РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.05.2019Справа № 910/1962/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. за участю секретаря судового засідання Письменної О.М., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МАЛІАЛ"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Філія "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 1 169 591,25 грн.

за участю представників:

від позивача: Василенко Л.М.

від відповідача: Семенова О.П.

від третьої особа: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "МАЛІАЛ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 1 169 591,25 грн., з яких: 1 130 832,90 грн. - заборгованість, 24 634,93 грн. - пеня, 2 816,00 грн. - 3% річних, 11 307,42 грн. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором №УЗ/ЦБМЕС-18770/Ю від 09.11.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.02.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/1962/19, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 19.03.2019 та залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Філію "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.03.2019 відмовлено у задоволенні клопотання Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель та споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про участь у судовому засіданні 19.03.2019 в режимі відеокоференції.

19.03.2019 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти позову заперечив, посилаючись на те, що відповідачем не порушено строків виконання зобов`язання за договором, оскільки позивачем не надано доказів виставлення рахунків на оплату. Також, відповідач заперечив вимоги про стягнення інфляційних втрат.

В судовому засіданні 19.03.2019 відкладено розгляд справи на 09.04.2019, про що постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.03.2019 відмовлено у задоволенні клопотання Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про участь у судовому засіданні 09.04.2019 в режимі відеокоференції.

03.04.2019 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

В судовому засіданні 09.04.2019 судом закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/1962/19 до судового розгляду по суті призначено на 07.05.2019.

06.05.2019 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із неможливістю бути присутнім в судовому зсіданні представника відповідача.

В судовому засіданні 07.05.2019 представник відповідача заявив клопотання про відкладення розгляду справи по суті, посилаючись на відсутність на даний час у посадових осіб відповідача повноважень на підписання документів про сплату позивачу заборгованості.

Представник позивача заперечив проти відкладення розгляду справи по суті.

Суд, розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи по суті, суд відмовив в його задоволенні, з огляду на наступне.

Так, згідно із ч. 2 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Однак, позивачем не обґрунтовано наявності обставин, які б у відповідності до наведеної вище правової норми можуть бути підставою для відкладення судового засідання.

Жодних доказів в підтвердження наміру здійснити сплату заборгованості відповідачем суду не надано.

Також, враховуючи те, що в судовому засіданні присутній представник відповідача, судом відхилено клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, подане через канцелярію суду.

Представник позивача в судовому засіданні 07.05.2019 надав усні пояснення по суті позовних вимог та просив суд задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні 07.05.2019 надав пояснення по суті заперечень на позовну заяву, проти позову заперечив.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився.

Згідно із ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В судовому засіданні 07.05.2019 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

09.11.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "МАЛІАЛ" (постачальник, позивач) та Акціонерним товариством "Українська залізниця" (покупець, відповідач) укладений договір поставки №УЗ/ЦБМЕС-18770/Ю (надалі - договір), предметом якого є поставка постачальником труби та фітинги (далі - товар) згідно зі специфікацією №1 (додаток № 1); рік виготовлення - 2018 року; найменування, кількість товару зазначені у специфікації № 1 (додаток № 1); якість товару, який поставляється, повинна відповідати вимогам НД, які діють на території України: ГОСТ 12.2.063-81, ДСТУ Б В2.7-140 2007, ДСТУ Б В2.7-178 2009, ДСТУ Б В2.7-151 2008.

Товар повинен бути поставлений постачальником не пізніше 35 днів з дати укладання договору. Датою поставки товару вважається дата підписання сторонами акту приймання-передачі товару (п. 4.1., п. 4.2. договору).

Згідно із п. 4.3. договору, товар постачається на склад: 46124, м. Дніпро, вул. Магаданська, 43 виробничий підрозділ "Дніпровське територіальне управління" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" ПАТ "Українська залізниця" на умовах DDP (згідно з INCOTERMS 2010).

Представник покупця під час прийняття товару зобов`язаний звірити його відповідність кількості товару, вказаним у видатковій накладній, рахунку-фактурі і/або товарно-транспортній накладній, перевірити наявність і відповідність документів, що підтверджують якість товару згідно з умовами договору, розписатися за отримання товару та видати представнику постачальника доручення на отримання даної партії товару (п. 4.4. договору).

Ціна постачальника на труби та фітинги визначається торгами. Загальна сума договору складає 3 961 207,32 грн. з урахуванням ПДВ 20% та зазначається звіті про результати здійснення процедури торгів. Ціни в накладних і в рахунках-фактурах вказуються в національній валюті України (п. 5.1., п. 5.2. договору).

У відповідності до п. 6.1. договору, постачальник передає у власність покупцю товар, а покупець сплачує товар, визначений в кількості та за цінами, які зазначені у специфікації № 1 (додаток № 1), що додається до договору про закупівлю і є його невід`ємною частиною, на умовах поставки на склад покупця DDP (Інкотермс у редакції 2010 року).

В пункті 6.3. договору сторони погодили, що розрахунок за поставлений товар здійснюється шляхом 100% перерахуванням грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Згідно із п. 6.4. договору, покупець здійснює оплату поставленого товару після пред`явлення постачальником рахунка-фактури на оплату товару протягом 10 (десяти) банківських днів з дати поставки, але не раніше реєстрації податкової накладної. Датою поставки товару вважається дата підписання сторонами акту приймання-передачі товару.

Згідно із п. 7.1. договору, прийом товару здійснюється покупцем на складі: 46124, м. Дніпро, вул. Магаданська, 43 виробничий підрозділ "Дніпровське територіальне управління" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" ПАТ "Українська залізниця" з вимогами Інструкції № П-6 про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю від 15.06.1965 зі змінами та доповненнями та Інструкцією № П-7 про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю від 25.04.1966 зі змінами та доповненнями за наявності товарно-супровідних документів: товарно-транспортної накладної, рахунку-фактури, документів, які підтверджують якість товару, копії сертифікату(паспорту) якості виробника на товар.

Відповідно до п. 10.2. договору, у разі порушення строків оплати товару, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожен день прострочення, включаючи день оплати, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період, за який нараховується пеня.

У відповідності до підписаної між сторонами специфікації №1 (додаток №1 до договору) сторонами погоджено найменування, кількість, вартість товару, що становить 3961207,32 грн.

Позивач зазначає, що на виконання умов договору 01.12.2018 та 28.12.2018 та 29.12.2018 відповідачу було виставлено рахунки на оплату №100 від 01.12.2018, №137 від 28.12.2018, №М-105 від 28.12.2018, №М-104 від 28.12.2018, №М103 від 28.12.2018, №М-13 від 29.1.2018.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 1130832,90 грн., що підтверджується видатковими накладними: №98 від 01.12.2018 на суму 26 337,60 грн., №М-102 від 28.12.2018 на суму 593 389,50 грн., №М-103 від 28.12.2018 на суму 132 786,36 грн., №М-104 від 28.12.2018 на суму 296 035,48 грн., №114 від 28.12.2018 на суму 588,00 грн., №М-130 від 29.12.2018 на суму 81 695,96 грн., Актами приймання-передачі товару: №М-98 від 01.12.2018 на суму 26 337,60 грн.; №М-102 від 28.12.2018 на суму 593 389,50 грн., №103 від 28.12.2018 на суму 132 786,36 грн., №М-104 від 28.12.2018 на суму 296 035,48 грн., №114 від 28.12.2018 р. на суму 588,00 грн., №М-130 від 29.12.2018 на суму 81 695,96 грн.

Податкові накладні були зареєстровані 02.01.2019 (на суму 26 337,60 грн.) та 15.01.2019 (на суму 1 104 495,30 грн.).

Оскільки відповідачем оплати поставленого позивачем товару не здійснено, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 1130832,90 грн. за договором №УЗ/ЦБМЕС-18770/Ю від 09.11.2018. також, у зв`язку із простроченням грошового зобов`язання позивачем здійснено нарахування пені у сумі 24634,93 грн. (з 02.01.2019 по 15.02.2019, з 15.01.2019 по 15.02.2019), 3% річних у сумі 2816,00 грн. (з 02.01.2019 по 15.02.2019, з 15.01.2019 по 15.02.2019), та інфляційні втрати у сумі 11 307,42 грн. (за січень 2019 року).

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як підтверджено матеріалами справи, на виконання умов договору позивач згідно із видатковими накладними: №98 від 01.12.2018, №М-102 від 28.12.2018, №М-103 від 28.12.2018, №М-104 від 28.12.2018, №114 від 28.12.2018, №М-130 від 29.12.2018 поставив відповідачу товар на загальну суму 1130832,90 грн.

Також, відповідно до умов договору між сторонами складені та підписані Акти приймання-передачі товару: №М-98 від 01.12.2018 на суму 26 337,60 грн.; №М-102 від 28.12.2018 на суму 593 389,50 грн., №103 від 28.12.2018 на суму 132 786,36 грн., №М-104 від 28.12.2018 на суму 296 035,48 грн., №114 від 28.12.2018 р. на суму 588,00 грн., №М-130 від 29.12.2018 на суму 81 695,96 грн.

Доставка товару до складу відповідача підтверджується товарно-транспортними накладними №112 від 01.12.2018, №2812-4 від 28.12.2018, №2812-6 від 28.12.2018, №2812-8 від 28.12.2018, №2812-7 від 28.12.2018, №2812-12 від 28.12.2018, №2912 від 29.12.2018.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За змістом пунктів 6.3., п. 6.4. сторонами визначено, що розрахунок за поставлений товар здійснюється шляхом 100% перерахуванням грошових коштів на поточний рахунок позивача. Відповідач здійснює оплату поставленого товару після пред`явлення позивачем рахунка-фактури на оплату товару протягом 10 (десяти) банківських днів з дати поставки, але не раніше реєстрації податкової накладної. Датою поставки товару вважається дата підписання сторонами акту приймання-передачі товару.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів, з цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Доводи відповідача про відсутність порушень щодо строку виконання зобов`язання з оплати поставленого товару не приймаються судом до уваги, оскільки у відповідності до умов договору строк виконання відповідачем грошового зобов`язання залежить від дати поставки товару (протягом 10 банківських днів з дати поставки) та не може бути раніше реєстрації податкової накладної.

У відповідності до пункту 7.1. договору, прийом товару здійснюється згідно із вимогами Інструкції № П-6 про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю від 15.06.1965 зі змінами та доповненнями за наявності товарно-супровідних документів: товарно-транспортної накладної, рахунку-фактури, документів, які підтверджують якість товару, копії сертифікату(паспорту) якості виробника на товар.

Згідно із п. 12 Інструкції № П-6 про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю від 15.06.1965, приймання продукції за кількістю проводиться по транспортним і супровідним документам (рахунку-фактурі, специфікації, опису, пакувальним ярликами та ін.) відправника (виробника). Відсутність зазначених документів або деяких з них не призупиняє приймання продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну наявність продукції і в акті вказується, які документи відсутні.

З урахуванням наведеного, прийняття відповідачем товару відповідно до умов договору повинно здійснюватись за умови наявності товарно-супровідних документів, в тому числі рахунку-фактури та у разі його відсутності - скласти акт про фактичну наявність продукції та зазначити у ньому, які документи відсутні.

Матеріали справи не містять документів в підтвердження відсутності рахунку-фактури на оплату під час прийняття продукції.

Факт передачі товару відповідачу підтверджується видатковими накладними та актами приймання-передачі товару та відповідачем не заперечується. При передачі товару сторони складали акти прийому-передачі товару, які були підписані представниками сторін та у вказаних актах відсутні відомості щодо відсутності в момент передачі товару рахунків-фактури.

Більш того, у видаткових накладних містяться посилання на рахунки-фактури, що також, спростовує доводи відповідача про те, що позивачем не було надано відповідачу рахунку-фактури.

З урахуванням наведеного, суд вважає безпідставними заперечення відповідача щодо настання строку виконання грошового зобов`язання з оплати поставленого товару.

Враховуючи погоджені сторонами строки оплати, строк виконання зобов`язання з оплати поставленого позивачем товару за видатковою накладною від 01.12.2018 настав 02.01.2019 (дата реєстрації податкової накладної), за видатковими накладними від 28.12.2018 - 16.01.2019 (15.01.2019 - останній день оплати), за видатковою накладною від 29.12.2018 - 17.01.2019 (16.01.2019 - останній день оплати).

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем за договором поставки №УЗ/ЦБМЕС-18770/Ю від 09.11.2018 у сумі 1130832,90 грн. належним чином доведена, документально підтверджена та відповідачем не спростована, у зв`язку із чим вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У зв`язку із простроченням оплати вартості поставленого товару позивачем заявлено до стягнення з відповідача пені у сумі 24634,93 грн. (з 02.01.2019 по 15.02.2019, з 15.01.2019 по 15.02.2019), 3% річних у сумі 2816,00 грн. (з 02.01.2019 по 15.02.2019, з 15.01.2019 по 15.02.2019) та інфляційні втрати у сумі 11 307,42 грн. (за січень 2019 року).

В пункті 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" визначено, що з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Оскільки, матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, то позивачем правомірно здійснено нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідальність у вигляді пені за порушення строків оплати за поставлений товар передбачена у пункті 10.2. договору, згідно із яким сторони погодили, що за порушення строків оплати товару, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожен день прострочення, включаючи день оплати, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період, за який нараховується пеня.

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Враховуючи встановлені судом строки прострочення виконання грошового зобов`язання, нарахування пені та 3% річних слід здійснювати з 02.01.2019 по 15.02.2019 на суму 26337,60 грн., з 16.01.2019 по 15.02.2019 на суму 1022799,34 грн. та з 17.01.2019 по суму 81695,96 грн.

Судом встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню в межах заявлених вимог пеня у сумі 24634,93 грн. та 3% річних у сумі 2816,00 грн., у зв`язку із чим вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Нарахування інфляційних втрат у сумі 11 307,42 грн. здійснено відповідачем за січень 2019 року.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При цьому, у застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 № 62-97р (постанова Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Здійснивши перерахунок інфляційних втрат з урахуванням встановленого вище початком грошового зобов`язання, судом встановлено, що нарахування інфляційних втрат здійснених з 02.01.2019 за січень 2019 року у сумі 262,77 грн. є арифметично вірним. Нарахування інфляційних втрат за січень 2019 року на суму боргу 1022799,34 грн. (прострочення з 16.01.2019) та за січень 2019 року на суму боргу 81695,96 грн. (прострочення з 17.01.2019), у відповідності до наведених вище рекомендації, не здійснюється, у зв`язку із чим, в частині вимог про стягнення інфляційних втрат у сумі 11307,42 грн. суд відмовляє.

З огляду на вище наведене, вимоги про стягнення інфляційних втрат суд задовольняє частково у сумі 262,77 грн.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "МАЛІАЛ".

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вулиця Тверська, будинок 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МАЛІАЛ" (49072, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ МАРКА ОЗЕРНОГО, будинок 1-А, ідентифікаційний код: 37538490) заборгованість у розмірі 1 130 832,90 грн., пеню у сумі 24 634,93 грн., 3% річних у сумі 2816,00 грн. та інфляційні втрати у розмірі 262,77 грн. та судовий збір у розмірі 17378,19 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 17.05.2019.

Суддя О.В. Гулевець