ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2019 р. Справа№ 910/13755/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Мальченко А.О.

Жук Г.А.

секретар судового засідання Бовсуновська Ю.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «П`ятихатська»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 17.01.2019 (повний текст складено 29.01.2019)

у справі № 910/13755/18 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма

«П`ятихатська»

до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк

«Хрещатик» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання протиправними діями

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «П`ятихатська» (далі - ТОВ «Агрофірма «П`ятихатська», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ПАТ «КБ «Хрещатик» в особі ФГВФО, відповідач) про визнання протиправними дій. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що постанова Національного банку України про віднесення ПАТ «КБ «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних, яка слугувала підставою для ліквідації банку, була в судовому порядку визнана протиправною та скасована, а тому на сьогоднішній день у відповідача в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відсутні визначені ст.ст. 37, 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» повноваження, відповідно дії відповідача щодо реалізації активів та майна ПАТ «КБ «Хрещатик» є протиправними.

Заперечуючи проти позову, відповідач вказував, що позивачем не надано жодного доказу порушення його прав чи інтересів у зв`язку із продажем Фондом активів та майна ПАТ «КБ «Хрещатик», а посилання на те, що у Фонду немає повноважень щодо такої реалізації, є особистим переконанням позивача, оскільки жодним судовим рішенням не скасовано рішення про початок ліквідації банку та, відповідно, і повноважень Фонду, передбачених розділом 8 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.11.2018 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - третя особа).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.01.2019 у справі № 910/13755/18 в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, ТОВ «Агрофірма «П`ятихатська» оскаржило його в апеляційному порядку, просило скасувати рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що оскаржуване рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням вимог процесуального права, наведені судом висновки носять характер припущення та не відповідають фактичним обставинам справи. За твердженнями апелянта, порушення норм процесуального права полягає в тому, що позивач звернувся з позовом до ПАТ «КБ «Хрещатик» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що повністю відповідало правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду у постанові від 11.04.2018 у справі № 910/12294/16. В цьому судовому рішенні зазначено, що від імені банку, який виводиться з ринку, до моменту державної реєстрації його припинення діє уповноважена особа Фонду, виконуючи функції виконавчого органу Банку, проте в супереч ст. 50 ГПК України суд першої інстанції залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, виконавчий орган юридичної особи, що є неприпустимим, адже такий орган не може бути самостійним учасником судового процесу. На переконання апелянта, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції не прийняв до уваги, що позивач є вкладником ПАТ «КБ «Хрещатик» в розумінні ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» (закон № 4452-VІ) внаслідок укладення з останнім Договору банківського рахунку. При реалізації активів та майна банку ПАТ «КБ «Хрещатик» в особі ФГВФО повинен діяти у суворій відповідності до вимог Закону № 4452-VІ, яким визначено його повноваження щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку та їх ліквідації. Апелянт вважав, що дії відповідача в особі Фонду по реалізації майна ПАТ «КБ «Хрещатик» порушують його права позивача щодо вільного володіння, користування та розпорядження своїми грошовими коштами, які знаходяться на його поточному рахунку в Банку, а також безпосередньо стосуються та зачіпають індивідуально виражені права та інтереси позивача щодо права власності на грошові кошти, непорушність якого гарантована Конституцією України. Більш того, апелянт стверджував, що може задовольнити свої вимоги до відповідача, в тому числі за рахунок майна та інших активів, які протиправно реалізуються останнім. За думку апелянта, будь-які дії відповідача, які суперечать Конституції та законам України, а також порушують права й охоронювані законом інтереси юридичних та/або фізичних осіб, можуть бути визнані судом протиправними. При цьому, направлені на реалізацію майна та активів банку дії відповідача в особі Фонду, не ґрунтуються на вимогах Закону, заперечення Фонду з посиланням на виконання ним плану врегулювання не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Хрещатик» подала відзив на апеляційну скаргу, в якому стверджувала про безпідставність та необґрунтованість вимог, просила не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін. Зокрема, зазначила про безпідставність посилань апелянта на судові рішення у справі № 826/6665/16 та їх вплив на можливість реалізації майна та активів ПАТ «КБ «Хрещатик», вказуючи на відсутність судових рішень про скасуваня рішення Правління НБУ «Про відкликання банківської ліцензії ПАТ «КБ «Хрещатик»» та рішення виконавчої дирекції Фонду «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатора банку» тощо.

В наданих суду апеляційної інстанції поясненнях, позивач (апелянт) повідомив про результати розгляду справи № 826/3021/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КФ «Укрфінком» до Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської Олени Володимирівни, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бойко Людмили Миколаївни, Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик», Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Хрещатик» Костенко Ігор Іванович, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Хрещатик» Славкіна Марина Анатоліївна про визнання протиправними та скасування рішень. До цих пояснень долучено копії відповідних судових рішень, а саме рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.12.2018 та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.03.2019 у вказаній справі.

В судове засідання апеляційної інстанції 21.05.2019 з`явився представник позивача, представник відповідача та третьої особи не з`явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним, клопотань про відкладення розгляду не надіслали, про причини неявки суд не повідомили, відтак апеляційний суд вважав за можливе справу розглядати за відсутності цих представників за наявними у справі матеріалами.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції надав пояснення, в яких підтримав свою апеляційну скаргу, просив задовольнити її за наведених в ній підстав, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, 06.07.2015 між ПАТ «КБ «Хрещатик» (відповідач, Банк за договором) та ТОВ «Агрофірма П`ятихатська» (позивач, клієнт за договором) укладено Договір НОМЕР_1 банківського рахунку юридичної особи (далі - Договір), за умовами якого Банк відкриває клієнту поточний(і) рахунок(ки) відповідно до Інструкції «Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах», затвердженого Постановою Правління Національного банку України №492 від 12.11.2003 та здійснює його розрахунково-касове обслуговування, надає комісійні послуги згідно з нормативно-правовими актами НБУ, чинним законодавством України, внутрішніми правилами та процедурами банку.

09.12.2015 між сторонами укладено Додаткову угоду №02 до Договору, яка стосувалася нарахування відсотків на залишки на поточному рахунку.

Постановою Правління Національного банку України від 04.04.2016 №231/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до категорії проблемних» Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик» віднесено до категорії проблемних строком на 180 днів.

05.04.2016 Національним банком України прийнято постанову №234 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних», за змістом якої Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик» віднесено до категорії неплатоспроможних, а постанову від 04.04.2016 №231/БТ визнано такою, що втратила чинність.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 05.04.2016 №234 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «КБ «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.04.2016 №463 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Костенка І.І. строком на 1 місяць з 05.04.2016 по 04.05.2016 (включно).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.04.2016 №560 здійснення тимчасової адміністрації у Банку продовжено з 05.05.2016 до 04.06.2016 включно.

Постановою Правління Національного банку України від 02.06.2016 №46-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ КБ «Хрещатик» відкликано банківську ліцензію та ліквідовано ПАТ «КБ «Хрещатик».

03.06.2016 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №913 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» з 06.06.2016 по 05.06.2018 включно, призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «Хрещатик» Костенку Ігорю Івановичу.

Відповідно до довідки Публічного ПАТ «КБ «Хрещатик» №90/06-11/262 від 07.06.2016 станом на 06.04.2016 ТОВ «Агрофірма П`ятихатська» на балансі Банку відкрито рахунки: № НОМЕР_1 (залишок коштів становив 30 808 300,60 грн) та НОМЕР_2 (залишок коштів становив 10 000,00 грн).

22.06.2016 позивач звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» з кредиторською вимогою та просив визнати ТОВ «Агрофірму «П`ятихатську» кредитором ПАТ «КБ «Хрещатик» за заборгованістю, що виникла на підставі Договору банківського рахунку юридичної особи НОМЕР_1 від 06.07.2015 - 30 808 300,60 грн та генеральної угоди про розміщення коштів суб`єктів господарювання на депозит банку НОМЕР_2/ДЮГ-ГУ/2015 від 26.10.2015 - 10 000,00 грн.

Листом від 27.09.2016 №2-3/3/9391 повідомлено позивача, що заява про визнання кредитором від 22.06.2016 отримана ПАТ «КБ «Хрещатик» та акцептована в сумі 30 818 332,16 грн., задоволення вимог здійснюватиметься за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна банку в сьому чергу.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.01.2017 в адміністративній справі №826/6665/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.04.2017, позов Благодійної організації «Благодійний фонд «Богдана Гаврилишина», Благодійного фонду «Енергетичний центр ім. І.Люндіна», Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіріус-1» задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову Національного банку України №234 від 05.04.2016 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних».

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20.07.2017 касаційну скаргу Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» Костенка Ігоря Івановича залишено без задоволення, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.01.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20.04.2017 - без змін.

11.08.2017 позивачем направив на адресу ПАТ «КБ «Хрещатик» вимогу про перерахування належних позивачу грошових коштів, а також відсотків, нарахованих на них, на його поточний рахунок в іншій установі банку.

Листом № 2-2/3860 від 18.08.2017 позивача повідомлено, що ПАТ «КБ «Хрещатик» не має законних підстав задовольнити клопотання ТОВ «Агрофірма «П`ятихатська» щодо перерахування коштів та що триває задоволення вимог кредиторів третьої черги згідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №1819 від 15.09.2016.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказував, що рішення про ліквідацію банку є похідним від постанови про визнання його неплатоспроможним, яка скасована в судовому порядку, відтак у Фонду не було правових підстав надавати пропозиції Національному банку України про відкликання банківської ліцензії в ПАТ «КБ «Хрещатик» та його ліквідацію, та як наслідок, у відповідача станом на час розгляду справи відсутні не лише повноваження, а й права проводити реалізацію майна та активів ПАТ «КБ «Хрещатик».

За приписами ч. 1 ст. 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Національний банк України зобов`язаний прийняти рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних у разі: 1) неприведення банком своєї діяльності у відповідність із вимогами законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, після віднесення його до категорії проблемних, але не пізніше ніж через 180 днів з дня визнання його проблемним; 2) зменшення розміру регулятивного капіталу або нормативів капіталу банку до однієї третини від мінімального рівня, встановленого законом та/або нормативно-правовими актами Національного банку України; 3) невиконання банком протягом п`яти робочих днів поспіль двох і більше відсотків своїх зобов`язань перед вкладниками та іншими кредиторами та/або встановлення фактів невідображення в бухгалтерському обліку документів клієнтів банку, що не виконані банком у встановлений законодавством строк, після віднесення банку до категорії проблемних; 5) виявлення фактів здійснення банком після віднесення його до категорії проблемного операцій (крім нарахування відсотків за вкладами, отримання клієнтами банку заробітної плати, аліментів, пенсій, стипендій, інших соціальних, державних виплат), оформлення (переоформлення) договорів, внаслідок яких зобов`язання перед фізичними особами в межах гарантованої суми відшкодування збільшуються за рахунок зменшення зобов`язань перед фізичними особами, які перевищують гарантовану суму відшкодування, та/або зобов`язань перед фізичними особами, які не підпадають під гарантії Фонду гарантування фізичних осіб, та/або юридичними особами; 6) невиконання банком, віднесеним до категорії проблемного, розпорядження, рішення Національного банку України (у тому числі про застосування заходів впливу/санкцій) та/або вимоги Національного банку України щодо усунення порушень банківського законодавства, нормативно-правових актів Національного банку України протягом визначеного Національним банком України строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків встановлюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

За змістом ч. 1 ст. 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Відповідно до ст. ст. 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк може бути ліквідований: 1) за рішенням власників банку; 2) у разі відкликання Національним банком України банківської ліцензії з власної ініціативи або за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Національний банк України має право відкликати банківську ліцензію з власної ініціативи у разі, якщо: 1) виявлено, що документи, надані для отримання банківської ліцензії, містять недостовірну інформацію; 2) банк не виконав жодної банківської операції протягом року з дня отримання банківської ліцензії; 3) встановлено систематичне порушення банком законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення. Національний банк України приймає рішення про відкликання у банку банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб протягом п`яти днів з дня отримання такої пропозиції Фонду. Порядок відкликання банківської ліцензії у банку, що ліквідується за ініціативою власників, визначається нормативно-правовими актами Національного банку України. Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, повідомляє про це банк та надсилає рішення до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Таким чином, скасування первинного рішення, яке запроваджувало процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку, повинно було вплинути на таку процедуру.

Разом з цим, слід зазначити, що на підставі ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Кожен згідно ст. 55 Конституції України має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом ст. 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Положеннями ст.16 ЦК України, які кореспондуються зі ст. 20 ГК України, визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Отже, місцевий суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Відповідно до приписів ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його «ефективність» з точки зору ст. 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, які передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 Рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2015).

Порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту й у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК, ст. 20 ГК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України у справі №914/1128/16, постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі №923/970/16, від 07.03.2018 у справі №910/6004/17, від 13.03.2018 у справі №910/8190/17.

Як встановлено матеріалами справи, в рамках даної справи позивачем заявлено вимоги про визнання протиправними дій відповідача в особі Фонду, що полягають у реалізації активів та майна ПАТ «КБ «Хрещатик», та безпосередньо стосуються і зачіпають індивідуально виражені права та інтереси ТОВ «Агрофірма П`ятихатська», які стосуються його права власності на грошові кошти, непорушність якого гарантована ст. 41 Конституції України.

Обґрунтовуючи порушення своїх прав внаслідок вчинення відповідачем відповідних дій, позивач вказував, що він є вкладником ПАТ «КБ «Хрещатик» внаслідок укладення з ним 06.07.2015 Договору НОМЕР_1 банківського рахунку юридичної особи. Листом від 18.08/.2017 №2-2/3860 Банком була залишена без виконання вимога позивача про перерахування належних йому грошових коштів, а також відсотків, нарахованих на них, на поточний рахунок позивача в іншій установі банку. Водночас, за твердженнями позивача, з моменту набрання законної сили судовими рішеннями у справі №826/6665/16, у ПАТ «КБ «Хрещатик» в силу Договору банківського рахунку юридичної особи від 06.07.2015 та глави 72 «Банківський рахунок» Цивільного кодексу України виник обов`язок повернути ТОВ «Агрофірма П`ятихатська» грошові кошти, які знаходяться на його поточному рахунку, а також відсотки на залишки по цьому поточному рахунку.

Тобто, доводи позивача, наведені ним в обґрунтування заявлених вимог, зводяться до того, що в порушення зобов`язання - банківського рахунку - відповідач в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, який без достатніх правових підстав продовжує здійснювати повноваження власника (власників) і органів управління ПАТ «КБ «Хрещатик», незаконно утримує грошові кошти позивача, чим порушує його право вільно, самостійно володіти, користуватися та розпоряджатися належними йому грошовими коштами.

Такими чином, відмовляючи в позові щодо вимоги позивача визнати протиправними дії ПАТ «КБ «Хрещатик» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо реалізації активів та майна ПАТ «КБ «Хрещатик», суд першої інстанції правомірно виходив з того, що задоволення цих вимог не зможе забезпечити поновлення порушених прав, оскільки зводиться лише до встановлення судом обставин неправомірності дій такої особи та в будь-якому випадку передбачає необхідність застосування додаткових засобів захисту шляхом звернення до суду з іншими вимогами для реального відновлення порушеного права позивача, а отже, обраний позивачем спосіб захисту в будь-якому випадку є неефективним в розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, так як є неповним (недостатнім), та не забезпечує мети здійснення правосуддя та дотримання принципу процесуальної економії. Відповідно доводи апелянта (позивача) в цій частині як безпідставні та необґрунтовані не заслуговують на увагу.

З огляду на наведене та те, що обраний позивачем спосіб захисту не є ефективним засобом захисту та не відповідає змісту порушеного права, за захистом якого звернувся позивач, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

При цьому, посилання апелянта на результати розгляду справи № 826/3021/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КФ «Укрфінком» до Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської Олени Володимирівни, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бойко Людмили Миколаївни, Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик», Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Хрещатик» Костенко Ігор Іванович, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Хрещатик» Славкіна Марина Анатоліївна про визнання протиправними та скасування рішень, не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги, адже такі доводи та надані на їх підтвердження копії судових рішень (рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.12.2018 та постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.03.2019) у вказаній справі, не були предметом розгляду та дослідження в суді першої інстанції, відтак в силу приписів чинного ГПК України, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для їх прийняття та дослідження.

Доводи апелянта з приводу неправильного застосування положень матеріального та порушення вимог процесуального права, зокрема, щодо залучення третьої особи, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Крім цього, враховуючи приписи ч. 1 ст. 9 Конституції України та ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним судами, інші доводи апелянта за текстом його апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 269-270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «П`ятихатська» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2019 у справі № 910/13755/18 - без змін.

Матеріали справи № 910/13755/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 27.05.2019

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді А.О. Мальченко

Г.А. Жук