ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Рішення

12.04.2019 р. м. Ужгород Справа № 907/746/17

За первісним позовом Приватного підприємства "Солві Україна", м. Харків

з участю у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Євроформат", м. Київ

до Фізичної особи - підприємця Запасненко Олександра Олександровича, м. Мукачево

про стягнення в порядку регресу суми 311 799 грн. 13 коп. як зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування ТОВ "Завод Євроформат",

та за зустрічним позовом Фізичної особи - підприємця Запасненко Олександра Олександровича, м. Мукачево

до Приватного підприємства "Солві Україна", м. Харків

про стягнення суми 81 823 грн. 15 коп.,

Суддя господарського суду - Пригара Л.І.

Секретар судового засідання - Штундер Д.Л.

представники:

Позивача (за первісним позовом) - Коваль Р.М., адвокат,

ордер серії ЗР № 5616 від 01.04.2019 року

Відповідача (за первісним позовом) - Попюк М.І., адвокат,

довіреність № 5462 від 15.08.2018 року

Третьої особи (за первісним позовом) - не з`явився

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 04.12.2017 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 12.03.2018 року, у задоволенні первісного позову відмовлено повністю, зустрічний позов задоволено: вирішено стягнути з ПП "Солві Україна" на користь ФОП Запасненка О.О. 81 823 грн.15 коп. заборгованості за договором перевезення вантажів у міжнародному сполученні від 03.04.2017 року № П03/04/17-02.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.08.2018 року у справі № 907/746/17 рішення Господарського суду Закарпатської області від 04.12.2017 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 12.03.2018 року в частині первісного позову скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до Господарського суду Закарпатської області.

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду, скасовуючи рішення місцевого та апеляційного судів зазначив, що суди не дослідили та не надали належної правової оцінки умовам як договору № К 03/01/01 та договору № П03/04/17-02, так і заявкам до цих договорів у частині відповідності наданого для перевезення транспортного засобу заявленому для перевезення відповідному товару, а також у частині відповідальності сторін.

При цьому, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду вказав, що судами не було з`ясовано, чи належить відповідачу (чи іншій особі) транспортний засіб, яким здійснювалося перевезення за цими договорами та відповідними заявками, його тип; чи наявні трудові правовідносини відповідача з водієм - із метою визначення правового статусу відповідача у спірних правовідносинах (перевізник/експедитор); чи наявні у відповідача відповідні дозволи на право здійснювати міжнародні перевезення; не досліджено достеменно маршруту перевезення та, найголовніше, обставин, за яких було спричинено пошкодження товару.

Водночас судами не досліджено умови перевезення вантажу, їх відповідність вимогам нормативних актів, що регулюють такі перевезення у міжнародному сполученні.

Передаючи справу № 907/746/17 на новий розгляд в частині позовних вимог за первісним позовом, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду зазначив, що місцевому суду при новому розгляді справи необхідно врахувати викладене у зазначеній постанові.

При новому розгляді справи, представник позивача просить суд задоволити позов в повному обсязі. Подаючи суду пояснення б/н від 11.10.2018 року з врахуванням обставин, встановлених і зазначених у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у даній справі, наголошує на тому, що підставами цивільно-правової відповідальності відповідача є неналежне виконання цивільного правочину (договору), а заподіяна шкода виникла внаслідок такого неналежного виконання цивільного правочину (договору). Наголосив, що розрахунок ціни позову ним обґрунтовано витратами на підставі належних і допустимих доказів, відповідно до яких ПП "Солві Україна", внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язання щодо перевезення, понесло збитки у сумі 311 799 грн. Такі витрати складаються із: вартості тільки тієї частини вантажу згідно з інвойсом № 1,263/V1R від 05.04.2017 року, яка була пошкоджена і за яку сплачено 8 561 євро, що в еквіваленті на дату оплати 23.03.2017 року по курсу НБУ (29,09234 грн. за 1 євро) становить 249 059 грн. 53 коп. При цьому, як пошкоджений, зазначений тільки той вантаж, експлуатація якого неможлива на підставі висновку сервісного центру заводу-виробника; вартість митної плати за розмитнення пошкодженого вантажу, яка також сплачена згідно з Митною Декларацією UA100110/2017/133813 від 10.04.2017 року і яка складає 49 094 грн. 52 коп.; вартість організації та здійснення перевезення вантажу згідно з заявкою на перевезення та довідкою про вартість перевезення від 10.05.2017 року № 10/05/17 за 4 (чотири) палето-місця, в частині тільки пошкодженого вантажу в розмірі 13 645 грн. 08 коп.

На спростування доводів відповідача в частині неповідомлення про вимоги до перевезення вантажу для третьої особи у справі, окремо підкреслює, що такі визначені інвойсом № 1,263/V1R від 05.04.2017 року, в якому зазначені умови щодо перевезення вантажу, а саме: 17 CASES/PALLETE/BOX. Виконання цих умов також зазначено в CMR № 16409, якою оформляється переміщення вантажу від заводу-виробника, через митний контроль і до пункту призначення/розвантаження - 17 CASES/PALLETE/BOX. Звертає увагу суду, що відповідач, зазначаючи про невідповідність наданого автомобіля умовам перевезення вантажу, останній забуває про умови укладених і погоджених ним із позивачем умов договору № П03/04/17-2 і заявки № 03/04/04 від 03.04.2017 року до нього.

Також наголосив, що згаданим договором передбачена й відповідальність виконавця (відповідача у справі). Так, п. 4.1. визначено, що виконавець несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу до перевезення і до його видачі одержувачу, а також за будь-яку затримку доставки, з відшкодуванням штрафів, компенсацій та всіх збитків, що виникли в результаті його дій або упущень. Поряд з цим, відповідачем не надано доказів вчинення ним передбачених договором дій в разі його незгоди із погодженими ним умовам перевезення і взятими на себе обов`язками.

Окрім письмових пояснень позивачем долучено до матеріалів справи дві заяви свідків: заяву комірника ТОВ "Іспакім" Кравченко Н.М. та заяву менеджера з логістики ТОВ "Завод Євроформат" Міхеєвої Т.А.

Позивачем заявлено також ряд клопотань. Так, з огляду на покладений відповідно до положень ЦК України і Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів обов`язок вчинення активних дій в разі незгоди із умовами перевезення і обов`язок вчинити про це застереження у відповідних супровідних документах, позивач просить суд встановити конкретні докази, які надані відповідачем на підтвердження вчинення ним активних дії щодо його незгоди із умовами перевезення і взятими на себе обов`язками, а також відобразити в судовому акті, який буде прийнятий по суті спору дослівний зміст п. 2.15, п. 2.17, п. 2.20., п. 2.22. укладеного і погодженого ним договору П03/04/17-2 та яким саме чином відповідачем у справі наведені пункти Договору були виконані (клопотання № 1 від 11.10.2018 року). Іншим клопотанням № 3 від 31.10.2018 року позивач просить суд дослівно відобразити в судовому акті по суті справи наведені ним аргументи (розрахунки площі вантажної частини автомобіля, який здійснював перевезення) на спростування припущень відповідача щодо невідповідності заявленого для перевезення автомобіля потребам безпечного перевезення обох вантажів.

Відповідач за первісним позовом проти позову заперечив, навівши свої доводи в письмових поясненнях, поданих суду з врахуванням обставин, встановлених і зазначених у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у даній справі. Зокрема, повідомив, що перевезення здійснювалось ним за маршрутом: FАСІ S.p.A. Via Privata Devoto, 36 - 16042 Carasco (Ge-Italia). Romina Marinoni* Sales Assistant/Export Department - Sicor SPA. Viale Caproni 15 (Zone Industriale), 38068 Rovereto (TN), Italy - м.Київ, вул.Палесская 5 (TOB "Іспакім") - м. Київ, вул. Куреневська 21-Г (ТОВ "Завод Євроформат"), через митний пост "Ужгород" Закарпатської митниці ДФС, що підтверджується Договором перевезення вантажів в міжнародному сполученні № П03/04/17-02 від 03.04.2017 року, Заявкою № 03/04/04 від 03.04.2017 року, CMR № 16409 та № 0001758, митною декларацією, актом надання послуг № 120 від 11.04.2017 року, листом ТОВ "Іспакім" тощо. З врахуванням доводів касаційної інстанції надав суду завірені копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та причепу, які здійснювали перевезення за договором № П03/04/17-02 від 03.04.2017 року та заявкою № 03/04/04 від 03.04.2017 року: САЕ 382959 та САЕ 674378, що підтверджують їх належність позивачу; специфікацію від 16.02.2011 року, якою підтверджується, що поданий для завантаження напівпричіп KOGEL, реєстраційний номер НОМЕР_1 відповідає заявці № 03/04/04 від 03.04.2017 року. Вантажопідйомність транспортного засобу - 29 300 кг проти заявлених 22 т, об`єм - 91,1 м3 проти заявлених 86 м3; трудову книжку НОМЕР_2 , як доказ перебування водія ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом при здійсненні перевезення за вказаними вище договором та заявкою, у трудових відносинах з ФОП Запасненко О.О; ліцензію, яка підтверджує право ФОП Запасненко О.О. здійснювати міжнародні перевезення вантажів вантажними автомобілями.

Вважає, що обставина пошкодження вантажу, що призвело до неможливості його використання за призначенням, позивачем не підтверджена, оскільки подані ним висновок (заключение) Sicor SPA (Італія) від 24.04.2017 року, на думку відповідача, є листом, а не висновком сервісного центру, відтак, складений на його основі ТОВ "Завод Євроформат" Акт про пошкодження вантажу, також не може вважатись належним доказом у справі.

Угоду ж про зарахування зустрічних однорідних вимог від 19.06.2017 року, як підставу для відшкодування позивачу понесених ним витрат за рахунок відповідача за первісним позовом, вважає такою, що укладена спеціально для створення підстави позову, оскільки така підписана за наслідками надісланої відповідачем відповіді на претензію № 02 від 31.07.2017 року. До того ж, вимоги, які були предметом цієї угоди, не були безспірними, однорідними та зустрічними, строк виконання яких настав.

Аналізуючи положення договору № К 03/01/01 від 03.01.2017 року, відповідач звертає увагу суду на суперечність угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 19.06.2017 року вказаному Договору, а саме, положенням його пункту 4.1. (Виконавець несе відповідальність у розмірі фактично завданої шкоди, але не більше суми транспортно-експедиторської послуги, зазначеної у Заявці).

Саме тому вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт заподіяння йому збитків, та їх розмір: в матеріалах справи відсутні докази невиконання відповідачем своїх господарських зобов`язань і, як наслідок, недоведеним є причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками. Зауважив, що матеріали справи містять акт надання послуг № 120 від 11.04.2017 року, складений ПП "Солві Україна" та ТОВ "Завод Євроформат", відповідно до якого здійснено автоперевезення вантажу по маршруту: Rovereto (Італія) - пропускний пункт Ужгород - м. Київ. Вартість послуги - 57 тис. 991 грн. 73 коп. Замовник претензій по об`єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) не має. Вказаний акт підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений їх печатками.

Щодо обов`язку довести відсутність своєї вини як перевізника, у спричиненні збитків позивачу, відповідачем наведено обставини, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу. Пояснив, що згідно з Договором № П03/04/17-02 та Заявкою № 03/04/04 від 03.04.2017 року, передбачено два різних місця завантаження/розвантаження та два різних вантажовідправника/вантажоодержувача. При цьому, тільки ПП "Солві Україна" визначає порядок та умови завантаження, розвантаження та перевезення, маршрут перевезення, про що свідчать пункти 1.2., 1.3., 2.2., 2.3., 2.5., 2.7., 2.8. Договору. Транспортний засіб відповідача був поданий в визначене місце - Sicor SPA та завантажений силами та спеціалістами вантажовідправника. Вантаж - лебідки для ліфтів. Завантаження вантажу, в його ж упаковці, проводив безпосередньо Відправник (виробник) - компанія Sicor SPA (Італія) під наглядом водія. Саме вантажовідправник обізнаний про специфіку товару та його упаковку, і він здійснював розміщення вантажу в автомобілі. Ззовні, претензій до розміщення вантажу у водія не було. Вантаж був розміщений рівномірно та закріплений відповідними технічними засобами (ременями та розпірними планками), що підтверджується повідомленням від 11.04.2017 року про подію за договором страхування відповідальності перевізника (CMR, CMR+TTH), складеним саме ПП "Солві Україна", а також поясненнями водія, про що свідчить лист ПрАТ СК "ПЗу Україна" від 09.06.2017 року вих.№ 4993-31. Зауважив, що пошкодження вантажу ТОВ "Завод Євроформат" сталось по причині руйнування тари вантажу, який знаходився у першому ярусі, тобто тара була недостатньо міцною, щоб вантаж можна було скласти у два, а то і у три яруси. Оскільки маркування, які б свідчили про будь-які обмеження у штабелюванні на коробках (упаковці товару), були відсутні, водій відповідача не мав жодних підстав для сумнівів в правильності пакування та завантаження товару відправником - компанією Sicor SPA (Італія). Відповідачу невідомо - чи є відповідні застереження щодо транспортування у письмових документах (договір), складених між компанією Sicor SPA (Італія) та ТОВ "Євроформат". При цьому, відповідач наголосив, що ПП "Солві Україна" не повідомила його (перевізника) про особливі умови транспортування вантажу, що підтверджується договором № П03/04/17-02, укладеним 03.04.2017 року між ПП "Солві Україна" і ФОП Запасненко О.О. та Заявкою № 03/04/04 від 03.04.2017 року, оскільки ані договір, ані заявка не містять повну, точну і достовірну інформацію щодо умов перевезення вантажу, у тому числі вид упаковки, а також умови, які забезпечують безпечне перевезення вантажу (п. 1.3 Договору).

В додаткових поясненнях від 15.11.2018 року № 9-2 відповідач не погодився з твердженнями позивача, що правовідносини, які склались між позивачем за первісним позовом і третьою особою у справі як щодо перевезення, так і щодо бухгалтерського оформлення господарських операцій між ними (мова йде про непогашене зобов`язання ТОВ "Завод Євроформат" перед ПП "Солві Україна" і зарахування зустрічних однорідних вимог між ними) знаходиться поза межами предмету і підстав цього спору, який виник безпосередньо між позивачем (як замовником послуг перевезення) і відповідачем (як виконавцем таких послуг). Звертає увагу суду та той факт, що згідно з постановою від 13.08.2018 року Верховного суду України у складі колегії суддів Касаційного господарського суду позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків, надати докази невиконання зобов`язань і підтвердити причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками. Відповідач вважає, що підлягає з`ясуванню обставина місцезнаходження та стан пошкоджених лебідок, поза як, у будь-якому випадку вони є матеріальним активом з вартісним вираженням, що впливає на розмір збитків. В частині обґрунтування своєї позиції щодо обставин, які звільняють відповідача від відповідальності за незбереження вантажу і, як наслідок, від відповідальності за завдання збитків, зазначає, що ушкодження вантажу сталося внаслідок недогляду позивача (експедитор ПП "Солві Україна") при укладенні з ФОП Запасненко О.О. та виконанні договору ПОЗ/04/17-02 від 03.04.2017 року. Також відповідач звільняється від відповідальності внаслідок відсутності інструкцій позивача про особливі умови перевезення вантажу (обмеження штабелювання). Саме тому вважає, що перевізник виконав все від нього залежне і не міг уникнути пошкодження вантажу та відвернути наслідки такого.

В подальшому, поданими суду додатковими поясненнями від 15.01.2019 року б/н відповідач спростував доводи (розрахунки) позивача про можливість транспортування вантажу одним ярусом. Зауважив, що подані позивачем докази: заява свідка ОСОБА_2 та лист ТОВ "Іспакім" на адресу ПП "Солві Україна" є суперечливим, оскільки відомості щодо розміщення вантажу різняться. В свою чергу, ФОП Запасненко О.О. стверджує, що перший вантаж був розміщений в передній частині напівпричепу, на довжину 10,2 м. Вперше про це відповідач зазначив у поясненнях від 21.11.2017 року до первісного позову. Вказана обставина встановлена судами при першому розгляді справи і в частині розміщення вантажу на довжину 10,2 м не поставлена під сумнів Верховним судом України (постанова від 13.08.2018 року), а отже є встановленою. Додатковим доказом розміщення вантажу ТОВ "Іспакім" вважає подану ним заяву свідка водія ОСОБА_1

Також пояснив, що оскільки відповідальність за дотримання норм навантаження на вісь транспортного засобу несе перевізник (його власник) та за відсутності будь- яких вказівок (та схем) позивача щодо розміщення вантажу ТОВ "Іспакім", водій ОСОБА_1 при завантаженні та розміщенні вантажу керувався нормами п. 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306.

Третя особа у письмових поясненнях № 1984/18 від 08.10.2018 повністю підтримала позовні вимоги позивача та просить суд їх задоволити. При цьому, розгляд справи просить здійснювати без її уповноваженого представника.

Стверджуючи, що в процесі спірного перевезення ФОП Запасненко О.О. в порушення умов договору, що мало наслідком пошкодження вантажу, крім перевезення вантажу позивача, здійснив перевезення і інших додаткових вантажів, в ході проведення підготовчого засідання позивачем заявлено клопотання про витребування доказів, а саме, інформації щодо митного оформлення якої кількості вантажів було проведено під час їх перевезення ФОП Запасненко О.О. (спірне перевезення). Вказане клопотання ухвалою суду від 27 грудня 2018 року було задоволено.

На виконання вказаної ухвали листом від 16.01.2019 року № 959/5/99-99-18-04-02-16 Державна фіскальна служба України надала витребувану судом інформацію. Зокрема, з наданої Державної фіскальної служби України інформації вбачається, що при здійсненні спірного перевезення було здійснено митне оформлення вантажу на користь 2 одержувачів ТОВ "Іспакім" та ТОВ "Завод Євроформат".

Представником відповідача було заявлено клопотання про виклик свідка - комірника ТОВ "Іспакім" Кравченко Н.М., покази якої суперечать відомостям, викладеним у раніше складеному листі директора ТОВ "Іспакім" та показам іншого свідка. Ухвалою суду від 04.03.2019 року клопотання судом задоволено та зобов`язано позивача забезпечити явку свідка ОСОБА_2 в судове засідання по розгляду справи по суті, яке призначено на 02.04.2019 року за участю представника позивача в режимі відеоконференції.

У визначену судом дату позивач явку свідка не забезпечив, причини невиконання вимог ухвали суду не пояснив. Натомість, представник позивача, який з`явився в судове засідання по розгляду даної справи безпосередньо у залі судових засідань Господарського суду Закарпатської області, подав суду клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та відкладення розгляду справи по суті на інший термін, яке судом було задоволено.

В подальшому, від представника позивача, надійшло клопотання від 05.04.2019 року про виклик свідка ОСОБА_2 для допиту в режимі відеоконференції.

З огляду на положення ст. 89 Господарського процесуального кодексу України, яким визначено наслідки неявки свідка в судове засідання в режимі відеоконференції без поважних причин, беручи до уваги відсутність будь-яких пояснень поважності неявки свідка у судове засідання, а також факт невиконання позивачем обов`язку забезпечити явку останнього, суд відмовляє у задоволенні клопотання про повторний виклик свідка, та не бере до уваги його показання.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи,

заслухавши пояснення представників позивача та відповідача,

суд встановив:

03.01.2017 року між ТОВ "Завод Євроформат" (Замовник) і ПП "Солві Україна" (Виконавець) укладено договір № К 03/01/01, яким регулюються правовідносини, що виникають між сторонами, з приводу транспортного експедирування вантажу Замовника автомобільним транспортом в межах України та/або в міжнародному сполученні. При цьому, міжнародні автомобільні перевезення вантажів виконуються відповідно до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956 року, а також відповідно до вимог чинних на території України нормативних актів.

Відповідно до п. 1.2. Договору замовник доручив, а виконавець взяв на себе зобов`язання від свого імені та за рахунок Замовника забезпечити організацію та здійснення перевезень вантажу Замовника до місця призначення, а також організувати видачу вантажу вантажоодержувачу (уповноваженій особі вантажоодержувача) у відповідності до Заявки Замовника, яка є невід`ємною частиною цього Договору.

Одним з обов`язків замовника є забезпечення проведення процедури завантаження/розвантаження вантажу; забезпечення належного упакування вантажу, що виключає його пошкодження під час всього маршруту транспортування; надання Виконавцю документів та іншої інформації про властивості вантажу, умови його перевезення, а також інформації, необхідної для виконання виконувачем обов`язків, встановлених договором (п .п. 2.4., 2.6., 2.8. Договору).

В свою чергу, відповідно до п. 2.24. Договору, окрім обов`язку, зокрема, виконувати умови Договору відповідно до отриманої від Замовника інформації, що пов`язана з організацією перевезення вантажу, і за маршрутом, узгодженим Сторонами у Заявці, яка є невід`ємною частиною цього Договору, виконавець наділений правом залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб.

Також сторонами погоджено міру відповідальності за порушення умов Договору. Відповідно до п. 4.1. Договору відповідальність Виконавця за втрату або пошкодження вантажу, виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення, тобто з моменту підписання перевізником товаро-транспортної документації, що свідчить про прийняття вантажу, і припиняється в момент його передачі вантажоодержувачу в пункті призначення, тобто в момент вивантаження транспортного засобу. При цьому, Виконавець несе відповідальність у розмірі фактично завданої шкоди, але не більше суми транспортно-експедиторської послуги, зазначеної у Заявці. У разі, якщо розмір завданої шкоди перевищує суму транспортно-експедиторської послуги, зазначеної в Заявці, Замовник має право в належному порядку звернутись безпосередньо до перевізника, як до відповідальної особи.

В свою чергу, договором № П03/04/17-02 від 03.04.2017 року між ПП "Солві Україна" (замовник) та ФОП Запасненком О.О. (виконавець) врегульовано порядок взаємовідносин сторін при виконанні виконавцем доручень замовника щодо організації автомобільних перевезень і власне автомобільних перевезень вантажів. Так, пунктом 1.2. Договору визначено, що замовник залучає виконавця для організації автомобільного перевезення вантажу, а виконавець зобов`язується організувати доставку вантажу до місця призначення та організувати його видачу вантажоодержувачу, у відповідності до Заявки замовника, а Замовник зобов`язується оплатити встановлену вартість послуги у відповідності до Заявки перевезення.

Договір визначає форму та зміст заявки (п. 1.3. Договору). Така заявка повинна містити, зокрема, повну, точну і достовірну інформацію щодо виду, найменування, кількості, якості та інших характеристик вантажу, його властивостей, умов його перевезення (вага, об`єм, номенклатура, загальна вартість вантажу, кількість місць, вид упаковки, тощо); умови, які забезпечують безпечне перевезення вантажу.

Розділом 4 Договору визначена відповідальність сторін. Зокрема, виконавець несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу до перевезення і до його видачі одержувачу, а також за будь-яку затримку доставки, з відшкодуванням штрафів, компенсацій та всіх збитків, що виникли в результаті його дій або упущень. При настанні страхового випадку, як передбаченого, так і не передбаченого страховим полісом СМR, перед вантажовідправником, вантажоодержувачем та безпосереднім замовником транспортно-експедиторської послуги, відповідальність у повному обсязі несе виключно виконавець. Випадки та межі відповідальності виконавця не обумовлені цим договором, регулюються положеннями Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956 року.

Відповідно до умов наведеного Договору 03.04.2017 року ПП "Солві Україна" (замовник) оформлено ФОП Запасненку О.О. (виконавцю) заявку на перевезення № 03/04/04 (далі - заявка), яка є невід`ємною частиною договору. Заявкою погоджено наступні додаткові умови транспортно-експедиційного обслуговування, а саме (мовою оригіналу): Дата и время загрузки: 04.04.2017; Адрес загрузки: 1) "FACI S.p.A", Via Privata Devoto, 36 - 16042 Carasco (Ge-Italia) Romina Marinoni*Sales Assistant/Export Departament ;2) Sicor SPA, Viale Caproni 15 (Zona Industriale), 38068 Rovereto (TN), Italy; Требования к а/м (типа/м, п/п): Тент, исправный отельный автомобіль, с мест загрузки не уезжать без проверки документов!!!; Адрес пункта разгрузки: 1) г.Киев, Палесская 5; 2) г.Киев, Куреневская, 21-Г; Другие требования: CMR, исправный, отдельный автомобиль, 20 т 86 м3; Данные груза: Наименование: тнп; Вес, объем, размеры, упаковка груза: До 22т; Способ загрузки/разгрузки груза: Задняя; Общая стоимость услуг: 81823,15 грн. (восемьдесят одна тысяча восемьсот двадцать три грн. 15 коп.) б/н; Данные а/м: Марка, № а/м, п/п: DAF НОМЕР_6/НОМЕР_7; Имя и фамилия водителя, телефон: ОСОБА_1.

Таким чином, передбачено два різних місця завантаження/розвантаження та два різних вантажовідправника/вантажоодержувача. При цьому, жодних особливостей чи обмеження щодо розміщення вантажу у вантажному відсіку транспортного засобу зазначено не було.

Перевізником - ФОП Запасненко О.О., який володіє ліцензією № 74 від 29.02.2016 року, в тому числі на міжнародні перевезення вантажів, для здійснення перевезення був наданий автомобіль DAF д. н. НОМЕР_3 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 та НОМЕР_5 ). Такий транспортний засіб відповідає вимогам поданої заявки, що підтверджується специфікацією від 16.02.2011 року напівпричепа KOGEL (вантажопідйомність транспортного засобу - 29 300 кг проти заявлених 22 т, об`єм - 91,1 м3 проти заявлених 86 м3). Керував транспортним засобом зазначений у заявці водій ОСОБА_1 (копія трудової книжки НОМЕР_2 долучена до матеріалів справи).

Матеріалами справи судом встановлено, що на виконання умов договору транспортний засіб відповідача було подано у перше місце завантаження - FACI S.p.A., вантажовідправник завантажив автомобіль. Вантаж - хімічна сировина у біг-бегах. Вага брутто - 12 450 кг. Вантаж завантажено у напівпричіп до 10,2 м по довжині (загальна довжина напівпричепу для завантаження - 13,6 м). Вантажоодержувач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Іспакім" (далі - ТОВ "Іспакім"). Надалі, транспортний засіб відповідача було подано для дозавантаження у друге місце завантаження - Компанія Sicor SPA, де вантажовідправник завантажив автомобіль. Вантаж - підйомна машина та запасні частини у кількості 17 ящиків/піддонів/коробок. Вага брутто - 6 777 кг. Вантажоодержувач - ТОВ "Завод Євроформат".

10.04.2017 року вантажоодержувач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Іспакім" отримав вантаж, претензій не має, що підтверджується міжнародною вантажно-транспортною накладною (CMR № 0001758).

11.04.2017 року о 8:50 транспортний засіб відповідача прибув за адресою: м. Київ, вул. Куренівська, 21, літ. "Г", із вантажем згідно з інвойсом від 05.04.2017 року № 1,263/V1R з Італії, Viale Caproni 15, 38068 Rovereto (TN), вантажовідправник - Компанія Sicor SPA (CMR № 16409).

Однак, при розвантаженні вантажоодержувач - ТОВ "Завод Євроформат" виявив пошкодження вантажу, про що свідчить CMR № 16409 та акт про пошкодження вантажу ТОВ "Завод Євроформат" від 11.04.2017 року, який було складено у присутності водія, менеджера з логістики ТОВ "Завод Євроформат" і його працівників, а також аварійного комісара Страхової компанії "ПЗУ Україна" та начальника відділу майнових ризиків Страхової компанії "Перша Страхова".

Згаданим Актом зафіксовано, що при попередньому візуальному огляді вантажу (лебідок) було виявлено явні його пошкодження та вирішено після проведення сервісним центром ТОВ "Завод Євроформат" діагностики та випробовувань лебідок із метою встановлення ступеня пошкоджень і можливості використання цих лебідок за призначенням, скласти остаточний акт про пошкодження вантажу.

В подальшому, згідно з висновком сервісного центру ТОВ "Заводу Євроформат" від 20.06.2017 року № 1002/17 лебідки із серійними номерами № 180724/1, модель MR16; № 179769/1, модель MR16; № 179769/2, модель MR16; № 182612/1, модель MR14 мають ушкодження, за наявності яких експлуатація лебідок забороняється, оскільки значно знижується надійність роботи основного вузла ліфтового обладнання.

За таких обставин ТОВ "Завод Євроформат" визначено вартість завданих йому збитків на суму 311 799 грн. 13 коп., яка складається із вартості пошкодженого вантажу: Лебідка № 180724/1, модель MR16 - 2 260,00 євро, Лебідка № 179769/1, модель MR16-2 418 євро; Лебідка № 179769/2, модель MR16 - 2 418 євро; Лебідка № 182612/1, модель MR14 - 1 465 євро, всього - 8 561 євро, що в гривневому еквіваленті на дату оплати 23.03.2017 року по курсу НБУ становить 249 059 грн. 53 коп.; митної плати за його розмитнення, сплаченої згідно з Митною декларацією UA100110/2017/133813 від 10.04.2017 року і яка складає 49 094 грн. 52 коп.; а також плати за організацію та здійснення перевезення за 4 палето-місця в розмірі 13 645 грн. 08 коп.

ТОВ "Завод Євроформат" (як власник вантажу та замовник перевезення за договором № К03/01/01) 13.05.2017 року надіслав на адресу ПП "Солві Україна" претензію про відшкодування вартості пошкодженого вантажу, включивши витрати на його митне оформлення та перевезення.

Вказана претензія була визнана ПП "Солві Україна" у повному обсязі, внаслідок чого 19.06.2017 року між ТОВ "Завод Євроформат" і ПП "Солві Україна" було підписано угоду про зарахування зустрічних вимог на суму 311 799 грн. 13 коп. Відповідно до положень вказаної угоди, ТОВ "Завод Євроформат" мав перед ПП "Солві Україна" непогашене грошове зобов`язання в сумі 996 993 грн. 77 коп., яке виникло за Договором транспортного експедирування № К/03/01/01 від 03 січня 2017 року, в свою чергу ПП "Солві Україна" мав перед ТОВ "Завод Євроформат" непогашене грошове зобов`язання в сумі 311 799 грн. 13 коп. за претензією про відшкодування вартості пошкодженого вантажу № 890/17 від 13 травня 2017 року. Підтверджуючи обсяг взаємних заборгованостей, керуючись ст. 601 Цивільного кодексу України, сторони погодили зарахувати зустрічні однорідні вимоги за означеними зобов`язаннями в сумі 311 799 грн. 13 коп.

У зв`язку із цим позивачем за первісним позовом на адресу відповідача за первісним позовом надіслано претензію № 7 від 17.07.2017 року із вимогою невідкладно сплатити завдані виконавцем - перевізником збитки на вказану суму.

Оскільки відповідач не погодився з виставленою йому претензією та у листі-відповіді № 02 від 31.07.2017 року повідомив ПП "Солві Україна", що підстав для задоволення претензії немає, оскільки у пошкодженні вантажу винен вантажовідправник - Компанія Sicor SPA (Італія), позивач звернувся до Господарського суду Закарпатської області із позовом про стягнення з відповідача збитків у сумі 311 799 грн. 13 коп. в примусовому порядку.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні первісного позову належить відмовити виходячи з наступного.

Спірні правовідносини виникли з договору перевезення та регулюються Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про транспортно-експедиторську діяльність", Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956 року.

Відповідно до ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Статтею 308 цього ж Кодексу визначено, що вантажовідправник зобов`язаний підготувати вантаж до перевезення з урахуванням необхідності забезпечення транспортабельності та збереження його в процесі перевезення і має право застрахувати вантаж у порядку, встановленому законодавством.

Перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. Відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення (ч. 2 ст. 308, ч. 1 ст. 314 Господарського кодексу України).

Аналогічні положення містяться в ст. ст. 909, 924 Цивільного кодексу України.

Поряд з цим, пунктом 1 ст. 1 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева 1956р.) (далі - Конвенція) встановлено, що вона застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів за винагороду за допомогою автомобілів у випадку, коли місце прийняття до перевезення вантажу та місце, передбачене для його здачі, знаходяться на території двох різних держав, одна з яких є учасником Конвенції.

Так, виконання укладеного з ТОВ "Завод Євроформат" Договору № К03/01/01 від 03.01.2017 року в частині Заявки № 03/04/07 ПП "Солві Україна" організувало через залучення ФОП Запасненка О.О., правовідносини з яким врегульовано договором № П03/04/17-02 від 03.04.2017 року.

Як умовами вказаного договору № П03/04/17-02, так і умовами договору № К03/01/01, передбачено обов`язок замовника (ТОВ "Завод Євроформат") надати виконавцю інформацію стосовно вантажу, у тому числі, повну, точну і достовірну інформацію щодо його виду, найменування, кількості, якості та інших характеристик та властивостей, умов його перевезення (вага, об`єм, номенклатура, загальна вартість вантажу, кількість місць, вид упаковки, тощо), а також умови, які забезпечують безпечне його перевезення.

Як вже встановлено судом, пунктом 2.6. договору № К 03/01/01 замовник (ТОВ "Завод Євроформат") також зобов`язаний забезпечити належне упакування вантажу, що виключає його пошкодження упродовж усього маршруту транспортування, а у пункті 2.8. цього договору передбачено обов`язок замовника (ТОВ "Завод Євроформат") надавати виконавцю документи та іншу інформацію про властивості вантажу, умови його перевезення, а також інформацію, необхідну для виконання ПП "Солві Україна" обов`язків за договором.

У поданих замовником для здійснення перевезення документах будь яких особливостей щодо порядку розміщення та кріплення вантажу у кузові транспортного засобу не міститься, не відображено жодних обмежень щодо штабелювання і на самій упаковці товару.

При цьому, упаковки товару містили на собі відповідне маркування, яке за своєю суттю містило повідомлення "Крихке. Обережно", "Берегти від вологи", та "Верх". Інших знаків на упаковку не нанесено.

Слід зазначити, що з огляду на надане п. 2.26. договору право, ПП "Солві Україна" було консолідовано перевезення вантажу ТОВ "Завод Євроформат" з вантажем іншої особи силами перевізника. При цьому, позивачем не розраховано об`єм вантажу такої особи та не врегульовано питання його розміщення в автомобілі.

Тому, з метою дотримання норм навантаження на вісь транспортного засобу при завантаженні та розміщенні вантажу, водій ОСОБА_1 правомірно керувався нормами п. 22.5. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306.

При цьому, у заяві свідка водій підтвердив, що вантаж складений в задню частину напівпричепа та закріплений ременями - 4 штуки та розпорними дошками.

Матеріали справи свідчать про те, що пошкодження вантажу ТОВ "Завод Євроформат" сталось по причині руйнування тари вантажу, який знаходився у першому ярусі, тобто тара була недостатньо міцною, щоб вантаж можна було скласти у два яруси.

Однак, ані заявка, видана ТОВ "Завод Євроформат" ПП "Солві Україна", ані заявка, видана в подальшому ФОП Запасненку О.О., не визначає умови, які забезпечують безпечне перевезення вантажу; не містить вичерпної інформації стосовно характеристики вантажу, особливостей його транспортування, що виключає можливість перевізника-виконавця самостійно передбачити та запобігти можливим його пошкодженням (п. 1.3. Договору). До того ж, при підготовці вантажу до перевезення експедитор не отримав відомостей від постачальника та не визначив вагу, об`єм та габарити вантажу по довжині напівпричепа та не вказав ці дані у договорі на перевезення. Окрім того, позивач не оцінив об`єм вантажу на першому завантаженні, в результаті чого на напівпричепі залишилось всього 3,4 м вільної довжини. У свою чергу, відсутність вільного місця на напівпричепі змусила відправника скласти вантаж у три яруси, оскільки у договорі на перевезення та заявці не було зазначено, що даний вантаж не можна штабелювати.

У свою чергу, висновки акту від 10.05.2017 року не містять у собі відомостей про те, що пакування пошкоджених виробів, які вказані в вантажно-митній декларації при їх міжнародному автомобільному перевезенні, відповідало технічним умовам підприємства-виробника та не суперечило вимогам нормативно-правових документів законодавства України; що упаковка і тара лебідок забезпечувала надійне їх збереження; упаковка, в якій здійснювалось перевезення лебідок має пошкодження механічного характеру та при здійсненні автомобільного перевезення за маршрутом Україна - Італія не могла бути пошкоджена без впливу на неї будь-яких зовнішніх факторів.

За змістом статті 9 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956 року вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

Якщо вантажна накладна не містить спеціальних застережень перевізника, то, якщо не доведено протилежне, припускається, що вантаж і його упаковка були зовні в належному стані в момент прийняття вантажу перевізником, і що кількість вантажних місць, а також їх маркування та нумерація відповідали заявам, які містилися у вантажній накладній.

За таких обставин суд дійшов висновку, що водій відповідача не мав жодних підстав для сумнівів у правильності пакування та завантаження товару відправником - Компанією Sicor SPA (Італія), відтак, визначені п. п. 2.15., 2.18., обов`язки виконавця щодо координації розміщення та кріплення вантажу на вантажній платформі, перевірка стану вантажу (якості товарної упаковки) виконані ним належним чином.

Саме тому, не заслуговують на увагу доводи позивача про невчинення відповідачем-виконавцем активних дій щодо незгоди із умовами перевезення та невчинення ним відповідного застереження у супровідних документах, так як жодних ознак невідповідності пакування чи обмежень при завантаженні вантажу, ним виявлено не було.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно, ставляться, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до статті 17 Конвенції перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки.

Однак, перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата вантажу, його ушкодження чи затримка його доставки стались внаслідок дій або недогляду позивача, внаслідок інструкцій позивача, не викликаних діями або недоглядом з боку перевізника, внаслідок дефекту вантажу чи внаслідок обставин, уникнути яких перевізник не міг і наслідки яких він не міг відвернути.

Перевізник не звільняється від відповідальності з причини несправності транспортного засобу, яким він користувався для виконання перевезення, або з причини дій або недогляду особи, у якої був найнятий транспортний засіб, або агентів і службовців останньої.

За умови дотримання пунктів 2 - 5 статті 18 Конвенції, перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата чи ушкодження вантажу є наслідком особливого ризику, нерозривно пов`язаного з однією чи декількома з перерахованих нижче обставин: a) з використанням відкритих безтентових транспортних засобів, якщо таке використання було погоджене і чітко зазначене у вантажній накладній; b) з відсутністю чи дефектами упаковки, у випадках, коли вантажі, що перевозяться без упаковки чи без належної упаковки, за своєю природою піддаються псуванню чи пошкодженню; c) з обробкою, навантаженням, складуванням чи вивантаженням вантажу відправником або одержувачем, чи особами, які діють від імені відправника або вантажоодержувача; d) з природними властивостями деяких вантажів, внаслідок яких вони піддаються повній або частковій втраті чи пошкодженню, зокрема, внаслідок поломки, корозії, гниття, усушки, нормального витоку або дії молі чи шкідників; e) з недостатністю або неадекватністю маркування чи нумерації вантажних місць; f) з перевезенням худоби (частина 4 статті 17 Конвенції).

Якщо відповідно до цієї статті перевізник не несе жодної відповідальності за деякі обставини, що викликали втрату, ушкодження або затримку, то він несе відповідальність лише в тій мірі, у якій обставини, за які він відповідає згідно цієї статті, сприяли виникненню втрати, ушкодження або затримки.

Отже, з положень ст. ст. 17, 18 Конвенції слідує, що відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, несе перевізник. При цьому, така відповідальність не ставиться в залежність від наявності чи відсутності вини перевізника у настанні обставин, які зумовили втрату або пошкодження вантажу. Положеннями Конвенції передбачений виключний перелік обставин, за яких перевізник звільняється від відповідальності, а обов`язок доведення існування таких обставин покладено саме на перевізника.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина 1 статті 22, стаття 611, частина 1 статті 623 Цивільного кодексу України). Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

З огляду на наведене, позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків, надати докази невиконання зобов`язань і підтвердити причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками. Натомість відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Вина перевізника за втрату, нестачу, псування та ушкодження вантажу, який є загальним для всіх видів транспорту, презюмується.

Перевізник несе відповідальність, якщо не доведе, що втрата, псування й ушкодження вантажу відбулися внаслідок обставин, яким він не міг запобігти чи усунення яких від нього не залежало, зокрема внаслідок вини відправника вантажу; особливих природних властивостей перевезеного вантажу; недоліків тари й пакування, яких не можна було встановити шляхом зовнішнього огляду при прийманні вантажу до перевезення й інших обставин, передбачених законом.

Таким чином, законодавець покладає на перевізника обов`язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу.

У справі, яка розглядається, встановлено, що відповідач - виконавець, надаючи послуги перевезення, доставив у пункт призначення ввірений йому товар частково пошкодженим. Вартість пошкодженого товару складає разом з послугами його розмитнення та перевезення суму первісного позову. В той же час, наведеним вище встановлено, що пошкодження вантажу сталося всупереч встановленого судом факту належного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором та наданою йому для перевезення документацією.

За таких обставин, оскільки відповідачем доведено суду відповідними засобами доказування факт відсутності вини у пошкодженні вантажу, який полягає у неналежному виконанні ПП "Солві Україна" своїх зобов`язань за договорами експедирування та перевезення, суд дійшов висновку про наявність передбачених ст. ст. 17, 18 Конвенції обставин, за яких перевізник звільняється від відповідальності за втрату та ушкодження вантажу.

Окрім того, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем факту заподіяння йому збитків та їх розміру з огляду на наступне.

Положеннями статей 202, 203 Господарського кодексу України визначено, що господарське зобов`язання припиняється, зокрема, зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення ЦК з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Питання зарахування зустрічних вимог, а також випадки недопустимості їх застосування, регулюються статті 601, 602 Цивільного кодексу України.

З аналізу ч. 1 ст. 601 Цивільного кодексу України вбачається, що вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв`язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов`язань по передачі родових речей, зокрема, грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо); 3) строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

При укладенні Угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 19.06.2017 року сторони домовились про зарахування вимог, які не є однорідними, адже зобов`язання з відшкодування шкоди має іншу правову природу та матеріальний зміст, ніж договірне зобов`язання ТОВ "Завод Євроформат" про оплату позивачу послуг за перевезення. Також обов`язковою умовою, за наявності якої можливе припинення зобов`язання зарахуванням, є ясність (прозорість) вимог, коли між сторонами немає спору щодо характеру зобов`язання, його змісту, умов виконання тощо.

Натомість, як встановлено судом вище, пункт 4.1. Договору № К 03/01/01 від 03.01.2017 року визначає відповідальність перевізника (позивача у справі) за втрату або пошкодження вантажу у розмірі фактично завданої шкоди, але не більше суми транспортно-експедиційної послуги зазначеної у заявці, в даному випадку така сума згідно з Заявкою складає 57 991 грн. 73 коп. Саме ця сума могла б бути предметом спору, що розглядається, оскільки єдиною умовою відшкодування замовнику збитків понад вартість транспортно-експедиторських послуг є його звернення в належному порядку безпосередньо до перевізника, як до відповідальної особи, що ним здійснено не було.

Позивачем же як при укладанні угоди про зарахування однорідних грошових вимог, так і при зверненні з позовом до суду, не було враховано положення договору №К 03/01/01 від 03.01.2017 року відтак сума збитків, заявлена ним до відшкодування, не має правового підґрунтя.

За таких обставин, оскільки Угода про зарахування вимог не відповідає наведеним вище вимогам законодавства з огляду на їх неоднорідність, до того ж укладена на суму, яка не відповідає умовам Договору, а, отже, є спірною і з цих підстав, тому не може слугувати доказом понесення позивачем збитків. За таких обставин, переданий на новий розгляд первісний позов не підлягає задоволенню.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, на підставі поданих сторонами доказів судом не встановлено обґрунтованості позовних вимог, однак, констатовано відсутність вини відповідача за пошкодження вантажу, відтак, в первісному позові належить відмовити повністю.

Відповідно до ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За таких обставин, суд констатує, що справу розглянуто на підставі наявних у справі доказів, які з точки зору достатності та належності не підтвердили наведених позивачем обставини.

При цьому, надаючи оцінку доводам та доказам учасників справи судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 року у справі "Проніна проти України", відповідно до яких п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З огляду на наведене, враховуючи, що ключовими моментами у встановленні обставин справи є факт понесення позивачем збитків, а також питання відповідальності за пошкодження вантажу, і такі судом було досліджено, оцінено та надано їм правову оцінку, - решта доводів та клопотань, як от клопотання про детальне наведення судом пунктів договору та опис їх виконання чи цитування детальних обрахунків розміщення вантажу, з огляду на вищевикладені судом висновки, не потребують додаткового обґрунтування та спростування в розумінні ст. 238 ГПК України.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати належить покласти на позивача за первісним позовом.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 14, 73 - 79, 86, 129, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. В задоволенні первісного позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача за первісним позовом.

3. На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

4. Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі - http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

У зв`язку з відпусткою, відрядженням та тимчасовою втратою працездатності судді Пригари Л.І. повний текст ухвали складено та підписано 17.05.2019 року.

Суддя Пригара Л.І.