ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08.05.2019 Справа № 920/1026/18
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Коваленко О.В., розглянувши матеріали справи №920/1026/18

за позовом: Акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (пр-т Космонавта Комарова, 44, м. Київ, 03065, ),

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (вул. Горького, 58, м. Суми, 40004, ),

про стягнення 7 375 999 грн. 50 коп.,

за участю представників сторін:

від позивача Дудченко В.В., довіреність від 29.12.2018 №1-350, свідоцтво серія СМ №000494 від 25.09.2017;

від відповідача Танчик О.М., довіреність від 28.12.2018 №18-49/3, свідоцтво №225 від 11.11.2005;

при секретарі судового засідання Молодецькій В.О.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Сумської області від 04.01.2019 провадження у справі № 920/1026/18 відкрито за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 31.01.2019 р.

Згідно ухвали від 31.01.2019 підготовче засідання було відкладене на 28.02.2019 р.

Відповідно до ухвали господарського суду Сумської області від 28.02.2019 продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів, підготовче засідання у справі №920/1026/18 відкладене на 14.03.2019 р.

За клопотанням позивача підготовче засідання 14.03.2019 було відкладене на 27.03.2019 р.

В судовому засіданні 14.03.2019 оголошено перерву в розгляді справи до 01.04.2019 р.

Відповідно до ухвали від 01.04.2019 закрите підготовче провадження у справі №920/1026/18, розгляд справи по суті призначено на 25.04.2019 р.

В судовому засіданні 25.04.2019 оголошено перерву в розгляді справи до 03.05.2019 р.; в судовому засіданні 03.05.2019 оголошено перерву до 08.05.2019 р.

СУТЬ СПОРУ: позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 7375999 грн. 50 коп., з яких: 5 074 767 грн. пені, 2301232 грн. 50 коп. штрафу, нарахованих у звязку з неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору № від 13.07.2016, а також стягнути з відповідача судовий збір в сумі 110639 грн. 99 коп.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач в письмовому відзиві №18-7/56 від 21.01.2019 проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначаючи про те, що строк виконання зобовязання з поставки товару за договором № від 13.07.2016 скінчився 25.04.2019 року, оскільки відповідачем була прийнята до виконання та виконувалася саме заявка позивача №872/28-04 від 07.02.2017 р., а не заявка від 12.10.2017, яка лише конкретизувала попередню по кількісному показнику (зменшувала обсяг Продукції, яку вже було поставлено відповідачем позивачу). Таким чином, штрафні санкції нараховані позивачем поза межами строків позовної давності, що встановлені ст. 258 ЦК України, у звязку з чим відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Позивачем подано відповідь від 20.02.2019 на відзив відповідача, в якій позивач заперечує проти застосування строків позовної давності до його вимог, оскільки вважає, що порушення права позивача відбулося саме 28.12.2017 в наслідок невиконання відповідачем своїх зобовязань щодо поставки партії товару на підставі заявки №2401ВИХ-17-701 від 12.10.2017р.

В запереченнях №187/216 від 28.02.2019 відповідач наголошує на тому, що виникнення у позивача права на повторне направлення заявки, яка б змінювала раніше встановлені строки поставки товару після укладення сторонами додаткової угоди №2 від 17.07.2017 року, є таким, що не відповідає домовленостям сторін, викладеним в п. 5.1. та п. 5.2. Договору, фактичним відносинам сторін. Крім того, відповідач зазначає, що укладення Додаткової угоди №2 від 17.07.2017 , якою змінено ціну товару та загальну ціну Договору, направлення позивачем повторної заявки, а рівно і виконання відповідачем зобовязань з поставки за договором № від 13.07.2016 року, жодним чином не свідчить про визнання відповідачем заборгованості з оплати штрафних санкцій і не перериває спеціальних строків позовної давності, про необхідність застосування яких заявлено відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Від позивача надійшли письмові пояснення від 27.03.2019 та від 29.03.2019 з додатковим обґрунтуванням позовних вимог.

Відповідачем подано заперечення б/н від 29.03.2019 та б/н від 08.05.2019 на пояснення позивача.

Крім того, відповідачем подано заяву №18-7/426 від 03.05.2019 про зменшення неустойки, в якому просить суд зменшити розмір неустойки, що обрахований позивачем, пені на 50 % від її заявленого розміру, штрафу на 90% від його заявленого розміру.

Позивачем подано письмові пояснення від 08.05.2019, в яких він просить суд відмовити відповідачу в задоволенні клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своєї позиції по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши та дослідивши докази по справі, суд встановив:

13 липня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» (в подальшому Акціонерним товариством «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» Акціонерного товариства «Укртрансгаз») і Публічним акціонерним товариством «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» було укладено договір № (далі за текстом «Договір»), відповідно до умов якого відповідач зобовязувався поставити і передати у власність позивачу крани, вентилі, клапани та подібні вироби до труб, котлів, резервуарів, цистерн і подібних виробів (Крани, вентилі та клапани (Крани кульові ДУ1000)) «Товар», найменування, кількість і ціна якого вказані у Специфікації, яка є невідємною частиною цього Договору (Додаток №1), а позивач зобовязувався на умовах цього Договору прийняти товар та сплатити його вартість.

Згідно п. 3.1. Договору ціна Договору згідно специфікації складає 62 235 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 10 372 500,00 грн.

Зі змісту п. 3.3. Договору вбачається, що ціна цього Договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін. Обсяг закупівлі товару може зменшуватися, зокрема, з урахуванням фактичного обсягу видатків позивача (п. 3.4. Договору).

Відповідно до п. 4.1. Договору сплата вартості поставленого товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок відповідача по факту поставки окремої партії товару не пізніше 90 робочих днів з дати поставки партії товару.

Пунктом 5.1. Договору передбачено, що Товар за цим Договором відповідач зобовязується поставити та передати позивачу окремими партіями за письмовими заявками Покупця протягом 75 календарних днів з дати відправлення заявки Покупцем.

Перехід права власності на товар позивачу відбувається в момент передачі цього товару на склад позивача (п.5.4. Договору).

В пункті 13.1. Договору сторони передбачили, що всі зміни та доповнення до цього Договору здійснюються за згодою Сторін шляхом укладання додаткової угоди.

Відповідно до п. 12.1. в редакції Додаткової угоди №1 від 27.09.2016 до Договору цей Договір є чинним з моменту його укладання сторонами і діє протягом 2 років з дати укладання. Закінчення строку дії Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії Договору.».

Згідно специфікації (Додаток 1 до Договору) сторони домовились про поставку наступного асортименту товару: 1. Кран кульовий Ду1000 Ру80 ПГП НУ в кількості 17 шт., ціна за одиницю без ПДВ, грн. 2062500,00грн., всього на загальну суму без ПДВ 35062500,00 грн.; 2. Кран кульовий Ду1000 Ру80 ПГП ПУ в кількості 6 шт., ціна за одиницю без ПДВ, грн. 2400000,00 грн., всього на загальну суму без ПДВ 14400000,00 грн.; 3. Кран кульовий Ду1000 Ру80 ПГП ПУ в кількості 1 шт., ціна за одиницю без ПДВ, грн. 2400000,00 грн., всього на загальну суму без ПДВ 2400000,00 грн.; всього на загальну суму 62235000,00 грн., в т.ч. ПДВ 10372500,00 грн.

Позивач зазначає, що з 17.10.2016 по 28.11.2017 відповідачем було здійснено часткову поставку товару згідно заявок Позивача, а саме: крану кульового Ду 1000 Ру80 ПГП НУ (6 шт.) на суму 14 107 500,00грн.; крану кульового Ду1000 Ру80 ПГП НУ (3 шт.) на суму 7 425 000,00грн.;крану кульового Ду1000 Ру80 ПГП НУ (1 шт.) на суму 2 880 000,00грн., а всього товар на загальну суму 24 412 500,00грн. згідно умов Договору.

17 липня 2017 року між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду №2 до Договору, в п. 1 якої сторони домовились зменшити загальну ціну договору на 2 596 500,00 грн., в т.ч. ПДВ 432750300 грн.

Згідно п. 2 Додаткової угоди №2 до Договору викладено п. 3.1. Договору в новій редакції: «Ціна Договору згідно специфікації складає 59638500,00 грн., в т.ч. ПДВ 9939750,00 грн.»

Відповідно до п. 3 Додаткової угоди №2 Додаток №1 до Договору «Специфікація» викладено в новій редакції, що додається та є невідємною частиною цієї Додаткової угоди, в якій визначається одиниці виміру, кількість і ціна Товару, та відповідно до якої здійснюється поставка товару.

Інші умови Договору, що не порушено цією Додатковою угодою, залишаються незмінними, і сторони здійснюють по них свої зобовязання (п. 4 Додаткової угоди №2).

Згідно специфікації (Додаток 1 до Додаткової угоди №2 до Договору) сторони домовились про поставку наступного асортименту товару: 1. Кран кульовий Ду1000 Ру80 ПГП НУ в кількості 3 шт., ціна за одиницю без ПДВ, грн. 2062500,00 грн., всього на загальну суму без ПДВ 6 187 500,00 грн. /поставка з 13.07.2016 по 02.06.2017/; 2. Кран кульовий Ду1000 Ру80 ПГП НУ в кількості 14 шт., ціна за одиницю без ПДВ, грн. 1959375,00 грн., всього на загальну суму без ПДВ 27431250,00 грн. /поставка з 05.06.2017 по 13.07.2018/; 3. Кран кульовий Ду1000 Ру80 ПГП ПУ в кількості 1 шт., ціна за одиницю без ПДВ, грн. 2400000,00 грн., всього на загальну суму без ПДВ 2400000,00 грн.; всього товару на загальну суму 59638500,00 грн., в т.ч. ПДВ 9939750,00 грн.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що 13.10.2017 Філією УМГ «Київтрансгаз» було направлено на адресу відповідача заявку вих.№2401ВИХ-17-701 від 12.10.2017 на поставку чергової партії товару, а саме: крану кульового Ду1000 Ру80 ПГП НУ - 8 шт.; крану кульового Ду1000 Ру80 ПГП ПУ - 6 шт. на загальну суму 35 226 000,00 грн.

На виконання умов п.5.1. Договору вказаний у заявці вих.№2401 ВИХ-17-701 від 12.10.2017 товар (крани кульові) відповідач був зобовязаний поставити у строк до 27.12.2017 (включно), проте, у встановлений Договором строк (27.12.2017) крани кульові (в кількості 14 штук) за вищевказаною заявкою відповідачем поставлено не було.

Позивач наголошує на тому, що з 13.10.2017 (дати направлення заявки вих.№2401 ВИХ-17-701 від 12.10.2017) по 13.07.2018 (дата закінчення строку дії Договору) відповідачем в строк, визначений Договором, товар був поставлений частково: 1 кран кульовий Ду1000 Ру80 ПГП НУ на суму 2 351 250,00грн. (згідно видаткової накладної №115 від 30.11.2017), а товар - 4 крани кульові Ду1000 Ру80 ПГП ПУ на суму 10 944 000,00грн. (згідно видаткових накладних №24 від 30.03.2018, №25 від 30.03.2018, №29 від 17.04.2018, №30 від 25.04.2018) був поставлений Відповідачем з порушенням строку, визначеного Договором.

При цьому, товар на загальну суму 21 930 750,00грн. (крани кульові Ду1000 Ру80 ПГП НУ (7 шт.) на загальну суму 16 458 750,00грн. та крани кульові Ду1000 Ру80 ПГП ПУ (2 шт.) на загальну суму 5 472 000,00грн.) станом на 13.07.2018 (дата закінчення строку дії Договору) залишився недопоставленим, що є порушенням умов п.5.1 Договору.

Позивач звертався до відповідача з Претензією №1 від 22.05.2018 №2401ВИХ-18-1168 та з Претензією №2 від 07.09.2018 №2401ВИХ-18-2579 про виконання зобовязання за Договором в повному обсязі та сплату пені і штрафу, проте вказані претензії були залишені відповідачем без відповіді.

Станом на 13.07.2018 відповідачем товар, передбачений Договором, поставлено частково - всього на загальну суму 37 707 750,00 грн. згідно видаткових накладних, копії яких містяться в матеріалах справи: №85 від 17.10.2016, №93 від 26.10.2016, №131 від 27.12.2016, №80 від 31.08.2017, №83 від 11.09.2017, №85 від 26.09.2017, №98 від 04.10.2017, №104 від 31.10.2017, №109 від 28.11.2017, №115 від 30.11.2017, №24 від 30.03.2018, №25 від 30.03.2018, №29 від 17.04.2018, №30 від 25.04.2018 /а.с. 24-37/.

При цьому, позивачем сплачено в повному обсязі за поставлений товар в строки та в обсягах, встановлених Договором, що підтверджується копіями платіжних доручень №29678 від 21.10.2016, №32312 від 15.11.2016, №1642 від 19.01.2017, №26374 від 25.09.2017, №28652 від 17.10.2017, №28653 від 17.10.2017, №31184 від 06.11.2017, №32440 від 21.11.2016, №35619 від 22.12.2017, №2465 від 29.01.2018, №11534 від 20.04.2018, №11535 від 20.04.2018, №14710 від 21.05.2018, №14711 від 21.05.2018, як містяться в матеріалах справи /а.с. 42-52/.

Пунктом 8.1 Договору передбачено, що за порушення строку поставки товару або недопоставку товару Продавець сплачує Покупцю пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості товару, поставку якого прострочено та/або недопоставлено, за кожний день такого прострочення, а за прострочення поставки товару понад тридцять днів Продавець додатково сплачує штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості. Крім того Продавець зобовязується відшкодувати усі повязані з цим збитки. Сплата пені та/або додаткового штрафу не звільняє Продавця від виконання зобовязання.

Беручи до уваги порушення з боку відповідача зобовязань щодо своєчасної поставки товару, позивачем на виконання п. 8.1. Договору нараховано штрафні санкції: пеню в розмірі 5 074 767, 00 грн. за період з 28.12.2017 по 25.06.2018 та штраф в розмірі 2 301 232,50 грн., які просить суд стягнути з відповідача на свою користь.

Відповідач, в свою чергу, обґрунтовує свої заперечення тим, що посилання позивача на те, що строк виконання зобовязання з поставки Товару по Договору сплинув 27.12.2017 та відповідне нарахування штрафних санкцій з 28.12.2017 є необґрунтованими, оскільки для визначення строку виконання зобовязання слід брати до уваги заявку №827/28-04 від 07.02.2017, яка була отримана відповідачем електронною поштою та прийнята до виконання, а строк виконання зобовязання з поставки товару сплинув 25.04.2017 р. В свою чергу, заявка №2401ВИХ-17-701 від 12.10.2017 р. по суті дублює заявку №827/28-04 від 07.02.2017, уточнюючи кількість товару, що було недопоставлено відповідачем з моменту отримання попередньої заявки та зменшує ціну деяких одиниць товару, проте не змінює умов Договору щодо строку поставки товару (п. 5.1 Договору).

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з положеннями статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частина перша статті 612 названого Кодексу визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивач наголошує на тому, що письмова заявка №827/28-04 від 07.02.2017 на адресу відповідача у спосіб, визначений у Договорі шляхом надсилання засобами поштового звязку не надсилалась, а отже не може вважатися належним доказом у справі.

Пунктом 5.1. Договору передбачено, що Товар за цим Договором відповідач зобовязується поставити та передати позивачу окремими партіями за письмовими заявками позивача протягом 75 календарних днів з дати відправлення заявки позивачем.

Згідно п. 5.2. Договору Товар, зазначений в специфікації, поставляється відповідачем в місця призначення по території України відокремленим підрозділам позивача згідно заявок позивача, в яких вказуються відвантажувальні реквізити, поштова адреса місця поставки та кількість товару.

В свою чергу, відповідач надав суду належні докази надсилання 08 лютого 2017 року (час 09 год. 34 хв.) на електронну поштову скриньку Директора Представництва Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» у м. Києві ОСОБА_3 поштового клієнту mail.ukr.net листа від ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1) з вказівкою на тему листа: «Заявки 7 лютого на ДУ700- 1400.pdf», який містив додаток: електронний документ під назвою «Заявки 7 лютого на ДУ700-1400.pdf», що підтверджується скріншотом /а.с. 169/.

У відповідності до інформації, що міститься в базі даних «Зареєстровані в Україні знаки для товарів і послуг» Українського інституту інтелектуальної власності, сторінка пошуку в якій розміщена на сайті Українського інституту інтелектуальної власності (http://base.uipv.org/searchBUL/), та п. 3.1. правил Домену.UA, доменне імя другого рівня «utg.ua» належить Акціонерному товариству «Укртрансгаз» на підставі свідоцтва № 39507 від 15.04.2004 року, дію якого подовжено до 15.07.2022 року (№ заявки ).

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що електронний документ під назвою «Заявки 7 лютого на ДУ700- 1400.pdf» було направлено з поштової скриньки AT «Укртрансгаз», що зареєстрована на імя ОСОБА_4.

Крім того, факт отримання вказаного електронного документа саме від позивача доводить і той факт, що на Заявці № 827/28-04 від 07.02.2017 року розміщено реквізит № 28 за ДСТУ 4163-2003 «Прізвище виконавця і номер його телефону», а саме: «ОСОБА_4 (НОМЕР_1».

В матеріалах справи також міститься заява свідка - Директора Представництва Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» у м. Києві ОСОБА_3, підпис якого посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, 25.03.2019 р. та зареєстровано в реєстрі за №6509 /а.с.193/. В зазначеній заяві гр. ОСОБА_3 підтверджує факт отримання заявки №827/28-04 від 07.02.2017 електронною поштою від заступника начальника відділу матеріально-технічного постачання Філії «УМГ «Київтрансгаз» АТ «Укртрансгаз» ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1), яка вважалась належною та достатньою підставою для організації виготовлення та відвантаження кранів кульових по Договору.

Крім того, позивачем на вимогу суду надано витяг з реєстраційної картки з електронного журналу вихідної кореспонденції, який вівся до липня 2017 року за допомогою компютерної програми руху вхідної та вихідної кореспонденції «Lotus Notes», яка містить інформацію про здійснення загальним відділом філії УМГ «Київтрансгаз» реєстрації 07.02.2017 листа за №827/28-04 / а.с. 206/.

В матеріалах справи також містяться належні докази здійснення відповідачем поставки товару на виконання заявки №827/28-04 від 07.02.2017, а саме: видаткові накладні №85 від 17.10.2016, №93 від 26.10.2016, №131 від 27.12.2016, а також докази оплати поставленого відповідачем товару з боку позивача - копії платіжних доручень: №29678 від 21.10.2016, №32312 від 15.11.2016, №1642 від 19.01.2017, а факт часткового виконання зобовязань з боку відповідача не заперечується позивачем, тобто письмовими матеріалами справи підтверджується факт виконання умов заявки №827/28-04 від 07.02.2017 обома сторонами.

Таким чином, суд приймає заявку №827/28-04 від 07.02.2017 на поставку товару по Договору в якості належного доказу у справі.

В той же час, суд не приймає до уваги доводи позивача з приводу того, що під час підписання Додаткової угоди №2 до Договору та надсилання нової заявки №2401ВИХ-17-701 від 12.10.2017 р. на адресу відповідача сторони домовились про нові строки поставки, які мають обраховуватися саме з дати відправлення такої заявки, тобто з 13.07.2017 р., виходячи з наступного:

Відповідно до ч. 1. ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Зі змісту ч. 3 цієї ж статті вбачається, що у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Враховуючи те, що під час укладення Додаткової угоди № 2 від 17.07.2019 року сторони лише змінили загальну ціну договору шляхом зміни вартості товару, який станом на дату укладення додаткової угоди №2 не був поставлений відповідачем, та не зазначили про скасування заявки № 827/28-04 від 07.02.2017 року або ж про право позивача повторно направити заявку та зміну змісту заявки, який передбачений п. 5.2. Договору, не вносячи при цьому змін до п. 5.1. Договору щодо строків поставки товару, суд приходить до висновку про те, що строк виконання відповідачем зобовязання щодо поставки товару має розраховуватися від дати направлення заявки №827/28-04 від 07.02.2017 р. та сплинув 25.04.2017 р.

Судом встановлено та не заперечується самим відповідачем факт неналежного виконання відповідачем зобовязання в частині своєчасної поставки товару (товар на суму 32 874 750 грн. 00 коп. не допоставлено). Крім того, під час підписання додаткової угоди №2 до Договору в преамбулі сторони зазначили, що зміни вносяться «враховуючи коливання ціни на Крани, вентилі, клапани та подібні вироби до труб, котлів, резервуарів, цистерн і подібних виробів (Крани, вентилі та клапани (Крани кульові Ду1000)) (далі - Товар) на ринку України, сторони, керуючись пунктами 3.3, 13.1, 13.2 договору № від 13.07.2016 (далі - Договір), статтею 651 Цивільного кодексу України, статтею 188 Господарського кодексу України, пунктом 5 частини 4 статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі» №922-VІІІ від 25.12.2015, (п.5 ч.5 ст.40 Закону України «Про здійснення державних закупівель»), прийшли до згоди зменшити ціну Договору (без зміни кількості (обсягу) та якості товару) шляхом зменшення ціни за одиниці недопоставленого Товару, передбаченого Договором».

Вище судом було надано правову оцінку початку перебігу строку, з якого відповідачем повинно було бути виконане зобовязання з поставки товару,- 08.02.2017 (дата відправки заявки №827/28-04 від 07.02.2017 р.), та закінчення такого строку - 24.04.2017 р. (75 календарних днів з дати відправлення заявки).

Згідно ч. 6. ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Тобто, з урахуванням вимог ч.6 ст. 232 ГК України, позивач мав право на нарахування пені за період з 25.04.2017 р. по 25.10.2017 р.

В той же час, з розрахунку позовних вимог вбачається, що пеня в загальному розмірі 5 074 767 грн. 00 коп. нарахована за період з 28.12.2017 по 25.06.2018, виходячи з періоду, протягом якого мав бути поставлений товар, на думку позивача, 14.10.2017 р. 27.12.2017 р.

Згідно п. 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Враховуючи те, що період нарахування пені визначено позивачем невірно, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача 5 074 767 грн. 00 коп. пені та відмовляє в їх задоволенні.

Позивачем також заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача 2301232,50 грн. штрафу, нарахованого відповідно до вимог п. 8.1. Договору який становить 7% вартості недопоставленого відповідачем товару.

В обґрунтування позовних вимог в цій часині позивач посилається на те, що відповідач не поставив позивачу товар у період часу з 14.10.2017 р. по 27.12.2017 р.

Судом вже було встановлено факт неналежного виконання відповідачем зобовязання в частині своєчасної поставки товару на суму 32874750,00 грн. а також надано правову оцінку початку прострочення виконання такого зобовязання з 25.04.2017 р.

Відповідач наголошує на застосуванні до вимог позивача про стягнення штрафу наслідків сплину строків позовної давності, вважаючи, що позивачем такий строк пропущено, оскільки право на нарахування штрафу у нього виникло з 25.04.2017 року, а він звернувся до суду лише у 22.12.2018 року, про що свідчить відмітка про дату позовної заяви /а.с.5/ та відбиток штемпелю на поштовому конверті /а.с. 103/.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Зі змісту ч.1 ст. 258 ЦК України вбачається, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до п.1 ч.2 цієї ж статті позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно із ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Частиною 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позивач, в свою чергу, наполягає на тому, що відповідач визнав свою заборгованість, підписавши Додаткову угоду №2 від 17.07.2017 р. до Договору, що призвело до переривання перебігу позовної давності, а порушення права позивача відбулося саме з 28.12.2017 р., а отже позивач звернувся з позовом в межах строків позовної давності.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постановах від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17, від 30.01.2019 у справі №905/2324/17 та 05.03.2019 у справі №910/1389/18.

Згідно абз. 5 п. 4.4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» визнання боржником основного боргу, в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, неустойки, процентів за користування коштами), а так само й вимог щодо відшкодування збитків і, відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами.

Зі змісту п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» вбачається, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Судом встановлено, що факт недопоставки товару на суму 32 874 750 грн. 00 коп. відповідачем не заперечується, проте відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог про стягнення штрафних санкцій в розмірі 5 074767,00 грн. пені та 2301232,50 грн. штрафу в повному обсязі.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи те, що судом встановлено факт порушення права позивача з 25.04.2017 р., суд приходить до висновку про те, що звернувшись з позовом за захистом порушеного права 22.12.2018 р., позивачем пропущено спеціальний строк позовної давності 1 рік, встановлений ст. 258 ЦК України. Крім того, позивачем не подано відповідного клопотання з обґрунтуванням наявності поважних причин пропущення такого строку.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 2301232,50 грн. штрафу є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Враховуючи те, що суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, клопотання відповідача №18-7/426 від 03.05.2019 про зменшення неустойки задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами по справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Стосовно інших доводів сторін, які детально не зазначені в рішенні, то вони не підлягають врахуванню, оскільки суперечать встановленим судом фактичним обставинам справи та не стосуються предмета доказування по даній справі.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно Закону України «Про судовий збір» та відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, витрати, повязані зі сплатою судового збору, покладаються на позивача в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову Акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» Акціонерного товариства «Укртрансгаз» до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» про стягнення пені в розмірі 5074767 грн. та штрафу в розмірі 2301232 грн. 50 коп. - відмовити.

2. Судові витрати в розмірі 110 639 грн. 99 коп. покласти на позивача - Акціонерне товариство «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» Акціонерного товариства «Укртрансгаз».

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, встановленому статтями 256-258 ГПК України.

Повний текст рішення підписаний 16.05.2019 р.

Суддя О.В. Коваленко