ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24.05.2019 Справа № 905/553/19

за позовом: Приватного підприємства «Центр сучасних технологій» (; адреса: 85610, Донецька область, Мар`їнський район, с. Новоселидівка, промислова зона, буд.1),

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «МІНОВА УКРАЇНА» (; адреса: 85610, Донецька область, Мар`їнський район, с. Новоселидівка, промислова зона),

про: стягнення 134400,00грн., -

суддя Величко Н.В.

без участі (виклику) представників сторін, -

СУТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство «Центр сучасних технологій» звернулось до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «МІНОВА УКРАЇНА» неустойки у розмірі 134400,00грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням зобов`язань за договором оренди від 01.10.2009, внаслідок чого виникли підстави для нарахування неустойки відповідно до ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України за період листопад - грудень 2018 року.

На підтвердження позовних вимог надано суду: договір оренди від 01.10.2009 року, акт прийому передачі від 01.10.2009, додаткову угоду №1 від 01.04.2011, додаткову угоду від 31.12.2015, лист №35-12/16 від 27.12.2016 року, рішення господарського суду Донецької області від 26.04.2017 по справі № 905/351/17, постанову Донецького апеляційного господарського суду від 05.07.2017 по справі № 905/351/17, постанову Донецького апеляційного господарського суду від 01.08.2017 по справі № 905/352/17, рішення господарського суду Донецької області від 07.12.2017 по справі № 905/1910/17, рішення господарського суду Донецької області від 12.04.2018 по справі № 905/244/18, витяг з ЄДРПОУ щодо позивача, витяг ЄДРПОУ щодо відповідача, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордер, угоду про надання правової допомоги, копії яких долучено до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 26.03.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі 905/553/19; розгляд справи визначено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін; відповідачу встановлено строк у п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подання суду відзиву на позов з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство; докази направлення відзиву позивачу; попереджено відповідача, що у разі ненадання відзиву на позов у встановлений судом строк, справа згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України буде розглянута за наявними в ній матеріалами; запропоновано позивачу у строк до п`яти днів з дня отримання відзиву надати суду відповідь на відзив (за наявності); докази направлення відповіді на відзив відповідачу.

Відповідач письмового відзиву не надав, про відкриття провадження у справі №905/553/19 повідомлений належним чином. Відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення, ухвала суду від 26.03.2019 була надіслана відповідачу на адресу, зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та на адресу, вказану у позовній заяві та отримана останнім 01.04.2019. Відомостей щодо зміни місцезнаходження відповідача в період розгляду справи суду не надано.

Крім того, ухвала суду від 26.03.2019 про відкриття провадження у справі № 905/553/19 розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України.

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 241 ГПК України).

За приписами ст. 251 ГПК України відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі. Треті особи мають право подати пояснення щодо позову в строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, а щодо відзиву - протягом десяти днів з дня його отримання.

Відповідно до положень ст.113, ч.7 ст.116, ч.1 ст.118 ГПК України, строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом; право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку; строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч.2 ст. 252 ГПК України).

Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі (ч.3 ст.252 ГПК України).

Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч.5 ст. 252 ГПК України).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судові дебати не проводяться (ч.8 ст. 252 ГПК України).

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Суд також враховує положення частини 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 04.11.1950 року про право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, протягом розумного строку.

Отже, суд вважає, що справа № 905/553/19 може бути розглянута за наявними в справі матеріалами.

Розглянувши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між Приватним підприємством «Центр сучасних технологій» (далі позивач, орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мінова Україна» (далі відповідач, орендар) укладено договір оренди 01.10.2009, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду ділянку землі площею 2,5 га з комплексом виробничих будівель і споруд, у тому числі: 1). Адміністративна будівля; 2). Будівля складу; 3). Майстерня; 4). Прохідна №1; 5). Будівля офісу; 6). Будівля вагової (загальною площею 239,20 кв.м.); 7). Залізнична колія 100 м.п.; 8). Огорожа 1040 м., розташовані за адресою: Донецька область, АДРЕСА_1 , що знаходяться на балансі Орендодавця (п.1.1. договору).

Відповідно до п.2.1 договору Орендодавець надає Орендарю майно загальною площею 239,20 кв.м. та огорожу із залізобетону, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до акту прийому-передачі майна.

Відповідно п.2.4 договору при поверненні орендарем орендованого майна, складається акт прийому-передачі.

Згідно п.3.1 договору оплата оренди проводиться щомісячно і перераховується орендарем орендодавцю не пізніше 25-го числа поточного місяця.

Умовами п.3.2 договору (в редакції додаткової угоди №2 від 01.04.2011р.), сторони визначили, що розмір орендної плати в місяць разом з ПДВ становить 33600,00 грн. (тридцять три тисячі шістсот грн. 00 коп.)

Приписами п.5.1 договору орендодавець зобов`язаний передати орендарю в оренду майно згідно з розділом 1 договору.

Відповідно до п.7.1 договору термін його дії з 01.10.2009р. по 31.12.2011р.

Додатковою угодою №1 від 01.04.2011 було внесено зміни до пункту 3.2. договору оренди від 01.10.2009 щодо розміру орендної плати.

Додатковою угодою №7 від 31.12.2015 строк дії договору було продовжено: з 01.10.2009 по 31.12.2016.

Матеріали справи свідчать, що листом №35-12/16 від 27.12.2016 відповідач заперечив проти продовження договору оренди від 01.10.2009р. після закінчення строку його дії, в тому числі після 31.12.2016р, однак, в порушення п.2.4 зазначеного договору відповідач акт прийому-передачі майна не склав та не підписав, орендоване майно Приватному підприємству Центр сучасних технологій не повернув.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 01.08.2017 по справі №905/352/17 встановлено, що договір оренди від 01.10.2009 припинив свою дію 31.12.2016, проте майно відповідачем не повернуто, з огляду на що відповідача зобов`язано повернути Приватному підприємству «Центр сучасних технологій» майно, а саме: 1. Адміністративну будівлю; 2. Будівлю складу; 3. Майстерню; 4. Прохідну №1; 5. Будівлю офісу; 6. Будівлю вагової (загальною площею 239,20 м2.); 7. Залізничну колію 100 м.п.; 8. Огорожу 1040 м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , прийняте за договором оренди від 01.10.2009.

Рішенням господарського суду Донецької області від 07.12.2017 по справі №905/1910/17 вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мінова Україна» на користь Приватного підприємства «Центр сучасних технологій» неустойку за весь час прострочення виконання зобов`язання щодо повернення об`єкта оренди за період з січня по вересень 2017р. в розмірі 604800,00 грн. Зазначене рішення набрало законної сили.

Рішенням господарського суду Донецької області від 12.04.2018 по справі №905/244/18 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мінова Україна» на користь Приватного підприємства «Центр сучасних технологій» неустойку в розмірі 268800,00 грн. за період з жовтня 2017 по січень 2018. Означене рішення набрало законної сили.

Відповідно ч.4. ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивачем, зважаючи на не повернення майна за договором оренди від 01.10.2009, нараховано та пред"явлено до стягнення з відповідача неустойку за листопад 2018 та грудень 2018 року у розмірі 134400,00 грн. на підставі ч.2 ст.785 Цивільного кодексу України, що є предметом розгляду у цій справі.

На час розгляду справи відповідачем не подано документального підтвердження повернення позивачу як орендодавцю об"єкта оренди за актом приймання-передачі.

Огляд норм чинного законодавства свідчить про наступне.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст.283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). Об`єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об`єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб`єктам господарювання. Оренда структурних підрозділів державних та комунальних підприємств не повинна порушувати виробничо-господарську цілісність, технологічну єдність даного підприємства. Законом може бути встановлено перелік державних та комунальних підприємств, цілісні майнові комплекси яких не можуть бути об`єктом оренди. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 291 Господарського кодексу України передбачено, що одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу (приватизації) об`єкта оренди; ліквідації суб`єкта господарювання-орендаря; загибелі (знищення) об`єкта оренди. Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Згідно з ч.1 ст.763 Цивільного кодексу України та ч.4 ст.284 Господарського кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

За приписами ст.759 Цивільного кодексу України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Відповідно до ч.1 ст.785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана з урахуванням нормального зносу або у стані, обумовленому у договорі.

Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення (ч.2 ст.785 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено і відповідачем не спростовано, що строк договору оренди припинився 31.12.2016, втім, об"єкт оренди за актом приймання-передачі останнім не повернуто позивачу.

З огляду на матеріали справи, норми чинного законодавства, дійснивши перевірку заявлених позивачем до стягнення сум неустойки (розмір орендної плати в місяць разом з ПДВ в сумі 33600,00 грн. х 2 та помножені на час прострочення - 2 місяці), суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача. Відповідачем протилежного не доведено, доказів сплати неустойки добровільно не надано.

Правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин (ст.7 ГПК України).

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст.86 ГПК України).

Таким чином, позовні вимоги Приватного підприємства «Центр сучасних технологій» задовольняються судом у пред`явленому до стягнення розмірі - 134400,00 грн.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 124 Господарського процесуального кодексу України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті Кодексу передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Згідно ст. 126 цього Кодексу витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 129 цього Кодексу, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.

Як вбачається, позивачем в позовній заяві наведено попередній розрахунок судових витрат: сплата судового збору - 2016,00 грн.; комісія банку при сплаті судового збору - 41,14 грн.; витрати на правову допомогу пов"язані з підготовкою та поданням позовної заяви до суду - 5000,00 грн.; у випадку проведення судових засідань за участі адвоката позивача - 1000,00 грн. за кожне судове засідання.

З огляду на повне задоволення позовних вимог, судовий збір в розмірі 2016,00 грн. та комісія банку при сплаті судового збору - 41,14 грн., перераховані за квитанцією про сплату № 49198 від 20.03.2019 на загальну суму 2057,14 грн., покладається на відповідача.

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до частини 3 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обґрунтовуючи вимогу про відшкодування витрат по оплаті юридичних послуг, позивач надав до матеріалів справи копію угоди про надання правової допомоги №7Ю/19 від 01.03.2019, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та ордер.

Так, відповідно до п.6.4. угоди про надання правової допомоги, право Бюро на отримання гонорару виникає відповідно з: закінчення календарного місяця; по закінченню доби згідно кількості відпрацьованих годин; по закінченню виконання дій; з моменту досягнення позитивного результату з виконання доручення.

Обов"язок Клієнта сплатити гонорар виникає з моменту підписання сторонами Акту наданих послуг та повинен бути виконаним протягом 10 наступних за підписанням днів. Якщо Клієнт має претензії до якості наданої правової допомоги, він відмічає про це в Акті наданих послуг разом з його підписанням. Якщо Клієнт протягом 5-ти днів з моменту виставлення йому для підписання Акту наданих послуг не підписує вказаний Акт та не відмічає про свої претензії, акт вважається підписаним і підлягає оплаті.

В матеріалах справи відсутні і позивачем не надано ані Акту наданих послуг, ані доказів оплати послуг адвоката.

Так, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

Отже, позивачем не підтверджено належними доказами витрат на професійну правничу допомогу у пред"явленому до відшкодування з відповідача розмірі (обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості), тому в цій частині вимог слід відмовити.

Керуючись статтями 73 - 80, 129, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного підприємства «Центр сучасних технологій» до Товариства з обмеженою відповідальністю «МІНОВА УКРАЇНА» про стягнення 134400,00 грн. неустойки, задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МІНОВА УКРАЇНА» (; адреса: 85610, Донецька область, Мар`їнський район, с. Новоселидівка, промислова зона) на користь Приватного підприємства «Центр сучасних технологій» (; адреса: 85610, Донецька область, Мар`їнський район, с. Новоселидівка, Промислова зона, буд.1) неустойку в розмірі 134400,00 грн. (сто тридцять чотири тисячі чотириста гривень), судовий збір у розмірі 2016,00 грн. (дві тисячі шістнадцять гривень) та комісію банку при сплаті судового збору у розмірі 41,14 грн. (сорок одна гривня 14 коп.).

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4. Рішення може бути оскаржено до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня підписання повного тексту у порядку, передбаченому Розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

5. Повний текст рішення підписано 24.05.2019.

Суддя Н.В. Величко