ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2019 р. Справа№ 910/13094/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Дідиченко М.А.

при секретарі судового засідання Мовчан А.Б.,

за участю представників:

від позивача - Стадніков Д.В., адвокат, довіреність №7920-К-О від 28.12.2016;

від відповідача - Сидоренко В.А., адвокат довіреність № б/н від 26.11.2018,

розглянувши апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.02.2019 про залишення позову без розгляду у справі №910/13094/17 (суддя Баранов Д.О., повний текст складено - 25.02.2019) за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (після зміни найменування - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») до товариства з обмеженою відповідальністю «Авекс - Груп» про стягнення 273 643,21 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Авекс - Груп» про стягнення заборгованості за договором банківського обслуговування від 12.03.2014 за послугою «кредитний ліміт на поточний рахунок» в розмірі 273 634,21 грн., з яких: 173 842,05 грн. заборгованості за кредитом, 58 536,48 грн. заборгованості по відсоткам, 10 447,26 грн. комісії та 30 808,42 грн. пені.

Позовна заява мотивована тим, що 12.03.2014 ТОВ «Авекс - Груп», приєднавшись до Умов та правил надання банківських послуг, тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, шляхом подання заяви про відкриття поточного рахунку, які разом складають договір банківського обслуговування б/н від 12.03.2014, не виконує взяті на себе зобов`язання в порушення умов договору щодо повернення в повному обсязі використаних кредитних коштів, сплати відсотків, комісії. Матеріально-правовою підставою позову визначено статті 525, 526, 530, 599, 629, 1048, 1054 Цивільного кодексу України, статтю 193 Господарського кодексу України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.10.2017 у справі №910/13094/17 позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено; стягнуто з ТОВ «Авекс - Груп» на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 173 842,05 грн. заборгованості за кредитом, 58 536,48 грн. заборгованості по відсоткам, 10 447,26 грн. комісії, 30 808,42 грн. пені та витрати на сплату судового збору в сумі 4 104,51 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.12.2017 у справі №910/13094/17 рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2017 скасовано, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 16.10.2018 рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.12.2017 скасовано, а матеріали справи передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.02.2019 у справі №910/13094/17 позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до товариства з обмеженою відповідальністю «Авекс - Груп» про стягнення 273 643,21 грн., залишено без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з тим, що представник позивача без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору, не з`явився у судове засідання і не повідомив суд про причини неявки.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.02.2019 та направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

За твердженнями апелянта, суд дійшов передчасного висновку залишивши позов без розгляду. В обґрунтування своїх вимог, скаржник зазначає, що постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не визначив, яким чином неявка представника позивача у судове засідання дійсно перешкоджала вирішенню даного спору по суті за наявними у справі матеріалами. Крім того, на переконання апелянта, залишення позову без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України можливе лише за умови, якщо суд позбавлений можливості вирішити спір по суті з вини позивача, який не подав без поважних причин витребувані ухвалами суду додаткові документи, необхідні для вирішення спору. Утім, апелянт вказує, що суд в оскаржуваній ухвалі не зазначив які саме додаткові матеріали, необхідні для вирішення спору та не надав належної оцінки доказам, що вже наявні в матеріалах справи.

Представник апелянта - позивача у справі в судовому засіданні підтримав вимоги за апеляційною скаргою.

У судовому засіданні представник відповідача проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Враховуючи надані учасниками справи пояснення, апеляційна скарга розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду - скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем до суду першої інстанції було подано клопотання про витребування у позивача оригіналів письмових доказів в порядку ч. 6 ст. 91 ГПК України.

Підставою для звернення з відповідним клопотанням слугувало те, що на думку відповідача, копії доданих до позовної заяви документів не засвідчені належним чином, та крім того, у позивача виникли сумніви щодо наявності у позивача в оригіналі таких документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.11.2018 було відкладено підготовче засідання до 19.12.2019 у даній справі, визнано явку позивача обов`язковою та зобов`язано позивача надати оригінали доданих до позовної заяви документів для огляду в засіданні.

Представники сторін в судове засідання 30.11.2018 не прибули.

Разом з тим, в призначене на 19.12.2018 судове засідання з`явився представник позивача - Стадніков Д.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.12.2018 було задоволено заявлене представником позивача клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з необхідністю надати суду відповідь на відзив; продовжено строк розгляду справи у підготовчому провадженні на 30 днів та оголошено перерву у підготовчому засіданні до 23.01.2019. Також, в засіданні було протокольно зобов`язано позивача надати для огляду суду оригінали документів доданих до позовної заяви.

При цьому, вказаною ухвалою явка позивача у наступне судове засідання обов`язковою не визнавалась.

Від позивача до Господарського суду міста Києва надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника, до якої також додано письмові пояснення по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.01.2019 було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 20.02.2019. В засідання 23.01.2019 представники сторін не з`явилися.

Відповідачем було подано до суду клопотання про залишення позову без розгляду, яке мотивоване тим, що позивачем не виконано вимоги ухвали суду від 30.11.2018 в частині надання для огляду оригіналів документів доданих до позовної заяви.

Крім того, відповідач зазначив, що позовна заява у даній справі підписана особою, яка діяла на підставі довіреності №7920-К від 28.12.2016, копія якої додана до позовної заяви, однак, ненадання суду оригіналів доданих до позовної заяви документів, в тому числі й оригіналу вказаної довіреності, з урахуванням того, що відповідач ставить під сумнів відповідність наявної копії довіреності оригіналу, на його переконання, слід вважати, що така позовна заява підписана неналежним представником.

Також, відповідач посилався на те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що представник позивача - Стадніков Д. В. є адвокатом та має повноваження на представництво інтересів позивача у Господарському суді міста Києва у справі №910/13094/17, яка не є малозначною та розглядається судом у порядку загального позовного провадження.

Враховуючи ненадання оригіналів доданих до позовної заяви документів для огляду у судовому засіданні та неявку представника позивача у судове засідання, відповідач просив суд задовольнити його клопотання та залишити позовну заяву у справі №910/13094/17 без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України та п. 4 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.02.2019 вказане клопотання відповідача задоволено та залишено позов без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

Залишення без розгляду позову акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» місцевий господарський суд обґрунтував неявкою представника позивача в судові засідання, а також ненаданням витребуваних документів, необхідних для вирішення спору.

При цьому, конкретного обґрунтування зазначених мотивів не наведено.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду господарським судом справи без прийняття рішення суду у зв`язку з виявленням обставин, які перешкоджають розглядові справи, але можуть бути усунуті в майбутньому (п. 4.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

За приписами п. 4 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України, суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору, або позивач (його представник) не з`явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Як вже було вказано, ухвала про залишення позову без розгляду мотивована, зокрема, неявкою представника позивача в судові засідання та неподанням витребуваних у позивача документів, що на думку суду, перешкоджає вирішенню спору у даній справі по суті.

При цьому, судом не наведено достатніх обґрунтувань того, як саме неявка представника позивача в засідання та неподання витребуваних документів перешкоджала вирішенню спору.

Відповідно до п. 4. 9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» при вирішенні питання щодо залишення позову без розгляду господарським судам слід мати на увазі, що наведене можливо лише за наявності таких умов:

- додаткові документи вважаються витребуваними, тільки якщо про це зазначено у відповідному процесуальному документі або, в разі оголошення перерви в судовому засіданні, - в протоколі такого засідання;

- витребувані документи чи явка представника позивача дійсно необхідні для вирішення спору, тобто за їх відсутності суд позбавлений можливості вирішити спір по суті;

- позивач не подав документи, витребувані судом при підготовці справи до розгляду, чи не направив свого представника в засідання господарського суду без поважних причин.

Отже, перш ніж залишити позов без розгляду господарський суд зобов`язаний з`ясувати причини невиконання його вимог позивачем і об`єктивно оцінити їх поважність.

Поважними, з урахуванням конкретних обставин справи, вважаються причини, які за об`єктивних, тобто не залежних від позивача, обставин унеможливлювали або істотно утруднювали вчинення ним відповідних процесуальних дій; при цьому береться до уваги й те, чи вживав позивач заходів до усунення цих обставин або послаблення їх негативного впливу на виконання позивачем процесуальних обов`язків, покладених на нього судом. Відповідні докази подаються позивачем і оцінюються господарським судом за загальними правилами Господарського процесуального кодексу України.

Приписами частини 9 статті 81 ГПК України визначено, що у разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Тобто, у разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин, суд вправі в залежності від конкретних обставин справи, або залишити позов без розгляду, або розглянути справу за наявними в ній доказами.

При цьому, в ухвалі про залишення позову без розгляду суд зобов`язаний був навести обґрунтування неможливості розгляду спору по суті за відсутності представника позивача та за наявними у справі матеріалами.

В мотивувальній частині оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду зазначено те, що позивачем вимог ухвал суду щодо надання оригіналів доданих до позовної заяви документів для огляду в засіданні виконано не було, що позбавляє суд можливості з`ясування обставин та дослідження доказів, адже, докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу покладеного рішення. Вказані обставини, а також неодноразову неявку представника позивача у підготовчі та судові засідання, суд розцінив, як недобросовісну та недопустиму поведінку. Крім того, судом не було прийнято до розгляду заяву представника позивача про розгляд справи за його відсутності, з підстав відсутності доказів наявності у підписанта заяви права на заняття адвокатською діяльністю.

Колегія суддів вважає, що наведені судом обставини не можуть бути підставою для залишення позову без розгляду, з огляду на наступне.

Як вже було зазначено, застосування п. 4 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України можливо лише за наявності певних умов.

Проте, жодних обґрунтувань щодо того, як саме неявка позивача в судові засідання та неподання витребуваних документів по справі, може перешкодити суду всебічно і об`єктивно вирішити спір по суті заявлених вимог, судом не наводиться.

Натомість, слід зазначити, що явка позивача визнавалася обов`язковою лише ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.11.2018, на виконання вимог якої, позивач з`явився у наступне підготовче судове засідання. Іншими наявними у справі ухвалами суду явка позивача не визнавалася обов`язковою.

Крім цього, в мотивувальній частині ухвали не зазначено яким чином неподані позивачем для огляду оригінали документів доданих до позовної заяви, за наявності в матеріалах справи копій зазначених документів, вказують на неможливість прийняття судом рішення по суті спору.

Предметом розгляду у даній справі є вимога про стягнення заборгованості за договором банківського обслуговування від 12.03.2014.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження обґрунтування своїх вимог, позивачем було додано до позовної заяви копії документів, засвідчені представником - ОСОБА_2, з проставленням її підпису та печатки ПАТ КБ «ПриватБанк».

Сумніви, які виникли у відповідача стосовно відповідності цих копій оригіналам документів та те, що на копіях відсутня дата засвідчення, не свідчать про неналежність доданих до справи документів, та неможливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

Належних обґрунтувань та доказів щодо наявності об`єктивних сумнівів відповідачем не надано.

При цьому, колегією суддів враховується, що при первісному розгляді даної справи у відповідача не виникало жодних сумнів щодо доданих до позовної заяви копій документів, утім вже під час нового розгляду даної справи (після скасування рішення суду першої інстанції та постанови Київського апеляційного господарського суду) у відповідача такі сумніви виникли.

Доводи відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, щодо участі представника позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні першої інстанції без доказів на підтвердження у нього статусу адвоката, апеляційним судом відхиляються з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, єдине засідання, в якому був присутній вказаний представник позивача, відбулося 19.12.2018.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Господарського процесуального кодексу України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно з підпунктом 11 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України (у редакції Закону №1401 від 02.06.2016) відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 Конституції представництво прокурорами або адвокатами у судах першої інстанції здійснюється з 01.01.2019.

Утім, судове засідання 19.12.2018 було проведене до 01.01.2019, відтак у суду відсутні підстави вважати, що до участі в засіданні був допущений представник позивача без належних на те повноважень.

Крім того, у суду не виникає сумнівів з приводу належності наявної у справі довіреності, виданої ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_3

Враховуючи викладене, колегія суддів відзначає, що місцевий господарський суд не був позбавлений можливості здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами.

Отже, суд вдався до суто формального тлумачення пункту 4 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України та дійшов безпідставного висновку про наявність процесуальних підстав для залишення позовної заяви без розгляду, чим, всупереч приписам Конституції України, обмежив позивача у здійсненні прав, передбачених статтею 55 Конституції України.

З урахуванням викладеного, оскаржувана ухвала не може бути визнана законною та обґрунтованою, оскільки застосування в даному випадку місцевим господарським судом п. 4 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України є неправомірним.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов необґрунтованих висновків про наявність підстав для залишення позову акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.

За наведених обставин, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.

Згідно ч. 3 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Отже, справа підлягає передачі на розгляд до суду першої інстанції.

Підпунктом в) п. 4 ч.1 ст. 282 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 4.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду, з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами Господарського процесуального кодексу України.

Отже, під час розподілу судових витрат після розгляду даної справи по суті суд першої інстанції повинен вирішити питання щодо розподілу судового збору, сплаченого скаржником за подання апеляційної скарги, з урахуванням вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.02.2019 про залишення позову без розгляду у справі №910/13094/17 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.02.2019 про залишення позову без розгляду у справі №910/13094/17 скасувати.

3. Справу №910/13094/17 передати на розгляд до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 24.05.2019 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Дідиченко