ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року

м. Київ

Справа № 924/811/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ткаченко Н.Г. (головуючого), Білоуса В.В., Жукова С.В.

за участю секретаря судового засідання Гаращенко Т.М.

за участю представників: ФОП Миропольського С.В. - адвоката Олійник Ю.П., Сатанівської селищної ради - адвоката Собецької Г.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції (через Господарський суд Хмельницької області) касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Миропольського С.В.

на постанову Північно-Західного апеляційного господарського суду від 06.02.2019

та рішення господарського суду Хмельницької області від 05.12.2018

у справі № 924/811/18

за позовом фізичної особи - підприємця Миропольського С.В.

до Сатанівської селищної ради

про стягнення 1 075571,00 грн. -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ФОП Миропольський С.В. (далі - позивач) звернувся до господарського суду Хмельницької області з позовом до Сатанівської селищної ради (далі - відповідач) про стягнення 1 075 571,00 грн. відшкодування вартості безпідставно набутого майна (ст. ст. 1212, 1213 ЦК України).

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 05.12.2018 у справі №924/811/18 (суддя Гладій С.В.) в позові ФОП Миропольського С.В. до Сатанівської селищної ради про стягнення 1075571,00 грн. відмовлено.

Постановою Північно-Західного апеляційного господарського суду від 06.02.2019 (колегія суддів: Гудак А.В. - головуючий, Петухов М.Г., Олексюк Г.Є.) рішення господарського суду Хмельницької області від 05.12.2018 у справі №924/811/18 залишено без змін.

Не погоджуючись з ухваленими у справі судовими рішеннями, позивач звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить:

- скасувати постанову Північно-Західного апеляційного господарського суду від 06.02.2019 та рішення господарського суду Хмельницької області від 05.12.2018 у справі №924/811/18;

- ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю та стягнути з Сатанівської селищної ради на користь ФОП Миропольського С.В. 1 075 571,00 грн. відшкодування вартості безпідставно набутого майна.

Підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, позивач зазначає порушення та неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, ФОП Миропольський С.В. посилається на те, що оскільки між сторонами по справі у 2016 році виникли позадоговірні зобов`язання у зв`язку з проведенням позивачем будівельних робіт по капітальному ремонту вул. Заводської в смт. Сатанів по улаштуванню 2540 кв.м. дорожнього покриття, улаштування 108,3225 кв.м. тротуару зі своїх матеріалів, суди неправомірно не застосували до спірних правовідносин норми ст. ст. 1212, 1213 ЦК України.

Як зазначає позивач у касаційній скарзі, основна причина судового спору і підстава неправомірності оскаржуваних судових рішень є визначення того, чи є спірні правовідносини щодо проведення позивачем вказаних вище будівельних робіт договірними чи позадоговірними.

Заявник касаційної скарги наголошує, що суди першої та апеляційної інстанцій фактично від з`ясування зазначеного питання усунулися і у своїх судових рішенням зробили взаємовиключаючі висновки.

При цьому, позивач звертає увагу на те, що до предмету спору в даній справі відносяться виключно проведені позивачем роботи по вулиці Заводській в смт. Сатанів, Городоцького району Хмельницької області з улаштування 2540 кв.м. дорожнього покриття та улаштування 108,3225 кв.м. тротуару.

Враховуючи те, що дане дорожнє покриття та тротуар використовуються на земельній ділянці Сатанівської селищної ради по вулиці Заводській в смт.Сатанів Городоцького району Хмельницької області, яка перебуває у володінні, користуванні і розпорядженні відповідача, а правової підстави використовувати зазначене майно відсутнє, відповідно, позивач зазначає про наявність факту набуття майна відповідачем без достатньої правової підстави.

За твердженням позивача, обраний ним спосіб захисту є універсальним інститутом захисту цивільних прав та інтересів, який застосовується якщо неможливо застосувати інші способи захисту, як, зокрема, в даному випадку.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 28.02.2019 для розгляду справи №924/811/18 за касаційною скаргою ФОП Миропольського С.В. визначено склад колегії суддів: Ткаченко Н.Г. - головуючий (доповідач), судді: Жуков С.В., Білоус В.В.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.03.2019 у справі № 924/811/18 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ФОП Миропольського С.В. на постанову Північно-Західного апеляційного господарського суду від 06.02.2019 та рішення господарського суду Хмельницької області від 05.12.2018 у справі №924/811/18; розгляд справи за касаційною скаргою ФОП Миропольського С.В. призначено на 15.03.2019 на 10 год. 00 хв.

До Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від відповідача надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому просить постанову Північно-Західного апеляційного господарського суду від 06.02.2019 та рішення господарського суду Хмельницької області від 05.12.2018 у справі № 924/811/18 залишити без змін, а касаційну скаргу позивача - без задоволення.

При цьому, обґрунтовуючи свою позицію у даній справі, відповідач посилається на те, що роботи, за які позивач просить стягнути кошти, були виконані у зв`язку з існуванням договірних відносин, які виникли між сторонами на підставі договору № 92 на виконання підрядних робіт від 10.06.2016.

Заслухавши доповідь судді Ткаченко Н.Г., пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги та доводи відзиву на касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

За результатами дослідження матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що 10.06.2016 між Сатанівською селищною радою Городоцького району Хмельницької області (далі - замовник) та ФОП Миропольським С.В. (далі - підрядник) укладено договір №92 на виконання підрядних робіт (далі - Договір), предметом якого згідно п.1.1 якого є виконання робіт по капітальному ремонту вулиці Заводська в смт. Сатанів Городоцького району Хмельницької області.

У відповідності до п. 1.2 Договору склад та обсяги робіт, що доручаються до виконання підряднику, визначається кошторисною документацією, яка є невід`ємною частиною договору та погодженою із замовником динамічною договірною ціною.

Договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31.12.2016 або до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором (п. 2.1 Договору).

Відповідно до п. п. 4.1 - 4.3 Договору, договірна ціна послуг (робіт), що доручається підряднику по цьому договору складає 1 463 032,00 грн. без ПДВ. Сума авансу складає 50% від суми договору: 731516,00грн. без ПДВ. У випадку зміни обсягу фінансування у 2016 році, вартість договору може бути скоригована шляхом укладення додаткової угоди. Договірна ціна робіт визначається на основі кошторису, що є невід`ємною частиною договору. Уточнення приблизної договірної ціни буде здійснюватися в міру виконання робіт за фактичними витратами підрядника.

Сторони погодили, що додаткові послуги, що не були передбачені кошторисом та не ввійшли до договірної ціни включаються у додатковий кошторис та оформляються додатковою угодою до цього договору, з відповідним уточненням договірної ціни (п. 4.4 Договору).

Згідно п. 6.1 Договору кінцеві розрахунки за виконанні роботи здійснюються після виконання всього об`єму робіт, передбачених кошторисною документацією (проектом).

Судом першої інстанції встановлено, що згідно локального кошторису на будівельні роботи №2-1-1 та зведеного кошторисного розрахунку вартості об`єкта будівництва на капітальний ремонт вул. Заводської, складених в поточних цінах станом на 04.06.2016, підписаних позивачем та затверджених Сатанівською селищною радою, вартість робіт становить 1 463,032 тис. грн. До складу робіт, серед іншого, включено улаштування одношарових основ товщиною 15 см із щебеню фракції 40-70 мм з межею міцності на стиск понад 98,1 МПа, улаштування покриттів товщиною 4 см із гарячих асфальтобетонних сумішей площею 2704,0 м.кв., а також встановлення плит бетонних тротуарних товщиною 0,045 см площею 408 м.кв.

За результатами виконаних робіт складено акт №1 приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2016 року на суму 1 463 032,00грн.

Згідно платіжних доручень № 22 від 13.06.2016 та № 28 від 09.08.2016 відповідач оплатив проведені позивачем роботи за договором № 92 від 10.06.2016 на суму 1 463 032,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у даній справі є вимоги ФОП Миропольського С.В. до Сатанівської селищної ради про стягнення 1 075 571,00 грн. відшкодування вартості безпідставно набутого майна (ст. ст. 1212, 1213 ЦК України).

В обґрунтування своїх вимог, позивач посилається на те, що окрім зобов`язань за вказаним вище договором № 92 від 10.06.2016, між сторонами виникли позадоговірні зобов`язання, оскільки за усною згодою відповідача, позивачем з використанням додаткових будівельних матеріалів проведено будівельні роботи по капітальному ремонту вул. Заводської в смт. Сатанів по улаштуванню 2540 кв.м. дорожнього покриття, улаштування 108,3225 кв.м. тротуару зі своїх матеріалів.

ФОП Миропольський С.В. вказує, що виконанні додаткові роботи, а також сума заявлених позовних вимог підтверджується експертним звітом від 15.12.2017, проведеним відокремленим підрозділом у Хмельницькій області ВГО "Асоціація експертів у будівельній галузі" за результатами контрольного обміру фактично виконаних будівельних робіт на об`єкті будівництва "Капітальний ремонт вул. Заводської в смт. Сатанів Городоцького району Хмельницької області".

При цьому, як зазначає позивач, дорожнє покриття та тротуар, які влаштовані внаслідок будівельних робіт і з матеріалів підрядника, використовуються на земельній ділянці відповідача, перебуваючи у його володінні, користуванні і розпорядженні.

За твердженням ФОП Миропольського С.В., правова підстава використовувати зазначене майно у Сатанівської селищної ради відсутня, оскільки між позивачем і відповідачем відсутній будь-який правочин. Відповідно, наявний факт набуття майна відповідачем без достатньої правової підстави (ст. 1212 ЦК України).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову та дійшовши висновку про відсутність підстав для застосування ст. 1212 ЦК України, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів прийняття (набуття) або збереження відповідачем додаткових робіт щодо будівництва та капітального ремонту вул. Заводської в смт. Сатанів, вартість яких становить 1 075 571,00 грн.

При цьому, за висновком суду першої інстанції, відповідно до ст. 599 ЦК України правовідносини між сторонами, визначені договором на виконання підрядних робіт №92 від 10.06.2016, слід вважати припиненими.

Водночас, місцевим судом було враховано, що додаткові роботи, а також придбання відповідних матеріалів для їх виконання (асфальтобетону, цементу, бетону, каменів бортових та ін.) виникли у позивача в процесі виконання робіт, передбачених договором на виконання підрядних робіт №92 від 10.06.2016.

Апеляційний суд підтримав зазначені висновки суду першої інстанції в повному обсязі.

Однак, колегія суддів Касаційного господарського суду не погоджується із вказаними висновками судів попередніх інстанцій, оскільки вони є передчасними, зробленими без належної оцінки обставин справи та з порушенням вимог чинного законодавства.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (ст.1212 ЦК України).

Відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Аналіз ст. 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

При цьому, під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Водночас, наявність певної правової підстави для набуття особою майна виключає застосування до неї положень ст. 1212 ЦК України, якщо згадана підстава продовжує існувати.

Зокрема, з огляду на положення ст. ст. 11, 202, 509, 626 ЦК України достатньою підставою для набуття (збереження) майна може бути укладений між відповідними особами договір. Таким чином, набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що сама лише наявність укладеного між сторонами договору не є достатньою підставою для віднесення до договірних будь-яких правовідносин, що виникають між цими особами. Для визнання відповідних зобов`язань між сторонами договірними необхідним є встановлення факту їх виникнення саме на підставі умов та на виконання відповідного договору.

В контексті зазначеного, виконання робіт поза межами, передбаченими укладеного сторонами договору не може бути визнане таким, що здійснене на підставі відповідного договору.

Із встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин вбачається, що, уклавши Договір №92 від 10.06.2016 та підписавши локальний кошторис на будівельні роботи №2-1-1 та зведений кошторисний розрахунок вартості об`єкта будівництва на капітальний ремонт вул. Заводської, сторони погодили, що вартість робіт становить 1 463,032 тис. грн.; до складу робіт, серед іншого, включено улаштування одношарових основ товщиною 15 см із щебеню фракції 40-70 мм з межею міцності на стиск понад 98,1 МПа, улаштування покриттів товщиною 4 см із гарячих асфальтобетонних сумішей площею 2704,0 м.кв., а також встановлення плит бетонних тротуарних товщиною 0,045 см площею 408 м.кв.

При розгляді спору у даній справі судом першої інстанції встановлено, а сторонами не заперечується, що позивачем виконані підрядні роботи, передбачені кошторисною документацією до договору на виконання підрядних робіт №92 від 10.06.2016; за результатами виконаних робіт складено акт №1 приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2016 року на суму 1 463 032,00 грн.; відповідачем проведена оплата робіт на суму 1 463 032,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи викладене, надавши оцінку обставинам виконання сторонами зазначеного вище Договору, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку про припинення між сторонами правовідносин, визначених договором на виконання підрядних робіт №92 від 10.06.2016.

Разом з тим, місцевим господарським судом встановлено, сторонами не заперечується і підтверджується матеріалами справи той факт, що позивачем, окрім підрядних робіт, визначених договором №92 від 10.06.2016, здійснено додаткові підрядні роботи, фактичний об`єм яких не увійшов до відомостей за Договором, але підтверджений Актом контрольних замірів на об`єкті "Капітальний ремонт вул. Заводської в смт. Сатанів Городоцького району Хмельницької області" від 03.05.2017, згідно якого площа асфальтованого покриття становить по акту виконаних робіт КБ-2в 2704 кв.м., фактичні заміри - 5731,57 кв.м. (різниця 3027,57 кв.м.), площа поребрика згідно акту становить 432 м, фактична площа - 492,46 (різниця 60,46 м), площа бордюра згідно акту 430 м, фактична площа бордюра становить 483,7 м (різниця 53,7 м).

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Акт контрольних замірів підписано, у тому числі і позивачем та селищним головою та його заступником.

До того ж, окрім акту контрольних замірів на спірному об`єкті, матеріали даної справи містять інші докази, які надавав позивач суду на підтвердження своїх вимог та виконаних робіт, однак, яким суд не надав належної правової оцінки.

Так, зокрема, судом взагалі не було досліджено наявні в матеріалах справи заяви свідків ОСОБА_2 і ОСОБА_3 щодо позадоговірного характеру додаткових підрядних робіт, зведену відомість об`ємів робіт "Капітальний ремонт вул. Заводської в смт. Сатанів", Експертний звіт від 15.12.2017 та надані позивачем документи щодо його права власності на матеріали і виконання робіт.

Водночас, без дослідження наявних у справі доказів та аргументів позивача, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що додаткові роботи по улаштуванню дороги, хоча і вийшли за межі договору №92 від 10.06.2016, виникли вони в процесі виконання робіт, передбачених Договором.

Таким чином, аналізуючи обставини щодо факту проведення додаткових підрядних робіт, суд першої інстанції не дослідив належним обставини проведення позивачем підрядних робіт, погодження та обізнаність замовника про проведення таких робіт.

Водночас, вирішуючи питання про застосування ст. 1212 ЦК України, суд має встановити, зокрема, наявність/відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за результатами дослідження належних та допустимих доказів у справі.

Однак, зі змісту судового рішення не вбачається надання судом належної оцінки всім наявним у справі доказам.

За приписами процесуального законодавства судове рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом, які підлягають оцінці у їх сукупності, адже жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Господарський суд, відповідно до ст. 86 ГПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Наведена норма зобов`язує суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, які необхідні для правильного вирішення спору.

Згідно норм ч. ч. 2, 3 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Однак, при розгляді даної справи суд першої інстанції не надав належної правової оцінки всім обставинам справи, чим порушив приписи наведених вище норм та, зокрема, ст. 86 ГПК України щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів.

У даному випадку, як вбачається зі змісту ухваленого рішення, порушивши вимоги ст. 86 ГПК України щодо оцінки доказів, суд першої інстанції одночасно дійшов двох протилежних висновків: про припинення договору №92 від 10.06.2016 його виконанням на суму робіт 1 463 032,00 грн. та про те, що роботи по улаштуванню дороги, вартість яких становить 1 075 571,00 грн., виникли в процесі виконання робіт, передбачених договором №92 від 10.06.2016.

Отже, відмовляючи в позові, поданому на підставі ст. ст. 1212 ЦК України, судом першої інстанції не було зроблено чіткого висновку про те, що правовідносини щодо проведення позивачем вказаних вище будівельних робіт мають договірний характер. Водночас, місцевим судом не обґрунтовано, яким чином спірні будівельні роботи, проведені у грудні 2016 року виникли в процесі виконання Договору, що був припинений виконанням у серпні 2016 року.

На вказані недоліки рішення суду першої інстанції апеляційний суд уваги не звернув та їх не усунув. При цьому, суд апеляційної інстанції припустився аналогічних порушень, не звернув уваги на приписи наведених вище норм, не дослідив всі обставини, які входять до предмету доказування у даній справі, що є порушенням вимог ст. 269 ГПК України, на яку між тим, апеляційний суд послався в оскаржуваній постанові.

Згідно з ч. 1 ст. 282 ГПК України у постанові апеляційної інстанції мають бути зазначені, зокрема, мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.

Таким чином, відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, суд апеляційної інстанції повинен у мотивувальній частині постанови навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом.

Суд апеляційної інстанції в порушення приписів ч. 1 ст. 282 ГПК України, підтримавши висновки місцевого суду, залишив без належної правової оцінки, зокрема, доводи і заперечення позивача, викладені в апеляційній скарзі, відтак, прийняв постанову при неповному з`ясуванні обставин, на які посилаються учасники провадження у справі.

Згідно зі ст. ст. 7, 13 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх фізичних та юридичних осіб перед законом і судом, змагальності сторін та відповідно до принципу пропорційності.

У порушення наведених норм процесуального законодавства, суд апеляційної інстанції не звернув уваги та не надав належної оцінки аргументам позивача про те, що судом першої інстанції не було з`ясовано обставини, що мають значення для справи та без жодного дослідження були відхилені докази, надані позивачем.

Водночас, на думку колегії суддів, дослідження та надання оцінки всім наявним у справі доказам та доводам сторін в їх сукупності є обов`язковим при розгляді даного спору про відшкодування вартості безпідставно набутого майна.

Відсутність належної оцінки судами наявних у справі доказів унеможливлює беззаперечний висновок про те, що права позивача, як підрядника, не порушені і підстави для задоволення його вимог відсутні.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хаджинастасиу проти Греції" національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію; у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Статтею 236 ГПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи викладене, ухвалені у справі рішення судів першої та апеляційної інстанцій вказаним вимогам не відповідають.

Крім того, колегія суддів зазначає, що право на справедливий суд, передбачене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає право особи на обґрунтоване рішення. У справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" від 27.09.2001 ЄСПЛ зазначив, що лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя.

У Рішенні ЄСПЛ "Мала проти України" від 17.11.2014 суд погодився з доводами заявниці про наявність порушення статті 6 Конвенції у випадку ненадання судом оцінок аргументові заявниці, що мав ключове значення для результатів провадження.

Аналогічно, у даній справі, ненадання судом належної оцінки всім обставинам справи, колегія суддів вважає таким процесуальним порушенням, яке виключає справедливість постановленого судового рішення в розумінні статті 6 Конвенції.

У зв`язку з зазначеним, колегія суддів дійшла висновку, що недоліки у вирішенні спору, яких припустилися місцевий та апеляційний господарські суди, свідчать про передчасність здійснених висновків у даній справі про відмову у задоволенні позову.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, а лише на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (ст. 300 ГПК України).

Встановивши зазначені порушення, з огляду на межі розгляду справи судом касаційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що постанова Північно-Західного апеляційного господарського суду від 06.02.2019 та рішення господарського суду Хмельницької області від 05.12.2018 у справі №924/811/18 підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий судовий розгляд до Господарського суду Хмельницької області.

При новому розгляді справи суду першої інстанції слід врахувати вище викладене, повно та всебічно перевірити фактичні обставини справи, дати належну оцінку наявним у справі доказам, доводам та запереченням сторін і в залежності від встановленого та вимог закону прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Згідно ч. 1 ст. 316 ГПК України, вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Оскільки Касаційний господарський суд дійшов висновку, що оскаржувані судові рішення у справі № 924/811/18 підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції, то розподіл судових витрат, відповідно до ст.129 ГПК України судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 300, 301, 314, 315, 316, 317 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Миропольського С.В. задовольнити частково.

Постанову Північно-Західного апеляційного господарського суду від 06.02.2019 та рішення господарського суду Хмельницької області від 05.12.2018 у справі № 924/811/18 скасувати.

Справу № 924/811/18 направити на новий розгляд до господарського суду Хмельницької області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий, суддя - Ткаченко Н.Г.

Судді - Білоус В.В.

Жуков С.В.