ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2019 р. Справа №914/1880/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Дубник О.П.

суддів Зварич О.В.

Скрипчук О.С.

за участю секретаря судового засідання Мокрої А.В.

розглянув матеріали апеляційних скарг Публічного акціонерного товариства (далі ПАТ) Шахта Надія №09/237 від 15.02.2019 (вх. № 01-05/686/19 від 18.02.2019) та Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТзОВ) Корпорація Енерго Тандем б/н від 15.02.2019 (вх. № 01-05/693/19 від 19.02.2019)

на рішення Господарського суду Львівської області від 21.01.2019 (суддя Кітаєва С.Б., повний текст складено 01.02.2019)

у справі № 914/1880/18

за позовом: ПАТ Шахта Надія, с. Сілець Сокальський р-н, Львівська обл.,

до відповідача: ТзОВ Корпорація Енерго Тандем, м. Червоноград, Львівська обл.

про стягнення 1 014 424, 70 грн заборгованості,

за участю представників:

від позивача: Мокрій Р.З. - адвокат (довіреність в матеріалах справи),

від відповідача: не з`явився (належно повідомлено).

1.Розгляд справи.

Відводів суддям та секретарю судового засідання в порядку ст.ст. 35, 36, 37 ГПК України не заявлялось.

Судове засідання фіксувалось технічними засобами згідно ст. 222 ГПК України.

Хід розгляду апеляційних скарг викладений у відповідних ухвалах.

2. Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

ТзОВ Корпорація Енерго Тандем в черговий раз до суду подано клопотання б/н від 14.05.2019 року (вх. №01-04/3070/19 від 14.05.2019 року) про відкладення розгляду справи. У поданому клопотанні зазначає, що з Єдиного державного реєстру судових рішень дізналось про розгляд апеляційних скарг та 14.05.2019 року з реєстру дізналось про наявність ухвали Західного апеляційного господарського суду від 07.05.2019 року, відповідно до якої розгляд справи було відкладено на 15.05.2019 року о 14 год. 00 хв. Стверджує, що жодних відомостей та процесуальних документів по справі №914/1880/18, у тому числі ухвали про відкладення розгляду справи ТзОВ Корпорація Енерго Тандем не отримувало. Повідомляє суд, що не має можливості забезпечити участь представника у судовому засіданні 15.05.2019 року, оскільки представник перебуватиме на розгляді іншої справи.

Представник позивача заперечив щодо заявленого клопотання, вважаючи такі дії зловживанням процесуальними правами.

Колегія суддів порадившись на місці, ухвалила відхилити подане клопотання та продовжити розгляд справи з врахуванням наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвала Західного апеляційного господарського суду від 22.02.2019 року про відкриття апеляційного провадження відправлена на адресу, вказану апелянтом у апеляційній скарзі та згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, а саме: 80100, Львівська обл., м. Червоноград, вул. Корольова 16/47. Надалі всі ухвали по справі надсилались на вказану адресу апелянта. Слід зазначити, що як апеляційна скарга, так і відзив, відповідь на відзив та клопотання у справі, надсилались відповідачем з вказаної адреси.

Так, ухвали суду від 22.02.2019 року про відкриття апеляційного провадження та від 18.03.2019 року про відкриття провадження та призначення розгляду, від 10.04.2019 року про відкладення розгляду справи повернулись на адресу суду з довідкою про причини повернення: «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до пункту 4 частини 6 статті 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

За змістом пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009, вбачається, що у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

Отже, у разі якщо копію прийнятого судового рішення (ухвали, постанови, рішення) направлено судом листом за належною поштовою адресою, тобто повідомленою суду учасником справи, і повернено підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання чи закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про прийняте судове рішення. Водночас, суд зазначає, що за змістом статей 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" вбачається, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин (названу правову позицію висловлено в численних постановах Верховного Суду, у тому числі від 28.01.2019 у справі № 915/1015/16 та від 12 березня 2019 року у справі № 923/1432/15).

Ухвали Західного апеляційного господарського суду у даній справі були оприлюднені в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої державою Україна, закріплено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального звинувачення.

Таке право кореспондується з обов`язком добросовісного використання як сторонами, так і судом, своїх процесуальних прав та необхідністю утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати наданих процесуальним законом заходів до скорочення періоду судового провадження. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції (пункт 35 Рішення ЄСПЛ від 07.07.1989 у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" та параграфи 66, 69 Рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до практики ЄСПЛ, питання про те, чи є розумним строк розгляду справи, повинен оцінюватись в контексті конкретних обставин справи і з урахуванням критеріїв, встановлених практикою Суду, зокрема, складність справи, дій заявника й учасників справи, а також важливості можливого результату судового процесу для заявника (див. SьЯmann v. Germany, рішення від 16.09.1996, § 48; Kudla v. Poland [GC], no. 30210/96, § 124).

Таким чином, відповідач є належним чином повідомлений про розгляд його апеляційної скарги, а отримання ухвали від 07.05.2019 року (з урахуванням виправленої описки) залежить виключно від дій сторони, оскільки суд апеляційної інстанції в межах строків, визначених ч. 2 ст. 273 ГПК України відкладав судове засідання 10.04.2019 року та 07.05.2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГПК України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 202 ГПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Наведені доводи відповідача не є підставою для відкладення розгляду справи згідно ч. 2 ст. 202 ГПК України, а згідно ч. 1 ст. 279 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі. З урахуванням того, що ухвала про відкриття провадження у справі за апеляційною скаргою ПАТ Шахта Надія постановлена 18.03.2019 року, відкладення розгляду справи призведе до порушення строку розгляду справи який спливає 17.05.2019 року. Крім того у матеріалах справи наявний відзив ТзОВ Корпорація Енерго Тандем на апеляційну скаргу ПАТ Шахта Надія, де наведено доводи сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Згідно з ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Свідоме неотримання судової кореспонденції, яка направлялася судами попередніх інстанцій за адресою, зазначеною самим відповідачем в клопотаннях та апеляційній скарзі, тоді як ця адреса співпадає з адресою відповідача, яка зазначена в позовній заяві та наявна у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань та, в подальшому, посилання останнього на те, що судами не було повідомлено відповідача про дату, час та місце судових засідань і це є порушенням норм процесуального права, може бути розцінено судом як дії, спрямовані на затягування розгляду справи та свідчити про зловживання процесуальними правами учасника справи, які направлені на перешкоджання здійснення своєчасного розгляду справи (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17.04.2019 року у справі № 922/1714/18).

3. Короткий зміст позовних вимог.

3.1. ПАТ Шахта Надія звернулось з позовною заявою до ТзОВ Корпорація Енерго Тандем про стягнення 1014424,70 грн. заборгованості, з якої: 877000,00 грн. основного боргу, 34815,70 грн. 3% річних, 102609,00 грн. інфляційних нарахувань.

3.2. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач порушив умови договору купівлі-продажу вугілля за №02/8 від 10.01.2017 р. в частині своєчасності оплати за поставлене вугілля, в результаті чого утворилася заборгованість в сумі 877000,00 грн., на яку позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховано інфляційні втрати та 3% річних за період 01.06.2017 26.09.2018.

Ухвалою суду Господарського суду Львівської області від 10.12.2018р. повернуто без розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог (а.с. 111-113, 117-118, т.1).

4.Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

4.1. Рішенням Господарського суду Львівської області від 21.01.2019 (суддя Кітаєва С.Б., повний текст складено 01.02.2019) у справі № 914/1880/18 позов ПАТ Шахта Надія до відповідача ТзОВ Корпорація Енерго Тандем про стягнення 1 014 424, 70 грн. заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ТзОВ Корпорація Енерго Тандем на користь ПАТ Шахта Надія 569000,00 грн. основного боргу, 22588,52 грн. 3 % річних, 73872,34 грн. інфляційних втрат, 9981,91 грн. судового збору. В задоволенні решти позову відмовлено.

4.2. Судове рішення у справі мотивоване ст.ст. 11, 525, 526, 530, 612, 625, 626, 629, 655, 662, 664, 691 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), ст.ст. 174, 193 Господарського кодексу України (надалі ГК України), ст. ст. 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року №996-XIV (надалі Закон №996-XIV), п.п. 2.1, 2.2, 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському облік», затвердженого Наказом міністерства фінансів №88 від 24.05.1995 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 р. за №168/704 з подальшими змінами та доповненнями, і зроблено висновок про наявність між сторонами договірних відносин на підставі договору купівлі-продажу №02/8 від 10.01.2017 р. та наявність заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 569000, 00 грн. за отриманий по накладних №12 від 31.01.2017 та №348 від 31.01.2017 товар. Від суми боргу 569000,00 грн. судом зроблено перерахунок за період з 01.06.2017р. по 26.09.2018р. та стягнуто 22588,52 грн 3 % річних та 73872,34 грн інфляційних втрат

Зроблено висновок, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами, що у відповідача існує заборгованість перед позивачем за договором купівлі-продажу №02/8 від 10.01.2017 на суму 308 000,00 грн поставленого товару згідно товарно-транспортної накладної №125 від 03.02.2017.

5. Короткий зміст вимог апеляційних скарг та аргументи учасників справи.

5.1. ПАТ Шахта Надія не погоджується з ухваленим рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог і в цій частині вважає його прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. У поданій апеляційній скарзі, зокрема, стверджує, що товаро-транспортна накладна №125 від 03.02.2017 року не визнана в судовому порядку недійсною, а відповідач не заперечує факт отримання по ній вугілля. Зазначає, що нормами ГПК України не визначено, що тільки первинний бухгалтерський документ, що оформлений належним чином може бути прийнятий у якості належного доказу факту існування боргу. Вважає, що товарно-транспортна накладна №125 від 14.02.2017 року є первинним документом, та фіксує факт здійснення господарських операцій, а певні недоліки не є підставою для висновків про відсутність господарської операції. Стверджує, що неналежне оформлення товаротранспортних документів не може давати можливість боржнику ухилятись від виконання своїх зобов`язань. Звертає увагу на те, що не відповідає дійсності твердження суду першої інстанції про те, що позивачем не долучено довіреність №1 від 03.02.2017 року, на яку є посилання в товаро-транспортній накладній, оскільки така була додана до позовної заяви. Вважає, що судом першої інстанції не враховано, що відповідач неодноразово визнавав пред`явлені йому претензії: №09/914 від 10.08.2017 року та №09/447 від 16.04.2018 року. Стверджує, що судом першої інстанції безпідставно не взяті до уваги акти звірки взаєморозрахунків станом на 01.03.2017 року та на 03.08.2017 року та журнал реєстрації одержувачів вугілля. Просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задоволити повністю.

5.2. ТзОВ Корпорація Енерго Тандем не погоджується з ухваленим рішенням суду, вважає його прийнятим з порушенням норм процесуального права у зв`язку з розглядом справи за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про дату час і місце засідання суду. У поданій апеляційній скарзі, зокрема, стверджує, що жодних відомостей чи процесуальних документів не отримувало. Стверджує, що повернене поштове відправлення з відміткою про невручення, у зв`язку з закінченням встановленого строку зберігання, не може вважатися врученим в розумінні ст. 242 ГПК України, оскільки в ній відсутня така підстава для того, щоб вважати повідомлення врученим. З посиланням на рішення Верховного Суду зазначає, що розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Просить рішення суду першої інстанції у частині задоволених позовних вимог скасувати, у цій частині прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

5.3. ПАТ Шахта Надія у відзиві на апеляційну скаргу ТзОВ Корпорація Енерго Тандем просить у задоволенні такої відмовити. Зазначає, що відповідач у судові засідання ні 17.12.2018 року, ні 21.01.2019 року явку уповноваженого представника не забезпечив, хоча був належним чином та завчасно повідомлений про час та місце розгляду справи судом за адресою: 80100 АДРЕСА_1 . АДРЕСА_2 , вказаною у позовній заяві позивачем, яка відповідає відомостям про місцезнаходження відповідача, внесеним до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Вважає, що неотримання відповідачем кореспонденції, яку господарський суд з дотриманням вимог процесуального закону надіслав за належною адресою є обставиною, яка зумовлена не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу, а тому відповідач несе ризики такої своєї поведінки, що цілком залежала від його волі.

5.4. ТзОВ Корпорація Енерго Тандем у відповіді на відзив стверджує про відсутність у відповідача офіційної електронної адреси, а тому зазначає, що повістка надсилалась рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Стверджує, що повідомлення полягає в отриманні учасником судового розгляду надісланого поштового відправлення і отримання судом поштового повідомлення з відміткою про вручення судового рішення і винятком з цього правила можуть бути тільки два випадки: проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення; проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, а у даній справі відсутні такі випадки.

5.5. ТзОВ Корпорація Енерго Тандем у відзиві на апеляційну скаргу позивача просить у задоволенні її відмовити. З посиланням на позицію Верховного Суду у справі №905/1141/16 від 27.07.2018 року зазначає, що первинні документи для надання їм юридичної сили та доказовості повинні мати обов`язкові реквізити, зокрема дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції. Вважає, що товаро-транспортна накладна №125 від 03.02.2017 року не є належним, допустимим та достатнім доказом підтвердження факту реального здійснення господарської операції щодо купівлі-продажу товару загальною вартістю 308 000,00 грн. за умовами договору №02/8 від 10.01.2017 року, оскільки не містить усіх необхідних реквізитів, які б могли з достовірністю підтвердити здійснення поставки відповідного товару за умовами саме цього договору. Зазначає, що акт звірки розрахунків не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

6. Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанції.

Між ПАТ «Шахта «Надія» (продавець) та ТзОВ «Корпорація Енерго Тандем», (покупець) укладено договір купівлі-продажу вугілля за №02/8 від 10.01.2017 р. (далі Договір), згідно якого продавець зобов`язався поставити та передати у власність покупцю товар, а покупець зобов`язався прийняти товар та оплатити його на умовах договору (а.с. 19-20, т.1).

Згідно з п.1.2 Договору марки, базові характеристики якості та базова ціна вугілля, період поставки, обсяги, зміна ціни, реквізити вантажоотримувача та вантажовідправника вугілля, яке буде поставлятися цим Договором, визначаються у додатках до цього договору, які є невід`ємною частиною.

Поставка вугілля здійснюється залізничним транспортом в напіввагонах. Усі витрати, пов`язанні із послугами з організації перевезень товару від станції Соснівка Львівської залізниці до станції вантажоотримувача (покупця) проводяться за рахунок покупця ( п.2.1 Договору).

Відповідно до п.2.2 Договору строк поставки - 15 днів з моменту узгодження ціни на товар та надходження коштів на розрахунковий рахунок продавця, якщо передоплата не перевищує узгодженої суми.

Днем виконання зобов`язання продавцем вважається дата прийняття вугілля до перевезення залізничною станцією Соснівка (п.2.3 Договору).

Оплата вугілля у відповідності з її ціною, вказаною в рахунках та/або накладних здійснюється покупцем у формі повної попередньої оплати перерахунку належних коштів на уточнений банківських рахунок продавця (п. 4.1 Договору).

Згідно з п. п.7.1 Договору сторони також погодили, що зміни та доповнення до даного договору можуть бути внесені за взаємною згодою сторін шляхом Додаткової угоди в письмовій формі.

Договір вступає в силу з моменту підписання сторонами і діє до моменту остаточного виконання, але в будь-якому випадку до 31 грудня 2017 року. А в частині проведення розрахунків до повного виконання сторонами своїх грошових зобов`язань (п.7.3 договору).

10 січня 2017 року сторонами також укладено додаткову угоду №1 до договору, в якій визначено базові характеристики якості, ціну 1 400,00 грн. за одну тонну без ПДВ, період поставки товару: січень березень 2017 року (а.с. 20, т.1).

Як зазначає позивач, на виконання умов договору ним поставлено відповідачу товар на загальну суму 1932000,00 грн. згідно:

- накладної №12 від 31.01.2017р. на суму 1092000,00 грн (товарно-транспортна накладна №11 від 10.01.2017р. на суму 700000,00 грн.; товарно-транспортна накладна №12 від 10.01.2017р. на суму 392000,00 грн.) (а.с. 30, 31т.1);

- товарно-транспортної накладної №125 від 03.02.2017р. на суму 308000,00 грн (а.с. 34, т.1);

- накладної №348 від 31.03.2017р. на суму 532000,00 грн. (товарно-транспортна накладна №279 від 14.03.2017р. на суму 420000,00 грн.; товарно-транспортна накладна №348 від 30.03.2017р. на суму 112000,00 грн.

Відповідач частково оплатив вартість поставленого товару, а саме: у сумі 1055000,00 грн., в підтвердження чого позивач посилається на банківські виписки, а саме: від 23.01.2017р. на суму 400 000,00 грн. (а.с. 40, т.1); від 20.02.2017 р. № 38 на суму 350 000,00 грн. (а.с. 41, т.1); від 20.02.2017р. № 39 на суму 100 000,00 грн. (а.с. 41, т.1); від 11.05.2017 р. № 59 на суму 55 000,00 грн. (а.с. 42, т.1); від 17.05.2017 р. № 64 на суму 100 000,00 грн. (а.с.ю 43, т.1); від 19.05.2017 р. №67 на суму 50 000,00 грн. (а.с. 44, т.1).

Підставою звернення позивача до суду слугувала несплата відповідачем вартості поставленого вугілля.

Позивач з метою досудового вирішення спору звертався до відповідача з претензією від 10.08.2017 р. вих. № 09/914 (а.с. 45, т.1), де вказано, що станом на 01.08.2017 року сума несплати за отриманий товар зросла та становить 877000,00 грн. (а.с. 45, т.1).

Відповідач визнав суму заборгованості та зобов`язувався погасити заборгованість до кінця 2017року, про що повідомив позивача листом від 15.09.2017 р. вих. № 15/09/1 (а.с. 46, т.1).

Позивач повторно звертався до відповідача з претензіями від 27.02.2018р. вих. №09/204, від 16.04.2018 р. вих. № 09/447 (а.с. 47-50, т.1), де вказував суму заборгованості 877000,00 грн. та зазначав розмір інфляційних та 3% річних за відповідні періоди.

У відповідь на претензію від 16.04.2018 р. № 09/447 відповідач визнав факт наявності заборгованості, зобов`язався її погасити і просив розглянути питання надання відстрочки на погашення боргу по 30 000,00 грн. кожного місяця, починаючи з червня 2018 року (а.с. 51, т.1).

У листі №09/563 від 21.05.2018 року ПАТ «Шахта « ОСОБА_1 » погодилася на щомісячне погашення заборгованості, але в розмірі по 100 000,00 грн. в місяць, починаючи з травня 2018 року (а.с. 52, 53 т.1).

Позивачем на адресу відповідача були скеровані нагадування про виконання зобов`язання за вих. № 09/806 від 19.07.2018 та за вих. № 09/936 від 29.08.2018 , які останнім залишені без відповіді і реагування (а.с. 56-58, т.1).

Станом на день подання позовної заяви до суду відповідач не здійснив погашення заборгованості.

7. Норми права та мотиви, якими суд апеляційної інстанції керувався при прийнятті постанови, висновки суду.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Правовідносини між ПАТ «Шахта «Надія» (продавець) та ТзОВ «Корпорація Енерго Тандем» (покупець) у справі виникли на підставі укладеного договору купівлі-продажу вугілля за №02/8 від 10.01.2017 р., згідно якого продавець зобов`язався поставити та передати у власність покупцю товар, а покупець зобов`язався прийняти товар та оплатити його на умовах договору.

Частиною 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

ПАТ Шахта Надія оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 308 000,00 грн за договором купівлі-продажу №02/8 від 10.01.2017 згідно товарно-транспортної накладної №125 від 03.02.2017, а тому згідно ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (ч. 1 ст. 662 ЦК України) .

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Згідно зі ст. 1, ч. 1 ст. 9 Закону № 996-XIV, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Судом першої інстанції з посиланням на п. 8 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів від 16.05.96 №99 зазначено, що відсутність довіреності, однак за наявності інших первинних документів, що підтверджують здійснення господарської операції з передачі товару, не може заперечувати таку господарську операцію.

У матеріалах справи міститься довіреність №1 від 03.02.2017 року, на яку є посилання в товаро-транспортній накладній №125 від 03.02.2017, про що вірно зазначено ПАТ Шахта Надія у апеляційній скарзі.

Однак, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 30.09.2014 № 987, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2014 року за № 1300/26077, наказ від 16.05.1996 № 99, яким затверджена названа Інструкція, з 01.01.2015 втратив свою чинність, а тому наявність довіреності не є обов`язковою.

Відповідно до п.11.1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 року, із подальшими змінами та доповненнями, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб`єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Як вірно зазначено місцевим господарським судом, товарно-транспортна накладна № 125 від 03.02.2017 не відповідає наведеним вище вимогам чинного законодавства, оскільки вона складена не на кожну партію поставки вугілля, а фактично в неї вписано усі партії поставок протягом лютого 2017 року; не зазначено найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора; П ОСОБА_2 водія який прийняв вантаж до перевезення; не вказано відомості про автомобіль (причіп/напівпричіп) - його марку, тип, реєстраційний номер; не вказано відомостей про пункти навантаження та розвантаження; не зазначено основних характеристик та ознак вугілля, які надали б можливість однозначно його ідентифікувати на предмет відповідності найменуванню вугілля (марка, клас) згідно додаткової угоди №1 від 10.01.2017 до договору купівлі-продажу №02/8 від 10.01.2017.

Також, ТТН не містить відомостей про прізвище, ім`я, по-батькові, посаду відповідальної особи відповідача на отримання товару, а підпис невідомої особи в графі ТТН «прийняв (відповідальна особа вантажоодержувача; П.І.Б, посада, підпис, печатка)» не завірений печаткою відповідача.

Таким чином, за вказаною товарно-транспортною накладною відсутня можливість ідентифікувати особу, яка підписалась в графі ТТН «прийняв (відповідальна особа вантажоодержувача; П.І.Б, посада, підпис, печатка)» та перевірити її повноваження брати участь у здійсненні господарської операції з боку відповідача.

ПАТ Шахта Надія у апеляційній скарзі стверджує, що судом першої інстанції безпідставно не взяті до уваги акти звірки взаєморозрахунків станом на 01.03.2017 року та на 03.08.2017 року та журнал реєстрації одержувачів вугілля. Однак судом першої інстанції обгрунтовано зазначено, що акт звірки розрахунків не є первинними документом та не доводить факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо.

Позивачем до матеріалів справи долучено також копії Журналу реєстрації одержувачів вугілля (а.с. 127-131, т.1), однак даний журнал не є первинним бухгалтерським документом, а є внутрішнім (службовим) документом позивача і ведеться ним в односторонньому порядку а тому також не доводить факту здійснення господарської операції.

ПАТ Шахта Надія у апеляційній скарзі вважає, що судом першої інстанції не враховано, що відповідач неодноразово визнавав пред`явлені йому претензії: №09/914 від 10.08.2017 року та №09/447 від 16.04.2018 року, однак слід зазначити, що у претензіях вказано про наявність заборгованості за договором купівлі-продажу №02/8 від 10.01.2017 та немає посилань на первинні документи, якими така заборгованість підтверджується.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що товарно-транспортна накладна № 125 від 03.02.2017 не є належним, допустимим та достовірним доказом підтвердження факту реального здійснення господарської операції щодо купівлі-продажу товару загальною вартістю 308 000,00 грн за умовами договору №02/8 від 10.01.2017 р., оскільки не містять усіх необхідних реквізитів, які могли б з достовірністю підтвердити здійснення поставки відповідного товару за умовами саме цього договору.

ТзОВ Корпорація Енерго Тандем вважає рішення суду прийнятим з порушенням норм процесуального права у зв`язку з розглядом справи за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про дату час і місце засідання суду. У поданій апеляційній скарзі, зокрема, стверджує, що жодних відомостей чи процесуальних документів не отримувало.

З матеріалів справи вбачається, що копії ухвал по даній справі були направлені відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу, зазначену позивачем у позовній заяві та яка відповідає адресі місцезнаходження відповідача у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а саме: 80100, Львівська область, м.Червоноград, вул.Корольова, 16/47, підтверджена витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 28.11.2018 року № (а.с. 94-98, т.1).

Відповідно до ч. 3 ст. 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно ч. 5 ст. 242 ГПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.

Відповідно до ч. 11 ст. 242 ГПК України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Оскільки, у відповідності до вимог ст. 120 ГПК України передбачено вручення ухвал в порядку, встановленому для вручення судових рішень, вказана вимога про надсилання процесуальних документів в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи, застосовується також до ухвал суду (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.11.2018 року у справі № 924/1249/16).

Відповідно до пункту 4 частини 6 статті 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

За змістом пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009, вбачається, що у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

Однак, рекомендовані поштові конверти з повідомленнями про вручення, у яких на адресу відповідача направлялись копії ухвал у справі, повернулись з поштовою відміткою про невручення: «у зв`язку з закінченням встановленого строку зберігання» (а.с. 6-7, 106-108, 121-122, 142-144, т.1) .

Згідно з п. 10. ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" від 15 травня 2003 року

№ 755-IV (далі Закон № 755-IV), місцезнаходження юридичної особи належить до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 10 вказаного Закону № 755-IV, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.

Отже, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.01.2019 року у справі № 915/1015/16).

Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції вважає, що не отримання відповідачем кореспонденції, яку господарський суд з дотриманням вимог процесуального закону надсилав за належною адресою, є обставиною, яка зумовлена не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що вказана адреса була зазначена у апеляційній скарзі і відзиві, відповіді на відзив та клопотаннях у справі, а відповідачем вже у суді апеляційної інстанції також не отримувались процесуальні документи, що дає підстави стверджувати про недобросовісне користування ним процесуальними правами.

Згідно з ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Свідоме неотримання судової кореспонденції, яка направлялася судами попередніх інстанцій за адресою, зазначеною самим відповідачем в клопотаннях та апеляційній скарзі, тоді як ця адреса співпадає з адресою відповідача, яка зазначена в позовній заяві та наявна у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань та, в подальшому, посилання останнього на те, що судами не було повідомлено відповідача про дату, час та місце судових засідань і це є порушенням норм процесуального права, може бути розцінено судом як дії, спрямовані на затягування розгляду справи та свідчити про зловживання процесуальними правами учасника справи, які направлені на перешкоджання здійснення своєчасного розгляду справи (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17.04.2019 року у справі № 922/1714/18).

Враховуючи вищенаведене, доводи ТзОВ Корпорація Енерго Тандем про розгляд судом справи за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про дату час і місце засідання суду є необгрунтованими.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення позову.

Колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг.

Згідно ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доводи, викладені скаржниками у апеляційних скаргах, спростовуються вищенаведеними аналізом матеріалів справи та нормами матеріального права.

8. Судові витрати.

Згідно п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати за розгляд апеляційних скарг слід покласти на апелянтів.

Керуючись ст.ст. 129, 252, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 21.01.2019 року у цій справі без змін.

2. Судові витрати покласти на апелянтів.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Повний текст постанови складено 24.05.2019р.

Головуючий суддя Дубник О.П.

Суддя Зварич О.В.

Суддя Скрипчук О.С.