ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2019 року м. Дніпро Справа № 904/4791/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. ( доповідач ),

суддів: Кузнецової І.Л., Орєшкіної Е.В.

секретар судового засідання Пінчук Є.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтаж 2016"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.12.2018 р.

( суддя Ліпинський О.В., м. Дніпро, повний текст постанови складено 28.12.2018 р.)

по справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будфінінвест 2016",

м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтаж 2016",

м. Дніпро

про стягнення заборгованості у розмірі 322 500, 00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 28.12.2018 р. позов задоволено - стягнуто з Товариство з обмеженою відповідальністю "Будмонтаж 2016" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Будфінінвест 2016" основного боргу у розмірі 215 000,00 грн., штрафу у розмірі 107 500,00 грн., витрати зі сплати судового збору у розмірі 4 837,50 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Будмонтаж 2016" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обгрунтування своїх доводів та заперечень, Скаржник посилається на те, що судом першої інстанції було неправильно встановлено фактичні обставини укладення договору безпроцентної позики № 7 від 02.04.2018 р., його виконання та встановлення розміру заборгованості.

Скаржник наголошує на тому, що оскільки у квітні 2018 року директор Товариства ОСОБА_1 помер, то відповідно до ст. 248 ЦК України, представництво ТОВ «Будмонтаж 2016» за довіреністю № 1 від 01.02.2018 р. - припинилося. З урахуванням цих обставин ОСОБА_2 не був уповноважений укладати договір безпроцентної позики № 7 від 02.04.2018 р. Також, Скаржник вважає, що укладений правочин було вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною на вкрай невигідних для Відповідача умовах. Поряд з цим, ОСОБА_2 не мав права підписувати акт звірки взаєморозрахунків від 23.10.2018 р., надавати до господарського суду заяву від імені ТОВ «Будмонтаж 2016 рік» про розгляд справи без участі представника Відповідача, та визнання позовних вимог ТОВа «Будфінінвест 2016».

Обставини пов`язані з укладанням договору, за думкою Скаржника мають ознаки кримінального правопорушення, у зв`язку з чим ТОВ «Будмонтаж 2016» було змушене звертатися до правоохоронних органів.

При цьому Скаржник зазначає, що наявність договірних відносин та умов виконання договору № 07 від 02.04.2018 р. потребує перевірки, підтвердження їх існування, юридичної оцінки правочину.

Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду даної справи було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. (доповідач), судді - Кузнецова І.Л., Широбокова Л.П.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.02.2019 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтаж 2016" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.12.2018 р. у справі № 904/4791/18 залишено без руху, та надано Скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме для надання суду апеляційної інстанції письмової заяви про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.12.2018 р. у справі № 904/4791/18, з обґрунтуванням поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження та поновлення такого строку.

Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.03.2019 р. відновлено строк подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження у справі та призначено апеляційну скаргу до розгляду в судове засідання на 09.04.2019 р. Зупинено дію рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.12.2018 р. у справі № 904/4791/18.

09.04.2019 р. в систему "Діловодство спеціалізованого суду" внесено інформаційну довідку, відповідно до якої та з урахуванням п.2.7.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центрального апеляційному господарському суді, у зв`язку з відпусткою члена колегії - судді Широбокової Л.П. розгляд справи № 904/4791/18 в судовому засіданні не відбувся.

У зв`язку із усуненням обставин, пов`язаних із відпусткою члена колегії - судді Широбокової Л.П., ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.04.2019 р. розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтаж 2016" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.12.2018р. у справі № 904/4791/18 призначено в судове засідання на 16.05.2019 р.

Розпорядженням керівника апарату суду від 15.05.2019 р. призначено автоматичну зміну складу колегії суддів у справі, у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Широбокової Л.П.

Автоматичною системою документообігу для розгляду справи визначено суддю-доповідача Кощеєва І.М. у складі колегії суддів: Кузнецової І.Л., Орєшкіної Е.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.05.2019 р. колегією суддів у складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. (доповідач), судді - Кузнецова І.Л., Орєшкіна Е.В., апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтаж 2016" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.12.2018 р. у даній справі № 904/4791/ 18 прийнято до свого провадження.

Відповідач не скористався своїм правом участі в судовому засіданні та не забезпечив явку уповноваженого представника, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Беручи до уваги, що неявка вказаного учасника провадження у справі, належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, матеріали справи є достатніми для розгляду апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представника Відповідача.

Представник Позивача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, поссилаючись на її безпідставність.

У судовому засіданні 16.05.2019 р. була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Позивача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 02.04.2018 р. між ТОВ "Будфінінвест 2016" ( далі Позикодавець ) та ТОВ "Будмонтаж 2016" ( далі Позичальник ) укладено Договір безпроцентної позики № 7, відповідно до п. 1.1 якого, Позикодавець передає у власність Позичальнику грошові кошти в розмірі, установленому цим договором, а Позичальник приймає ці кошти та зобов`язується їх повернути Позикодавцю у термін визначений цим договором.

Відповідно до п. 2.1 договору, сума позики за договором становить 230 000,00 грн.

Згідно з п. 2.2. договору, проценти не нараховуються та не сплачуються

П. 3.1. визначено, що Позикодавець перераховує суму позики або її частку в безготівковій формі на поточний рахунок Позичальника.

Відповідно до п. 3.2 договору, моментом передання грошових коштів Позикодавцем Позичальнику, вважається дата їх перерахування на розрахунковий рахунок Позичальника.

П. 5.1 договору, Позичальник зобов`язався повернути суму позики ( або її частину в разі дострокового погашення частини позики ) в останній день терміну, встановленого в п. 4.1. цього договору.

Згідно з п. 4.1 договору, термін повернення позики 31.07.2018 р.

Сума позики підлягала поверненню шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Позикодавця ( п. 5.2 договору ).

Відповідно до п. 7.1 договору, цей договір набуває чинності з моменту надання Позикодавцем суми позики Позичальнику, та діє до повного виконання Позичальником своїх зобов`язань за договором.

Згідно з банківськими виписками, наявними в матеріалах справи ( а. с.14 20 ), Позикодавцем, на виконання умов договору здійснено перерахування на розрахунковий рахунок Позичальника грошові кошти у розмірі 230 000,00 грн., а саме: 13.04.2018 у розмірі 10 000,00грн.; 16.04.2018 у розмірі 17 000,00грн.; 17.04.2018 у розмірі 5 000,00грн.; 18.04.2018 у розмірі 5 000,00грн.; 03.05.2018 у розмірі 21 000,00грн.; 07.05.2018 у розмірі 14 000,00 гривень; 10.05.2018 у розмірі 27 000,00 грн.; 16.05.2018 у розмірі 5 000,00 грн.; 22.05.2018 у розмірі 22 000,00гривень; 29.05.2018 у розмірі 4 000,00гривень; 06.06.2018 у розмірі 8 000,00грн.; 09.06.2018 у розмірі 37 000,00 грн., 10.07.2018 у розмірі 40 000,00 грн., 11.07.2018 у розмірі 15 000,00 грн.

Позичальником зобов`язання щодо повернення позики здійснені частково, повернуто Позикодавцеві грошові кошти у розмірі 15 000,00 грн.

В основу оскаржуваного рішення покладено висновок місцевого господарського суду про наявність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з Відповідача на користь Позивача основного боргу у розмірі 215 000,00 грн., штрафу у розмірі 107 500,00 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про наявність підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Термін повернення позики відповідно до п. 4.1 договору - 31.07.2018 року.

Як вірно встановлено судом першої інстанції - на час розгляду справи заборгованість Відповідача перед Позивачем за договором безпроцентної позики № 7 від 02.04.2018 складає 215 000,00 грн.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, невиконання зобов`язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушенням зобов`язання.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі у вигляд обов`язку сплатити неустойку.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

П. 6.2. договору, сторони передбачили, що у випадку порушення Позичальником терміну повернення суми позики (або її частини), зазначеної у п. 4.1 цього договору, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю штраф у розмірі 50% від неповернення суми позики.

Позивачем обгрунтовано здійснення нарахування штрафу, розмір якого склав 107 500,00 грн. ( 215 000 х 50 % =107 500 ).

Щодо доводів апеляційної скарги пов`язаних із актом звірки взаєморозрахунків від 23.10.2018 р., яким підтверджено наявність боргу, але Скаржник вважає, що акт підписаний з його сторони особою, яка не мала права підпису.

Апеляційний господарський суд зазначає, що відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом. Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу ( постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.03.2019 р. у справі № 910/1389/18 ).

Як вбачається з матеріалів справи, інформація, що відображена в акті підтверджена первинними документами, а саме банківськими виписками, наявними в матеріалах справи ( а. с.14 20 ).

Згідно з ч. ч. 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких судвстановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Отже, відповідно до правил доказування Позивач, обгрунтовуючи позовні вимоги та посилаючись на перерахування позики, сума якої у повному обсязі не повернута, довів зазначені обставини, надавши суду першої інстанції відповідні докази, які були враховані останнім при винесенні оскаржуваного рішення.

Наведеним спростовуються безпідставні твердження Відповідача в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції не було досліджено фактичних обставини справи пов`язаних із наявність договірних відносин та умов виконання договору.

Разом з тим, Скаржник не надав суду допустимих доказів в підтвердження викладених в апеляційній скарзі обставин пов`язаних із: укладенням правочину внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, припиненням представництва ТОВ «Будмонтаж 2016» за довіреністю № 1 від 01.02.2018 р., звернення до правоохоронних органів.

З огляду на викладене апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що Відповідачем не виконані належним чином зобов`язання щодо повного повернення у встановлений договором строк грошових коштів у розмірі 215 000,00 грн.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будмонтаж 2016" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.12.2018 р. у справі № 904/4791/18 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Поновити дію рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.12.2018 р. у справі № 904/4791/18, яка була зупинена ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.03.2019р. у справі № 904/4791/18.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 20.05.2019 р.

Головуючий суддя І. М. Кощеєв

Суддя І. Л. Кузнецова

Суддя Е. В. Орєшкіна