ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 року Справа № 906/688/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Саврій В.А., суддя Коломис В.В. , суддя Савченко Г.І.

при секретарі судового засідання Берун О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" на рішення господарського суду Житомирської області від 05.12.18р. (повний текст 13.12.2018р.) у справі №906/688/18 (суддя Тимошенко О.М.)

за позовом Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль"

до Приватного підприємства "Кварц",

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Стожари",

про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за Кредитним договором №012/110/89 від 19.02.2007р.

за участі представників:

позивача - Сірочук І.В., довіреність №34/19 від 09.01.2019р.

відповідача - Барановський І.І., посвідчення №000789 від 29.09.2016р.

третьої особи - не з`явився,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 05.12.2018р. у справі №906/688/18 за позовом Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до Приватного підприємства "Кварц", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Стожари", про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за Кредитним договором №012/110/89 від 19.02.2007р. було закрито провадження у справі в частині вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості в розмірі 116014,38 грн. та відмовлено в позові в частині вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості в розмірі 111316,11 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (вх.№150/19 від 14.01.2019р.).

В скарзі апелянт, зокрема, зазначає, що у справі №279/1087/14-ц та у справі №906/688/18 наявні різні юридичні факти, які наводяться АТ «Райффайзен Банк Аваль» в обґрунтування своєї матеріально-правової вимоги, які мають значення для судового захисту суб`єктивного цивільного права Банку. Свої вимоги Банк обґрунтовує тим, що рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області у справі №279/1087/14-ц належним чином не виконано, тому Банк правомірно нараховував відсотки за користування кредитними коштами, що станом на 17.04.2018р. склало 227 330,49 грн.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції також невірно застосовано правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 28.03.2018р. у справі №444/9519/12, зважаючи на те, що між Кредитором та Позичальником укладено Кредитний договір, що носить консенсуальний характер. Так, у відповідності п.1.4.1.2 Кредитного договору Сторонами погоджено, що проценти нараховуються не пізніше дати, визначеної у Графіку повернення Кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, кожного календарного місяця на фактичну суму непогашених кредитних коштів і за фактичний час користування такими коштами, включаючи день видачі та виключаючи день повернення.

Окрім того, відповідно до п.7.2. з підписанням Кредитного договору сторони засвідчили набрання його чинності з моменту його підписання та дію до повного виконання зобов`язань за Кредитним договором. Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 13.12.2018р. у справі №913/11/18.

Тобто, ст.1048 Цивільного кодексу України не застосовується, зважаючи на консенсуальні правовідносини Позичальника та Кредитора, що регламентують принцип свободи договору між сторонами, визначеними ст.6 та ст.627 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.ст.525, 526, 599, 611 Цивільного кодексу України та змісту Кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржниками, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржників та поручителів від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу, а також не позбавляє права АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернутись до суду за захистом своїх процесуальних прав шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Тому апелянт вважає, що суд першої інстанції не врахував обставини справи, наявність значної суми заборгованості за Кредитним договором, не перевірив зміст позовних вимог та неправильно дійшов висновку про тотожність позовів, тому до таких висновків дійшов передчасно, без повного з`ясування обставин справи.

Оскаржуючи рішення в частині відмови у позовних вимогах з підстав застосування строків позовної давності АТ «Райффайзен Банк Аваль» звертає увагу, що відповідно до розрахунку заборгованості по позичальнику станом на 17.04.2018р. вбачається, що позичальник здійснив фактичне погашення 16.03.2017р. у розмірі 68700,00 грн, що свідчить про переривання строку позовної давності.

Посилаючись на правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду України у справах №6-157цс16 від 25.05.2016р. та №6-1457цс16 від 09.11.2016р., на зміст ч.1 ст.261, ч.1,3 ст.264 Цивільного кодексу України, апелянт стверджує, що 16.03.2017р. перебіг позовної давності почався заново і на момент звернення з позовною заявою АТ «Райффайзен Банк Аваль» такий строк не був пропущений. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у правовій позиції від 29.03.2017р. у справі №6-1996цс16.

На підставі викладеного просить суд скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 05.12.2018р. у справі №906/688/18 повністю та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до Приватного підприємства «Кварц», за участі третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Стожари», про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за Кредитним договором №012/110/89 від 19.02.2007р., задовольнити в повному обсязі.

Листом Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.01.2019р. (№01-23/906/688/18/209/19) витребувано матеріали справи з господарського суду Житомирської області.

22.01.2019р. матеріали справи надійшли на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.02.2019р. (гол.суддя Саврій В.А., суддя Дужич С.П., суддя Огороднік К.М.) поновлено Акціонерному товариству "Райффайзен Банк Аваль" строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Житомирської області від 05.12.2018р. у справі №906/688/18. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" на рішення господарського суду Житомирської області від 05.12.2018р. у справі №906/688/18. Розгляд апеляційної скарги призначено на 20 лютого 2019р. об 11:00год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001, м.Рівне, вул.Яворницького, 59 у залі судових засідань №4. Зупинено дію рішення господарського суду Житомирської області від 05.12.2018р. у справі №906/688/18.

У зв`язку із відпусткою судді - члена колегії Огородніка К.М. з 19.02.2019р. по 12.03.2019р., судове засідання у справі №906/688/18, яке призначене на 20.02.2019р. об 11:00год. не відбулося.

У зв`язку із продовженням відпустки до 26.03.2019р. судді - члена колегії Огородніка К.М. та перебуванням у відпустці судді Дужича С.П. у період з 18.03.2019р. по 22.03.2019р., розпорядженням в.о.керівника апарату суду від 18.03.2019р., на підставі статті 32 Господарського процесуального кодексу України, статті 155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", пунктів 18, 20 Розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, призначено заміну суддів - членів колегії у справі №906/688/18.

Згідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2019р. для розгляду апеляційної скарги призначено колегію суддів у складі: гол.суддя Саврій В.А., суддя Савченко Г.І., суддя Коломис В.В.

Ухвалою від 20.03.2019р. прийнято апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" на рішення господарського суду Житомирської області від 05.12.18р. у справі №906/688/18 до свого провадження колегією суддів у складі: гол.суддя Саврій В.А., суддя Савченко Г.І., суддя Коломис В.В. Розгляд апеляційної скарги призначено на 28 березня 2019р. об 10:30год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001 м. Рівне вул. Яворницького, 59 у залі судових засідань №4.

Ухвалою від 28.03.2019р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 16.05.2019р. об 10:30год.

Відповідач не скористався правом, передбаченим ч.1 ст.263 ГПК України, на подачу письмового відзиву на апеляційну скаргу, що, відповідно до ч.3 зазначеної статті, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції 16.05.2019р. представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги та надав пояснення в обґрунтування своєї правової позиції. Просить скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 05.12.18р. у справі №906/688/18 та прийняти нове, яким позовні вимоги задоволити.

Представник відповідача заперечив проти доводів апеляційної скарги та надав пояснення в обґрунтування своєї правової позиції. Просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду Житомирської області без змін.

Розглядом матеріалів справи встановлено наступне.

19.02.2007р. між Відкритим акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Стожари" укладено Кредитний договір №012/110/89 (арк.справи 14).

За умовами Кредитного договору Банк надав позичальнику кредит у розмірі 400 000 гривень, зі строком остаточного повернення кредиту до 18 лютого 2014 року, з процентною ставкою 18% річних.

20.02.2007р., з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника, які виникли на підставі вказаного Кредитного договору, між Банком та Малим підприємством "Кварц" укладено договір іпотеки, за яким підприємство передало в іпотеку нерухоме майно, що знаходиться за адресою Житомирська область, м.Коростень, вул.1-го Травня,43 (арк.справи 22).

Як було встановлено, рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20.11.2014р. у справі №279/1087/14-ц відмовлено в задоволенні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла у ТОВ "Стожари" за кредитним договором №012/110/89 від 19.02.2007р. у сумі 360617,44 гривень, в тому числі по відсоткам в сумі 116014,38 грн., яка утворилася станом на 06.02.2014р.

Позивач звернувся з позовом, в якому просить в рахунок погашення заборгованості за відсотками, яка виникла за укладеним між позивачем та ТОВ "Стожари" кредитним договором №012/110/89 від 19.02.2007р. у сумі 227 330 грн. 49 коп., звернути стягнення на Предмет іпотеки - 1/2 частину нежитлової будівлі, що складає 1-ий поверх, загальною площею 1388,0кв.м., що знаходиться за адресою: Житомирська область, м.Коростень, вул.1-го Травня, 43, на підставі Договору іпотеки від 20.02.07, що укладений між позивачем та ПП "Кварц", шляхом проведення прилюдних торгів за ціною 1087000,00грн.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як встановлено ч.2 ст.1054 Цивільного кодексу України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом та не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ст.526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Як передбачено ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України.

Частиною 1 статті 33 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

В провадженні Коростенського міськрайонного суду Житомирської області перебувала судова справа №279/1087/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стожари", Малого приватного підприємства "Кварц" та інших поручителів з вимогами про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором у сумі 360617,44 гривень, в тому числі по відсоткам в сумі 116014,38 грн., та про стягнення вказаної заборгованості шляхом звернення стягнення на вищевказаний предмет іпотеки.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20.11.2014р. у справі №279/1087/14-ц відмовлено в задоволенні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла у ТОВ "Стожари" за кредитним договором №012/110/89 від 19.02.2007р. у сумі 360617,44 гривень, в тому числі по відсоткам в сумі 116014,38 грн., яка утворилася станом на 06.02.2014р.

З доданого до позовної заяви розрахунку вбачається, що заборгованість позичальника (ТОВ «Стожари») по відсоткам в період з 28.01.2014р. по 28.02.2014р. становила 116014,38 грн., тобто, це та ж сума, яку визначив міськрайонний суд у вказаному рішенні станом на 06.02.2014р.

При цьому, вищевказаним рішенням міськрайонного суду позовну вимогу позивача до ПП «Кварц» про звернення стягнення на предмет іпотеки для погашення відсотків в розмірі 116014,38 грн. розглянуто судом та відмовлено в задоволенні позову.

Тобто, як вірно зазначив суд першої інстанції, існує рішення суду, яке набрало законної сили, у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Згідно п.3 ч.1 ст.231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу.

Пунктом 2 частини 1 статті 175 ГПК України встановлено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

З огляду на викладене, судом першої інстанції правомірно закрито провадження у справі в частині вимоги про стягнення з відповідача шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - 116014,38грн. заборгованості по відсоткам.

Щодо вимоги позивача про стягнення решти 111316,11грн. заборгованості по відсоткам за період з 07.02.2014р. по 17.04.2018р. (день, по який позивач просить стягнути борг по відсоткам), колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики.

Як вбачається з правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 28.03.2018р. у справі №444/9519/12, припис абз.2 ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, після припинення дії кредитного договору позивач втратив право на отримання відсотків за кредитним договором.

За Кредитним договором №012/110/89 від 19.02.2007р., строк повернення кредиту встановлено до 18.02.2014р.

Тобто, з 19.02.2014р. договір припинив свою дію, отже з цього часу нарахування процентів є безпідставним, тому у задоволенні позову в частині вимоги звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу по відсоткам за період з 19.02.2014р. по 17.04.2018р. відмовлено правомірно.

При цьому, вимоги про стягнення відсотків за період з 07.02.2014р. по 18.02.2014р. заявлено правомірно.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідач просив застосувати до спірних правовідносин позовну давність (арк.справи 91).

Статтею 256 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст.260 Цивільного кодексу України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановлених статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Як передбачено ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.4 ст.267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Приписами ст.257 Цивільного кодексу України унормовано, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності на вимогу про стягнення боргу по відсоткам, нарахованим за період з 07.02.2014р. по 18.02.2014р., розпочався 18.02.2014р. та сплинув 18.02.2017р.

Позивач звернувся з даним позовом до господарського суду Житомирської області 13.08.2018р., тобто з пропуском строку позовної давності, що стало правомірною підставою для відмови у позові.

Враховуючи викладене, господарський суд Житомирської області дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову в частині вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу по відсоткам за період з 07.02.2014р. по 17.04.2018р.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В силу приписів ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.4 ст.11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи Серявін та інші проти України, Пронін проти України, Кузнєцов та інші проти Російської Федерації одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

При цьому, п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі Гарсія Руїс проти Іспанії).

Доводи скаржника в апеляційній скарзі, спростовуються наведеним вище, матеріалами справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і висновків суду не спростовують.

У відповідності до ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст.275-280 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду прийнято у відповідності до норм матеріального та процесуального права і його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі ст.129 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.269, 270, 272, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" на рішення господарського суду Житомирської області від 05.12.2018р. у справі №906/688/18 залишити без задоволення, а рішення господарського суду першої інстанції без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 20.05.2019р.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Савченко Г.І.