УХВАЛА

м. Київ

14.05.2019Справа № 910/5592/19
Суддя Шкурдова Л.М., розглянувши заяву фізичної особи-підприємця Котляр Євгена Валерійовича за вих. №б/н від 18.04.2019 до боржника товариства з обмеженою відповідальністю "Смарт Карго Сервіс" про видачу судового наказу за вимогою про стягнення заборгованості за виконане перевезення згідно заявки №3-2602 на транспортно-експедиторські послуги з перевезення вантажу від 26.02.2019 у розмірі 17 000 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 2 700 грн.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Котляр Євген Валерійович звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою про видачу судового наказу за вимогою до товариства з обмеженою відповідальністю "Смарт Карго Сервіс" про стягнення заборгованості за виконане перевезення згідно заявки №3-2602 на транспортно-експедиторські послуги з перевезення вантажу від 26.02.2019 у розмірі 17 000 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 2 700 грн.

Розглянувши подану заяву про видачу судового наказу, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу за вимогою про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 2 700 грн., виходячи з наступного.

На підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу заявником додано до заяви копію договору про правову допомогу від 10.04.2019, який укладено між заявником та адвокатом Лозою Віктором Миколайовичем, копію ордеру серії ТР №058669 від 18.04.2019, копію квитанції до прибуткового касового ордера №04-04 від 18.04.2019 та копію акту приймання-передачі наданих послуг.

Відповідно до ст. 148 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тобто, наказне провадження передбачає можливість стягнення неоспорюваної заборгованості, за заявою особи, якій належить право вимоги про стягнення неоспорюваної грошової заборгованості за письмовими договорами, яка не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Окрім того, слід зазначити, що стягнення з боржника витрат на правову допомогу за укладеним між заявником та адвокатом договором про правову допомогу суперечить самій суті наказного провадження, оскільки договір не є укладеним між заявником та боржником, а також не є неоспорюваною заборгованістю.

Аналізуючи норми процесуального закону в сукупності, можна дійти висновку, що процесуальний закон не передбачає розподілу будь-яких судових витрат, окрім судового збору в порядку здійснення судочинства у наказному провадженні, що свідчить про те, що заявлена заявником вимога не підлягає розгляду в порядку наказного провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України, у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 152, 154, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

1. Відмовити фізичній особі-підприємцю Котляр Євгену Валерійовичу у видачі судового наказу за вимогою до товариства з обмеженою відповідальністю "Смарт Карго Сервіс" про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 2 700 грн.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена у строки, встановлені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Л.М. Шкурдова