ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" травня 2019 р. Справа №5015/1584/11

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Кравчук Н.М.

суддів Галушко Н.А.

Желік М.Б.

секретар судового засідання Кобзар О.

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Приватні інвестиції за вих. № 848/1/2012 від 06.03.2019 (вх. № ЗАГС 01-05/1057/19 від 19.03.2019)

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 04.03.2019 (суддя Петрушка М.М.) про відстрочення виконання рішення суду

у справі № 5015/1584/11

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Приватні інвестиції (надалі ТзОВ ФК Приватні інвестиції), м. Київ

до відповідача: малого приватного підприємства виробничо-комерційної фірми Гелікон (МПП ВКФ Гелікон), м. Львів

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), м. Львів

про стягнення 5 202 802,67 грн

за участю учасників справи:

від позивача: Трофімова Л.А. адвокат (свідоцтво № 1230 від 17.11.2006, довіреність № 445 від 06.04.2019)

від відповідача: Медвідь Л.М. адвокат (свідоцтво РН № 1272 від 04.11.2017, довіреність б/н від 31.05.2018)

від третьої особи: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

МПП ВКФ Гелікон звернулося до Господарського суду Львівської області із заявою про відстрочення виконання рішення суду у справі №5015/1584/11 за позовом ТзОВ ФК «Приватні інвестиції» до МПП ВКФ Гелікон про стягнення 5 202 802,67 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 04.03.2019 у справі № 5015/1584/11 заяву про відстрочення виконання рішення Господарського суду Львівської області від 04.09.2018 у справі №5015/1584/11 задоволено частково. Відстрочено виконання рішення Господарського суду Львівської області від 04.09.2018 у справі № 5015/1584/11 на три місяці до 05.06.2019.

Приймаючи дану ухвалу, судом було досліджено обставини, докази в підтвердження існування обставин, які ускладнюють виконання рішення суду відповідачем, фінансовий стан МПП «ВКФ «Гелікон», ймовірність загрози банкрутства відповідача, та виходячи із загальних засад, встановлених ст. 3 ЦК України, зокрема, щодо справедливості, добросовісності та розумності, з метою недопущення погіршення економічної ситуації підприємства та зупинки його діяльності, з урахуванням балансу майнових інтересів як боржника, так і стягувача, суд дійшов висновку про необхідність відстрочення виконання судового рішення на три місяці до 05.06.2019.

Не погоджуючись з даною ухвалою, ТзОВ ФК Приватні інвестиції подало апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано надані ним докази та аргументи, а відтак, винесено незаконне судове рішення, просить його скасувати, прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви повністю. Зокрема, скаржник вважає, що МПП ВКФ «Гелікон» не надало суду доказів існування особливих, непереборних, виключних обставин, які ускладнюють вчасне виконання рішення суду. Натомість наявність інших грошових зобов`язань відповідача та необхідність проведення розрахунків з іншими контрагентами, в тому числі оплата за газопостачання та електроенергію, є звичайними складовими господарської діяльності, а отже не є тими обставинами, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Представник скаржника в судовому засідання доводи апеляційної скарги та доповнення до неї підтримав повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечив, з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу, ухвалу суду першої інстанції вважає законною та обґрунтованою, відтак просить суд залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення (зареєстрований в канцелярії суду за вх№ 01-04/2529/19 від 15.04.2019).

Вивчивши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, заслухавши учасника справи, Західний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 04.09.2018 у справі №5015/1584/11 позов ТзОВ ФК «Приватні інвестиції» до МПП ВКФ Гелікон про стягнення заборгованості за кредитним договором від 30.04.2009 № 46 задоволено частково. Стягнуто з МПП ВКФ Гелікон на користь ТзОВ ФК «Приватні інвестиції» 3 481 903,13 грн, з яких: 1 834 812,65 грн заборгованість по кредиту; 595 407,65 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом; 1 051 682,83 грн інфляційні нарахування; 40 311,21 грн витрат по сплаті судового збору та 236,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу з відстрочкою виконання рішення на шість місяців до 05.03.2019. В задоволенні позову ТзОВ ФК «Приватні інвестиції» до МПП ВКФ Гелікон в частині стягнення 2 04 054,55 грн пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту; 67 611,85 грн пені за несвоєчасне погашення заборгованості по відсотках; 1 449 233,14 грн інфляційних нарахувань відмовлено.

27.02.2019 МПП ВКФ Гелікон звернувся до господарського суду Львівської області із заявою про відстрочення виконання рішення Господарського суду Львівської області від 04.09.2018 у справі № 5015/1584/11 на строк до 05.09.2019 (а.с. 1-6). В обґрунтування даної заяви боржник покликається на необхідність відстрочення виконання рішення у даній справі з метою забезпечення можливості виконання такого судового рішення та уникнення для останнього несприятливих наслідків, оскільки чистий фінансовий результат МПП ВКФ Геліконє збитковим, що підтверджується звітами про фінансові результати (а.с. 16-21, 82-84).

При цьому заявник стверджує, що на нерухоме майно, що належало підприємству на праві власності, ТзОВ «ФК «Приватні інвестиції» було звернено стягнення шляхом реалізації застережень про задоволення вимог іпотекодержателя, що містяться в договорах іпотеки, якими забезпечувались зобов`язання підприємства за кредитними договорами. Проте, щодо зазначеного майна станом на сьогодні існують судові спори, у зв`язку з чим вказане нерухоме майно продовжує обліковуватися на балансі підприємства, а також усі витрати по його обслуговуванню, утриманню в належному стані й амортизації, несе відповідач МПП ВКФ «Гелікон».

Відтак, звертає увагу на те, що відстрочення судом виконання рішення суду від 04.09.2018 в даній справі до 05.03.2019 припало на зимовий період опалювального сезону. В цей період витрати відповідача на утримання майна значно зросли, у зв`язку з необхідністю понесення значних витрат на опалення та електроенергію, що спричинило неможливість акумулювати достатньо коштів для погашення заборгованості перед позивачем. Так, за період з жовтня 2018 року по січень 2019 року включно, боржнику нараховано та сплачено ним за постачання та розподіл природного газу 796 648,42 грн. Разом з тим, протягом літнього періоду з травня по вересень 2018 року включно, витрати відповідача на оплату послуг газопостачання в середньому за місяць становить приблизно 50 тис. грн (а.с. 22-44, 77-80).

Окрім цього, боржник зазначив, що в зимовий період також значно зросли витрати на електроенергію. За період з жовтня 2018 року по січень 2019 року включно, підприємству нараховано послуг по електропостачанню на суму 28 975,65 грн. При цьому, як зазначив боржник, в літній період (червень-вересень 2018 року) витрати відповідача за електроенергію становили 12 тис. грн (а.с. 45-76).

На переконання боржника, із завершенням до 15.04.2019 опалювального сезону, витрати підприємства на послуги газопостачання та електроенергію значно зменшаться, тому за рахунок зекономлених коштів відповідач матиме можливість сплачувати заборгованість за рішенням суду від 04.09.2018 у даній справі.

Отже, як зазначає заявник, надання судом відстрочення виконання рішення суду від 04.09.2018 у справі №5015/1584/11 на шість місяців після 05.03.2019, дозволить відповідачу акумулювати кошти для сплати заборгованості згідно із рішенням суду від 04.09.2018 у даній справі, або ж врегулювати спірні правовідносини із позивачем шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, які, за твердженням заявника, виникли у сторін по взаємним грошовим зобов`язанням. В іншому випадку, виконання рішення суду в даній справі може призвести до банкрутства боржника.

Крім того, заявник зазначає, що згідно із розрахунками, які наводились відповідачем у попередній заяві про відстрочення виконання рішення суду в даній справі, при набутті у власність предмету іпотеки, ТзОВ ФК «Приватні інвестиції», відповідно до вимог ч.5 ст.37 Закону України «Про іпотеку», зобов`язане сплатити на користь МПП ВКФ «Гелікон» перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог стягувача, що становить 49 732 796,40 грн.

Як стверджує МПП ВКФ «Гелікон», ТзОВ ФК «Приватні інвестиції» не виконало своїх зобов`язань щодо сплати на користь МПП ВКФ «Гелікон» перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя в розмірі 49 732 796,40 грн. При цьому, заявник зазначає, що заборгованість позивача перед відповідачем по сплаті вказаного боргу виникла ще у 2014-2015р.

Заявник відзначає, що розрахунок вартості предмета іпотеки та розрахунок боргу ТзОВ «ФК «Приватні інвестиції» перед МПП ВКФ «Гелікон» здійснений відповідачем на підставі висновків судової експертизи про визначення ринкової вартості предметів іпотеки на момент набуття їх у власність стягувачем, про що зазначалось у попередній заяві про відстрочення виконання рішення суду в даній справі.

Відповідач звертає увагу також на те, що доказами наявними у справі підтверджується, що протягом розгляду даної справи, відповідач вживав заходи спрямовані на позасудове врегулювання спору, що виник між позивачем та відповідачем. Проте, ТзОВ «ФК «Приватні інвестиції» не прийнято жодної із пропозицій МПП ВКФ «Гелікон» щодо мирного вирішення спору між сторонами.

На думку заявника, вищевикладені обставини та скрутне матеріальне становище відповідача створюють загрозу банкрутства останнього у разі якщо судом не буде відстрочено виконання судового рішення у даній справі.

В свою чергу ТзОВ ФК «Приватні інвестиції» проти задоволення заяви заперечило, зазначає, що заборгованість, яка стягнута з відповідача на користь позивача рішенням суду від 04.09.2018 у справі № 5015/1584/11, виникла ще в 2011 році в зв`язку з невиконанням МПП ВКФ «Гелікон» своїх зобов`язань за кредитним договором № 46 від 30.04.2009. Тобто, протягом семи років відповідач умисно не виконує свої грошові зобов`язання, що свідчить, на думку позивача, про значний ступінь вини відповідача у виникненні спору. Крім того звертає увагу на те, що рішенням суду від 04.09.2018 у справі № 5015/1584/11 уже було відстрочено виконання рішення суду, відтак подальше відстрочення виконання рішення призведе до збільшення збитків позивача, порушить баланс прав і законних інтересів ТзОВ ФК «Приватні інвестиції».

Третя особа у письмовій заяві повідомила суд про те, що визнає та підтримує в повному обсязі доводи заяви МПП ВКФ «Гелікон» (а.с. 97-98).

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

За заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання (ч.1 ст. 331 ГПК України).

Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Приписами ч. 3 ст.331 ГПК України передбачено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Згідно з ч.4 ст.331 ГПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до ч.5 ст.331 ГПК України, розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, ГПК не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення.

Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання відстрочки (розстрочки) виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування.

Особа, яка подала заяву про відстрочку (розстрочку) виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у даній справі.

В силу приписів до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Подані сторонами докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми (ст. ст. 76-79 ГПК України).

Як встановлено судом, згідно рішення господарського суду від 04.09.2018 у даній справі вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 3 481 903,13 грн.

Згідно з ч.3 ст.10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», справа про банкрутство порушується господарським судом, якщо безспірні вимоги кредитора (кредиторів) до боржника сукупно становлять не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, які не були задоволені боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх погашення строку, якщо інше не передбачено цим Законом.

Безспірні вимоги кредиторів грошові вимоги кредиторів, підтверджені судовим рішенням, що набрало законної сили, і постановою про відкриття виконавчого провадження, згідно з яким відповідно до законодавства здійснюється списання коштів з рахунків боржника. До складу цих вимог, у тому числі щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції.

Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» встановлено у 2019 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня 4173,00 гривні.

Таким чином, станом на 2019 рік розмір безспірних вимог кредитора до боржника достатній для порушення справи про банкрутство становить 1 251 900,00 грн.

Заборгованість відповідача перед позивачем за рішенням суду у даній справі є більш ніж достатньою для порушення стосовно відповідача справи про банкрутство за заявою позивача.

Разом з тим, як зазначив боржник, звітами про фінансові результати відповідача підтверджується, що відповідач буде не в змозі виконати рішення суду в даній справі шляхом сплати заборгованості в розмірі 3 481 903,13 грн без відстрочення його виконання.

Заявник звертає увагу, що примусове виконання рішення суду призведе до ще більшого погіршення фінансового стану боржника, оскільки розмір заборгованості збільшиться на суму виконавчого збору, що розраховується від суми заборгованості стягненої за відповідним рішенням суду.

Як зазначив відповідач, відкриття виконавчого провадження призведе до арешту коштів боржника, що знаходяться на його банківських рахунках, що в свою чергу спричинить неможливість виплати підприємством заробітної плати працівникам, сплати податків та оплати поточних розрахунків із контрагентами.

Крім того, заявник відзначив, що як свідчить баланс (звіт про фінансові результати) відповідача, коштів на банківських рахунках відповідача недостатньо для погашення заборгованості перед позивачем та виконавчою службою.

Суд погоджується із твердженням заявника, що за наведених обставин примусове виконання рішення суду про стягнення заборгованості у даній справі не призведе до його фактичного виконання на користь позивача, а навпаки свідчить про існування ймовірності загрози банкрутства відповідача без відстрочення судом виконання рішення суду у даній справі.

Відповідач звертає увагу суду на те, що відстрочення виконання рішення у даній справі для відповідача є єдиною можливістю уникнути банкрутства та врегулювати спірні правовідносини із позивачем.

Також відповідач зазначає, що він не в змозі одноразово в найближчий час без оголошення банкрутства виконати рішення в даній справі про стягнення заборгованості, оскільки це матиме своїм наслідком зупинення діяльності підприємства та накопичення нових боргів при неможливості їх погашення.

Натомість заявник стверджує, що відстрочення виконання рішення дозволить стабілізувати тяжке фінансове становище відповідача та дозволить йому сплатити заборгованість на користь позивача за рахунок зменшення фінансового навантаження по сплаті послуг газопостачання та електроенергії. При цьому, відповідач відзначає, що в даному випадку відстрочка виконання рішення суду це не спосіб уникнути підприємством відповідальності.

В рішенні Конституційного Суду України № 5-пр/2013 від 26.06.2013 вказано, що підставою для застосування відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є наявність обставин, які ускладнюють або роблять неможливим застосування загального порядку примусового виконання рішень. Розстрочка або відстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

За таких обставин, зважаючи на встановлені факти та обставини, наявність доказів підтвердження існування обставин, які ускладнюють виконання рішення суду відповідачем, враховуючи ймовірність загрози банкрутства відповідача, з урахуванням балансу майнових інтересів як боржника, так і стягувача, виходячи із загальних засад, встановлених статтею 3 ЦК України, зокрема, щодо справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи фінансовий стан МПП «ВКФ «Гелікон», з метою недопущення погіршення економічної ситуації підприємства та зупинки його діяльності, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність відстрочення виконання судового рішення на три місяці до 05.06.2019, оскільки таке відстрочення виконання рішення надасть змогу вирішити наявні фінансові проблеми та сприятиме нормальному функціонуванню товариства стягувача та боржника та реальній можливості виконання рішення суду.

Крім того, задовольняючи заяву, суд першої інстанції взяв до уваги причини невиконання грошового зобов`язання відповідачем та його складний фінансовий стан, а також те, що відповідачем вживалися заходи для добровільного врегулювання спору у даній справі.

Як вбачається із рішення суду від 04.09.2018 у даній справі, відповідачем було подано заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог вих. № 05/04-1 від 05.04.2018 та заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог вих. №11/06-1 від 11.06.2018.

В якості зустрічних однорідних вимог відповідач у своїх заявах про зарахування зустрічних однорідних вимог вих. № 05/04-1 від 05.04.2018 та вих. №11/06-1 від 11.06.2018 визначає заборгованість ТзОВ ФК «Приватні інвестиції» по сплаті 90 відсотків різниці між вартістю предметів іпотеки, набутих у власність на підставі застережень договорів про задоволення вимог іпотекодержателя викладених в договорах іпотеки від 20.03.2009 №731, від 05.02.2007 №983, від 27.05.2009 №1156 над розміром заборгованості МПП ВКФ «Гелікон» за кредитним договором № 28 від 05.02.2007.

Так, судом встановлено, що позивач не визнає наявного у нього обов`язку зі сплати 90 % різниці вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, у зв`язку з чим на розгляді Господарського суду м. Києва перебуває справа № 914/3019/15 за позовом МПП ВКФ Гелікон до ТзОВ ФК «Приватні інвестиції» про стягнення різниці між вартістю предмета іпотеки над розміром забезпечених вимог іпотекодержателя.

Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень, станом на момент розгляду даної справи, розгляд справи № 914/3019/15 за позовом МПП ВКФ Гелікон до ТзОВ ФК «Приватні інвестиції» про стягнення різниці між вартістю предмета іпотеки над розміром забезпечених вимог іпотекодержателя не завершено.

З огляду на викладене, твердження скаржника про те, що заявник умисно не виконує свої грошові зобов`язання спростовується обставинами наведеними вище. Разом з тим, до прийняття рішення у справі №914/3019/15, що розглядається Господарським судом м. Києва, встановити яка із сторін понесе більші збитки від інфляційних втрат, про які зазначає у запереченні стягувач, неможливо.

Тим не менше, із матеріалів справи вбачається, що боржником вчинялися певні дії для запобігання виникнення заборгованості, яка була предметом спору у даній справі №5015/1584/11, що також враховується при вирішенні питання про відстрочення виконання рішення суду у даній справі.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд з огляду на встановлені фактичні обставини справи, оцінивши надані докази та обставини справи в їх сукупності, а також обставини, на які посилався відповідач у своїй заяві про відстрочення виконання рішення суду, врахувавши матеріальні інтереси обох сторін; ступінь вини відповідача у виникненні спору; розмір присудженої до стягнення суми; факт запобігання виникнення заборгованості, дійшов правомірного висновку про часткове задоволення заяви відповідача та надання відстрочки виконання судового рішення строком на три місяці до 05.06.2019.

Доводи апеляційної скарги не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки надання відстрочки виконання судового рішення є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що, приймаючи судове рішення про часткове задоволення заяви, місцевий господарський суд всебічно, повно і об`єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав вірну юридичну оцінку обставинам справи та прийняв судове рішення, яке відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, не знайшло свого підтвердження, в зв`язку з чим підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення відсутні.

Приписами ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.

Однак, апелянтом всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б спростували правомірність висновків, викладених в оскаржуваному судовому рішенні суду першої інстанції.

В свою чергу відповідачем належними доказами підтверджено свої доводи.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що ухвалу місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Оскільки, апеляційна скарга до задоволення не підлягає, то відповідно понесені судові витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги залишається за скаржником.

Керуючись, ст.ст. 269, 271, 275, 276, 282, 284, 331 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 04.03.2019 у справі № 5015/1584/11 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишаються за скаржником.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки передбаченні ст.288 ГПК України.

4. Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Головуючий суддя Н.М. Кравчук

судді Н.А. Галушко

М.Б. Желік