РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.05.2019Справа № 910/3528/19
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Техойл НК"

про стягнення 2 893 320,00 грн. та зобов`язання виконати зобов`язання за договором в натурі

При секретарі судового засідання: Єрмоловій Р.М.

Представники сторін:

від позивача: Хромов О.І. - представник за довіреністю № 1-248 від 17.10.2018 р.;

від відповідача: не з`явився.

встановив:

До господарського суду міста Києва надійшла позовна заява акціонерного товариства "Укртрансгаз" до товариства з обмеженою відповідальністю "Техойл НК" про стягнення 2 893 320,00 грн. та зобов`язання виконати зобов`язання за договором в натурі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами 10.07.2018 р. укладено договір про закупівлю товару №т-61/.

Однак, відповідачем не виконано умови договору в частині безперебійної заправки автомобілів.

У зв`язку з чим, позивач звернувся в суд з вимогою про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 10% від вартості договору, що становить 2 893 320,00 грн. та зобов`язання виконати в натурі зобов`язання за договором, передбачені пунктами 6.3.4 та 6.3.5 договору.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.03.2019 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, встановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 15.04.2019 р.

У судове засідання 15.04.2019 р. представник відповідача не з`явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.04.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження на 14.05.2019 року.

У судове засідання 14.05.2019 р. представник відповідача не з`явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвали суду від 25.03.2019 року та від 15.04.2019 року направлені судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення за №833 та №493 на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 25.03.2019 року, а саме: 01930, м. Київ, вулиця Ярославів Вал, будинок 5-В.

Вищезазначені ухвали господарського суду м. Києва повернуті до суду у зв`язку з закінченням встановленого строку зберігання.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського суду міста Києва, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвал суду.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі № 910/3528/19 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідач не скористався наданим йому законом правом подати письмові заперечення проти позову.

Представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

В судовому засіданні на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

10.07.2018 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Техойл НК" (постачальник) та акціонерним товариством «Укртрансгаз» (покупець) укладено договір про закупівлю товару №т-61/.

Відповідно до п. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктами 1, 2 статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із п. 6 статті 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Положеннями ч. 1 статті 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до п.1.1 договору постачальник зобов`язується протягом строку дії договору, передати у власність покупцеві товари - нафта і дистиляти (бензин та дизельне паливо), зазначені в специфікації, яка наведена у додатку №1 до цього договору, а покупець прийняти і оплатити такі товари.

Згідно з п.1.2 договору право власності на товар переходить до покупця з моменту передачі товару в резервуарах АЗС постачальника на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі.

Постачальник на підтвердження виконання свого зобов`язання за договором надає покупцю на зворотній основі електронні картки на пальне (п.1.3 договору).

Відповідно до п.3.1 договору ціна цього договору становить 3 214 800,00 грн., у тому числі ПДВ.

Пунктом 1.4 договору передбачено, що найменування (номенклатура, асортимент) товарів та кількості товарів, інші умови, зазначені у специфікації, яка наведена в додатку 1 до цього договору.

Відповідно до специфікації (додаток №1 до договору) ціна товару з ПДВ 3 214 800,00 грн. (товар: бензин автомобільний А-95-Євро5-Е5, кількість: 12 000 л, вартістю 22,75 грн. без ПДВ за 1 літр, бензин автомобільний А-92-Євро5-Е5, кількість: 50 000 л, вартістю 21,60 грн. без ПДВ за 1 літр, дизельне паливо ДП-Л-Євро5-ВО/ ДП-3-Євро5-ВО, кількість: 65 000 л, вартістю 20,40 грн. без ПДВ за 1 літр).

Пунктом 1.6 договору передбачено, що у випадках передбачених цим договором покупець має право передати визначений ним обсяг товарів на відповідальне зберігання постачальнику, а постачальник зобов`язується зберігати товари, передані його покупцем, і повернути товари покупцю у схоронності.

Згідно з п.4.1 договору, покупець зобов`язаний оплатити вартість переданих товарів не раніше 35 днів та не пізніше 45 календарних днів з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі товарів.

Оплата товарів здійснюється покупцем на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі товарів згідно виписаних постачальником рахунків, в яких вказуються конкретний асортимент, кількість та ціна товарів. Рахунки на оплату можуть бути передані або надані іншій стороні в оригіналі або у копії факсимільним зв`язком або електронною поштою (із подальшим надсилання оригіналів) (п.4.2 договору).

11.07.2018 року між сторонами договору підписано акти приймання-передачі талонів (бланків дозволу на отримання пального) на суму 1 623 600,00 грн. та на суму 1 591 200,00 грн.

Позивач здійснив оплату товару, що підтверджується платіжним дорученням №4375 від 27.08.2018 року на суму 3 214 800,00 грн.

Відповідно до п.5.1 договору, строк поставки товарів: цілодобово з дня підписання сторонами договору.

Поставка товарів може здійснюватись окремими партіями. Обсяг і асортимент кожної партії визначається покупцем самостійно у письмовій формі заяви-анкети на поставку товару, зразок якої наведено в додатку 6 до цього договору (п.5.2 договору).

Згідно з п.5.3 договору відпуск товарів здійснюється на підставі електронних карток/штрих-карток на пальне.

Пунктом 5.4 договору передбачено, що місце поставки (передачі) товарів: за місцезнаходженням АЗС постачальника на території таких областей: Вінницькій, Волинській, Дніпровській, Донецькій, Житомирській, Закарпатській, Запорізькій, Івано-Франківській, Київській, Кіровоградській, Луганській, Львівській, Миколаївській, Одеській, Полтавській, Рівненській, Сумській, Тернопільській, Харківській, Херсонській, Хмельницькій, Черкаській, Чернігівській, Чернівецькій.

Згідно п.5.5 договору підтвердженням фактичного одержання покупцем товару на АЗС є чек з POS-терміналу та фіскальний чек ЕККА. Вартість товару, яка зазначається в фіскальному чеку ЕККА, зазначається довідково і не змінює вартість, узгоджену сторонами в акті приймання-передачі товару.

Пунктом 6.2.13 договору передбачено право покупця передати визначений ним обсяг товару на відповідальне зберігання постачальнику.

Одночасно, пунктом 6.3.14 визначено обов`язок продавця у випадку приймання товарів на відповідальне зберігання, зберігати товар у резервуарах АЗС і повернути товари покупцю у схоронності.

Відповідно до п.6.3.4 договору, постачальник зобов`язується: передавати покупцю (довіреній особі покупця) товари на АЗС на умовах цього договору при умові пред`явлення картки на пальне покупцем (довіреною особою покупця) та введення вірного PIN-коду.

Постачальник зобов`язується: відпускати товар на АЗС в автотранспортний засіб покупця (довіреній особі покупця) на його вимогу згідно заявленим видам, маркам товарів та їх кількості (п. 6.3.5 договору).

Звертаючись з позовом до суду позивач зазначає, що всупереч п.п. 6.3.4 та 6.3.5 договору, відповідач безпідставно відмовляв у заправці транспортних засобів позивача, що підтверджується актами від 23.10.2018 року, 25.10.2018 року, 09.11.2018 року, 13.11.2018 року, 19.11.2018 року, 23.11.2018 року, 21.12.2018 року, 22.12.2018 року, 26.12.2018 року.

У зв`язку з цим позивач направив на адресу відповідача лист-вимог від 23.11.2018 року та 04.12.2018 року, які залишились без задоволення.

Позивачем зазначено, що на даний час у відповідача на відповідальному зберіганні залишається паливо на загальну суму 889 849,20 грн. в наступних обсягах:

-бензин А-95 у кількості 16 370 літрів на загальну суму 424 310,40 грн.,

-бензин А-92 у кількості 11 260 літрів на загальну суму 307 398,00 грн.,

-дизельне паливо у кількості 6 340 літрів на загальну суму 158 140,80 грн.

Отже, посилаючись на порушення відповідачем своїх обов`язків за договором в частині видачі товару на АЗС постачальника, позивачем було нараховано штраф за відмову у передачі товару покупцю на АЗС (п.7.8 договору) та заявлено вимоги про зобов`язання відповідача передати акціонерному товариству "Укртрансгаз" бензин а-92 у кількості 16 370 літрів, бензин а-95 у кількості 11 260 літрів, дизельне паливо у кількості 6 340 літрів на АЗС на умовах договору та зобов`язання відповідача відпускати бензин а-92 у кількості 16 370 літрів, бензин а-95 у кількості 11 260 літрів, дизельне паливо у кількості 6 340 літрів на АЗС в автотранспортні засоби акціонерного товариства «Укртрансгаз» (довіреній особі АТ «Укртрансгаз») на його вимогу згідно заявленим видам, маркам палива та його кількості.

Відповідно до ч.1 статті 670 ЦК України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Крім того, судом встановлено, що договір про закупівлю товару №т-61/ від 10.07.2018 року за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору поставки та договору зберігання.

Частиною 1 статті 936 ЦК України передбачено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Частиною першою статті 938 ЦК України встановлено, що зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

Так, п. 1.6 договору передбачено, що у випадках передбачених цим договором покупець має право передати визначений ним обсяг товарів на відповідальне зберігання постачальнику, а постачальник зобов`язується зберігати товари, передані його покупцем, і повернути товари покупцю у схоронності.

Пунктом 6.2.13 договору передбачено, що покупець має право: передати визначений ним обсяг товарів на відповідальне зберігання постачальнику.

Згідно п.п.6,7 додатку №5 до договору сторони домовились про те, що покупець передає прийнятий за актом приймання-передачі товарів обсяг товарів постачальнику на відповідальне зберігання в резервуарах АЗС постачальника. Отримання товарів зі зберігання покупцем відбувається в момент передачі товарів (заправки в автотранспортні засоби) покупцю (довіреній особі покупця) в місцях поставки - АЗС постачальника.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази повернення товару позивачу з відповідного зберігання.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Враховуючи вищезазначене, вимоги позивача про зобов`язання відповідача передати акціонерному товариству "Укртрансгаз" бензин а-92 у кількості 16 370 літрів, бензин а-95 у кількості 11 260 літрів, дизельне паливо у кількості 6 340 літрів на АЗС на умовах договору є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Заявлені позивачем вимоги про зобов`язання відповідача відпускати бензин а-92 у кількості 16 370 літрів, бензин а-95 у кількості 11 260 літрів, дизельне паливо у кількості 6 340 літрів на АЗС в автотранспортні засоби АТ "Укртрансгаз" на його вимогу згідно заявленим видам, маркам палива та його кількості задоволенню не підлягають, виходячи з того, що рішення суду повинне бути спрямоване на реальне відновлення порушених прав заявника, має бути зрозумілим, конкретним, таким, що має бути виконане у встановленому в ньому порядку та піддавалося б контролю зі сторони суду за його виконанням, заявлений вже позивачем спосіб захисту є невизначеним та абстрактним, розрахований на майбутнє, оскільки наразі доказів того, що відповідачем порушені права позивача та відмовлено у відпуску бензину а-92 у кількості 16 370 літрів, бензин а-95 у кількості 11 260 літрів, дизельне паливо у кількості 6 340 літрів на АЗС матеріали справи не містять.

Згідно з п.7.6 договору за порушення строків поставки товарів постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості товарів, поставку яких прострочено за кожний день прострочення, а за прострочення поставки товарів понад тридцять днів постачальник додатково сплачує штраф в розмірі семи відсотків вартості товарів, поставку яких прострочено.

Пунктом 7.8 договору передбачено, що в разі відмови покупцю у передачі товару на АЗС, що знаходиться на відповідальному зберіганні у постачальника, крім випадків зазначених у п.6.4.11, 7.4 цього договору, постачальник сплачує покупцю штраф в розмірі 10 відсотків від вартості цього договору.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

В силу ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ч. 1, 2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ч.2 статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У даному випадку суд зазначає, що нарахування позивачем штрафу у відповідності до п.7.8 договору за кожну відмову відповідача у видачі пального на АЗС на підставі електронної картки є необґрунтованим та призводить до подвійної відповідальності постачальника за одне і теж саме порушення зобов`язання - відмови у видачі товару з відповідального зберігання.

За таких обставин, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості стягнення з відповідача штрафу за порушення умов договору щодо повернення товару з відповідального зберігання в розмірі 321 480,00 грн. (3 214 800,00 * 10%).

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ст. 129, ч.2 ст. 178, ст.ст. 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1 Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Техойл НК" (01030, м. Київ, вул. Ярославів Вал, будинок 5-В, ) на користь акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, м. Київ, Кловський Узвіз, будинок 9/1, ) штраф в розмірі 321 480 (триста двадцять одна тисяча чотириста вісімдесят) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 6 742 (шість тисяч сімсот сорок дві) грн. 72 коп.

3. Зобов`язати товариство з обмеженою відповідальністю Техойл НК" (01030, м. Київ, вул. Ярославів Вал, будинок 5-В, ) виконати в натурі зобов`язання за договором, передбачені пунктами 6.3.4 та 6.3.5, а саме зобов`язати товариство з обмеженою відповідальністю "Техойл НК" передати акціонерному товариству "Укртрансгаз" (01021, м. Київ, Кловський Узвіз, будинок 9/1, ) (довіреній особі AT "Укртрансгаз") бензин а-92 у кількості 16 370 літрів, бензин а-95 у кількості 11 260 літрів, дизельне паливо у кількості 6 340 літрів на АЗС на умовах договору.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата підписання рішення: 23.05.2019 року.

Суддя С.М. Мудрий