеляційної скарги: Позивач є таким, що прострочив, так як не вчинив дій, що встановлені договором, до вчинення яких Відповідач не міг виконати свого обов`язку; виявлені недоліки бухгалтерського обліку, неточності та арифметичні помилки в розрахунках з Позивачем; у Позивача відсутні оригінали банківських документів, які б підтверджував позовні вимоги Позивача.

Ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, погоджується з висновками суду попередньої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на таке.

Спірні правовідносини сторін регулюються нормами ЦК України з урахуванням особливостей, встановлених ГК України.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм ст. 712 ЦК України та ст. ст. 264-271 ГК України.

Ч. 1 та ч. 2 ст. 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Згідно із ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Ч. ч. 1, 2 ст. 693 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю, а у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, у справах "Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії" від 23.10.1991, "Федоренко проти України" від 01.06.2006 зазначив, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування щодо ефективного здійснення свого "права власності".

Ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод можна застосовувати для захисту "правомірних (законних) очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності.

Отже, відсутність дій Відповідача щодо поставки товару надає Позивачу право на "законне очікування", що йому будуть повернуті кошти попередньої оплати. Неповернення Відповідачем цих коштів прирівнюється до порушення права на мирне володіння майном (рішення ЄСПЛ у справах "Брумареску проти Румунії" (пункт 74), "Пономарьов проти України" (пункт 43), "Агрокомплекс проти України" (пункт 166).

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Ч. 4 ст. 231 ГК України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно із ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України та ч. 1 ст. 230 ГК України передбачено, що неустойкою (штрафними санкціями) визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Як вбачається з умов договору (п.3.2) строк поставки товару настав 01.11.2015 р.

Матеріалами справи підтверджується, що також не заперечується сторонами, своєчасна поставка Відповідачем товару Позивачу на загальну суму 921 685,92 грн.

Товар на суму 698 314,08 грн. Відповідачем не поставлений.

Доказів повернення попередньої оплати у розмірі 600 000,00 грн. та сплати курсової різниці у розмірі 524 492,19 грн. Відповідач не надав, доводи, наведені в обґрунтування позову не спростував.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких судвстановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Отже, відповідно до правил доказування Відповідач, заперечуючи позовні вимоги та посилаючись на виявлені недоліки бухгалтерського обліку, неточності та арифметичні помилки в розрахунках з Позивачем та помилкове підписання актів звірки, повинен довести зазначені обставини. Однак, як встановив суд апеляційної інстанції, Відповідач відповідні докази суду не надав.

Разом з тим, заперечення Відповідача стосовно того, що Позивачем не надано належних доказів перерахування на користь Відповідача попередньої оплати у загальному розмірі 2 020 000,00 грн., спростовуються наданими Позивачем засвідченими ПАТ "Фідобанк" виписками по особовому рахунку. Вказані докази були отримані Позивачем на адвокатський запит № 22 від 21.12.2018 р. про надання інформації.

Відповідач, заперечуючи проти отримання попередньої оплати, не подав жодного доказу в підтвердження того, що на його рахунки не надходили кошти в період з дати укладення договору ( 22.12.2014 р. ) по строк поставки товару ( 01.11.2015 р. ).

З огляду на викладене апеляційний господарський суд погоджується з висновком господарського суду про те, що позовні вимоги про стягнення з Відповідача попередньої оплати за недопоставлений товар у розмірі 600 000,00 грн. та курсової різниці у розмірі 524 492,19 грн. підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення клопотання Скаржника про призначення судової технічної експертизи документів - виписок по особовим рахункам, засвідчених ПАТ "Фідобанк" та наданих Банком на адвокатський запит.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

Водночас колегія суддів погоджується з аргументами, викладеними Позивачем у відзиві на апеляційну скаргу, що ґрунтуються на встановлених місцевим господарським судом обставинах справи та відповідають нормам процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Агрофірма "Старт" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2019 р. у справі № 904/4899/18 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Поновити дію рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2019 р. у справі № 904/4899/18, яка була зупинена ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.03.2018 р. у справі № 904/4899/18.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 20.05.2019 р.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя І. Л. Кузнецова

Суддя І.М. Подобєд