ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2019 р. Справа№ 910/14877/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мальченко А.О.

Дикунської С.Я.

за участю секретаря судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу №44-ВППР від 08.02.2019 (вх. №09.1-04.1/1625/19 від 25.02.2019) Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2019

у справі №910/14877/18 (суддя - Сівакова В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об`єднання»

до Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго»

про стягнення 10 706,78 грн

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явились,

від відповідача: Яковченко Р.Г., довіреність б/н (зареєстровано в реєстрі за №6) від 19.01.2019

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об`єднання» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про стягнення 6 650,27 грн основного боргу, 1 274,66 грн пені, 546,14 грн 3% річних, 2235,71 інфляційних втрат (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не виконані в повному обсязі зобов`язання щодо сплати суборендних платежів за договором суборенди №У-355-14/32-6/0628-15/12 від 26.12.2014. У зв`язку з цим позивачем на підставі умов договору та ст. 625 ЦК України нараховано пеню, штраф, інфляційні втрати та 3% річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.01.2019 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об`єднання» 4 520,18 грн основного боргу, 1 451,69 грн інфляційних втрат, 353,50 грн 3% річних, 1 040,96 грн витрат по сплаті судового збору.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд, встановивши факт порушення відповідачем умов договору суборенди в частині сплати суборендних платежів, посилаючись на приписи ст. ст. 762, 765 ЦК України, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог. Разом з тим, встановивши обставини часткового погашення боргу та здійснивши перерахунок штрафних санкцій, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач - Державне підприємство «Національна енергетична компанія «Укренерго», 11.02.2019 подав апеляційну скаргу №44-ВППР від 08.02.2019 (вх. №09.1-04.1/1625/19 від 25.02.2019), в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2019 у справі №910/14877/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального права та при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи. На думку апелянта, строк виконання відповідачем обов`язку щодо сплати орендних платежів не настав, оскільки сторони уклали договір з відкладальною умовою, яка, на переконання відповідача, ще не настала. Також, скаржник стверджує, що за умовами договору суборенди без надання позивачем обґрунтованих рахунків з урахуванням індексації за кожен місяць розмір суборендної плати не є визначеним, а тому у відповідача відсутня підстава для сплати суборендних платежів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою №44-ВППР від 08.02.2019 (вх. №09.1-04.1/1625/19 від 25.02.2019) Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2019 у справі №910/14877/18. Позивачу встановлено процесуальний строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також надано сторонам строк на подання заяв, клопотань, пояснень. Справу призначено до розгляду на 03.04.2019.

25.03.2019 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об`єднання» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечує проти задоволення апеляційної скарги та зазначає, що розмір суборендної плати визначений у п. 4.1. договору, факт надання послуг за договором суборенди підтверджується відповідними актами, підписаними сторонами, а тому відповідач зобов`язаний оплатити фактично надані послуги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2019 розгляд справи №910/14877/18 відкладено у зв`язку з неявкою у судове засідання представника позивача на 15.05.2019.

Представник позивача в судове засідання 15.05.2019 не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить повідомлення установи поштового зв`язку за кодом 029 про вручення рекомендованого поштового відправлення позивачу 12.04.2019 (вх. №09.2-04/44887/19).

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

У відповідності до п. 3 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Згідно ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання розумних строків розгляду апеляційної скарги на рішення суду, враховуючи те, що явка представників учасників справи судом обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача, який належним чином повідомлений про судовий розгляд справи апеляційним господарським судом.

Представник відповідача у судовому засіданні 15.05.2019 вимоги апеляційної скарги підтримав та просив оскаржуване рішення скасувати.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Частиною 10 статті 270 ГПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Абзацом 2 частини 10 статті 270 ГПК України передбачено, що з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення присутнього представника відповідача, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.12.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об`єднання» (орендар, позивач у справі) та Державним підприємством «Національна енергетична компанія «Укренерго» (суборендар, відповідач у справі) укладено договір суборенди №У-335-14/32-6/0628-15/12.

Відповідно до п. 1.1. договору орендар передав, а суборендар прийняв в тимчасове платне користування (суборенду) нежитлові приміщення загальною площею 121,4 кв.м., а саме: гараж площею 18,3 кв. м, бокси площею 74,2 кв.м., АЗС площею 16,8 кв.м., склад ПММ площею 12,1 кв.м., які розташовані за адресою: м. Краснодон, вул. Червоних Партизан, 65.

Згідно з п. 4.1 договору розмір суборендної плати за об`єкт становить 728,40 грн. за календарний місяць. Суборендна плата підлягає щомісячній індексації з урахуванням індексу інфляції (індексу споживчих цін).

Відповідно до п. 4.2 договору суборендна плата змінюється на підставі розміру індексу інфляції, офіційно опублікованого Державним комітетом статистики України або іншим відповідним органом у разі ліквідації або реорганізації Державного комітету статистики України, без підписання сторонами додаткових угод до договору. Якщо індекс інфляції має негативне значення, орендна плата індексується в бік зменшення, але в жодному разі не може бути менше, суми, зазначеної в п. 4.1 договору.

Відповідно до п. 4.3 договору суборендар сплачує суборендну плату шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок орендаря до 20 числа місяця, що настає після розрахункового, на підставі рахунку орендаря з урахуванням індексації суборендної плати. Оплата здійснюється після реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладених відповідно до ст. 201 Податкового кодексу України, податкова накладна надається суборендарю в електронній формі у форматі ХМL з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних потягом одного робочого дня від дати її реєстрації відповідно до ст. 201 Податкового кодексу України.

Пунктом 6.1.2. договору передбачений обов`язок суборендаря своєчасно сплачувати суборендну плату.

26.12.2014 сторонами складено акт приймання-передачі про те, що орендар передав, а суборендар прийняв в тимчасове платне користування (суборенду) нежитлові приміщення загальною площею 121,4 кв.м., а саме гараж площею 18,3 кв.м, бокси площею 74,2 кв.м, АЗС площею 16,8 кв. м., склад ПММ площею 12,1 кв.м, які розташовані за адресою: м. Краснодон, вул. Червоних Партизан, 65.

05.04.2016 між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду №1 до договору, відповідно до якої сторони дійшли згоди достроково розірвати договір суборенди №У-335-14/32-6/0628-15/12 від 26.12.2014 з 05.04.2016 (останній день оренди).

На виконання вказаної додаткової угоди 05.04.2016 суборендар передав, а орендар прийняв з платного користування (суборенди) нежитлові приміщення загальною площею 121,4 кв.м., а саме: гараж площею 18,3 кв.м, бокси площею 74,2 кв.м, АЗС площею 16,8 кв.м., склад ПММ площею 12,1 кв.м, які розташовані за адресою: м. Краснодон, вул. Червоних Партизан, 65, про що сторонами складено та підписано відповідний акт здачі-приймання із суборенди (а.с. 18).

Місцевим господарським судом встановлено, що відповідачем в порушення умов договору суборенди суборендну плату в повному обсязі не сплачено.

Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд вказав, що з огляду на те, що розмір суборендної плати визначений сторонами в актах надання послуг, які підписані відповідачем, та встановлено строк її сплати до 20 числа місяця наступного за розрахунковим, ніщо не перешкоджало відповідачу здійснювати оплату наданих послуг суборенди у визначені договором терміни.

За твердженнями апелянта, строк оплати послуг суборенди не настав, оскільки відповідач, виходячи з умов п. 4.3. договору, зобов`язаний сплатити суборендну плату лише за умови реєстрації позивачем податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних. На переконання відповідача, якщо така реєстрація відсутня, строк оплати не настав, та відповідач не може вважатися таким, що прострочив виконання зобов`язання. Із зазначеними твердженнями судова колегія не погоджується з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У відповідності до приписів ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 1 ст. 286 ГК України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Із аналізу зазначених положень законодавства вбачається, що за своєю правовою природою договір оренди має зобов`язальний характер, тобто створює обов`язок для орендодавця передати майно в оренду, а для орендаря - оплатити користування переданим йому майном.

Матеріалами справи підтверджується, що сторонами підписані акти надання послуг із суборенди за періоди: червень 2015 року, січень 2016 року - березень 2016 року, на загальну суму 6 650,27 грн (а.с. 19-24, 101), в яких відповідач підтвердив відсутність у нього зауважень до якості наданих послуг.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 6.1.2 договору суборендар зобов`язаний своєчасно сплачувати суборендну плату.

Відповідно до п. 4.3 договору суборендар сплачує суборендну плату шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок орендаря до 20 числа місяця, що настає після розрахункового, на підставі рахунку орендаря з урахуванням індексації суборендної плати. Оплата здійснюється після реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладених відповідно до ст. 201 Податкового кодексу України, податкова накладна надається суборендарю в електронній формі у форматі ХМL з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних потягом одного робочого дня від дати її реєстрації відповідно до ст. 201 Податкового кодексу України.

Виходячи зі змісту п. 4.3. договору, судова колегія дійшла висновку, що в даному пункті сторони погодили строк оплати за договором - до 20 числа місяця, що настає після розрахункового.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що формулювання другого речення п. 4.3. договору - «оплата здійснюється після реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до ст. 201 ПК України», не впливає на строк оплати, встановлений сторонами у договорі, оскільки з даного речення не випливає, що до моменту реєстрації податкової накладної в ЄРПН у суборендаря не виникає обов`язок сплатити суборендну плату за фактично надані послуги до 20 числа місяця, що настає після розрахункового.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

В апеляційній скарзі відповідач стверджує, що відповідач зобов`язаний сплатити суборендну плату лише за умови відповідної реєстрації податкової накладної. Однак, дане твердження спростовується самим пунктом 4.3. договору, оскільки в ньому при існуючому формулюванні сторонами не визначена реєстрація податкової накладної як необхідна умова для сплати суборендної плати. Відтак, висновки відповідача про те, що оплата можлива лише після реєстрації податкової накладної в ЄРПН, є хибними.

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що відсутність реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних не є тією підставою, яка унеможливлює сплату суборендних платежів, оскільки податкова накладна є лише документом, який посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту або податкового зобов`язання. Відсутність реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 ЦК України, а тому наявність або відсутність реєстрації податкової накладної не звільняє суборендаря від обов`язку сплатити у визначений договором строк плату за користування об`єктом оренди.

Крім того, сторонами в актах виконаних робіт узгоджено та визначено розмір плати за користування об`єктом суборенди, що цілком відповідає внутрішньому змісту та суті договору суборенди, а тому відсутність реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не позбавляла відповідача можливості сплачувати плату за користування об`єктом суборенди та не звільняла його від обов`язку своєчасно сплачувати суборендну плату за фактично надані послуги. Зазначена правова позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постановах від 18.06.2018 у справі №910/18827/17, від 16.10.2018 у справі №910/20398/17.

Відтак, враховуючи фактичне прийняття відповідачем послуг суборенди, а також закінчення строку дії договору, судова колегія дійшла висновку про те, що строк виконання обов`язку відповідача сплатити суборендну плату є таким, що настав.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, апелянт також зазначає, що підстава для сплати суборендних платежів була відсутня, оскільки позивач не надавав йому належним чином оформлені рахунки з урахуванням індексації суборендної плати. На думку відповідача, підписані сторонами акти надання послуг із зазначенням розміру суборендної плати не містять обґрунтованого розрахунку суми оплати з усіма належними складовими.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що підставою для оплати за послуги суборенди згідно договору суборенди №У-355-14/32-6/0628-15/12 від 26.12.2014 є первинний документ, який підтверджує фактично надані послуги. Рахунок на оплату є лише тим документом, який містить платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У відповідності до ч. 1-2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, акт наданих послуг, який містить усі обов`язкові реквізити первинного документа бухгалтерського обліку, є достатньою підставою для здійснення оплати за договором.

При цьому ні чинним законодавством, ні умовами договору суборенди №У-355-14/32-6/0628-15/12 від 26.12.2014 не передбачено обов`язку позивача надавати обґрунтований розрахунок суборендної плати із зазначенням необхідних складових вартості послуг. До того ж, зі змісту актів наданих послуг за спірний період вбачається, що розмір суборендної плати вказаний із урахуванням індексу інфляції, що цілком відповідає умовам договору.

Стосовно доводів скаржника про те, що суд першої інстанції неправомірно поновив позивачу пропущений строк для надання відповіді на відзив, колегія суддів звертає увагу на те, що поновлення строків, які не є пресічними, є правом, яким суд користується виходячи з обставин конкретної справи, а твердження скаржника про відсутність поважних причин у позивача для подання відповіді на відзив з пропуском встановленого строку, є особистими судженнями відповідача. При цьому позивач не зазначає, яким чином подання позивачем відповіді на відзив поза межами встановленого судом строку вплинуло на його права чи інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного судочинства, зокрема, є справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позову у зв`язку з пропуском позивачем позовної давності стосовно вимог про стягнення суборендної плати у сумі 1 055,65 грн за червень 2015 року, строк виконання зобов`язання по сплаті якої настав з 21.07.2015, та у зв`язку з частковою сплатою відповідачем суборендної плати за спірний період в сумі 1 074,44 грн, що підтверджується платіжним дорученням №6047 від 29.12.2015 (а.с. 74). Місцевим господарським судом правильно здійснено перерахування штрафних санкцій з урахуванням встановлених обставин, та вірно зазначено, що вимоги по стягненню пені не підлягають задоволенню у зв`язку зі спливом позовної давності, оскільки договір є припиненим з 05.04.2016, та нарахування пені мало здійснюватись до 05.04.2016.

З урахуванням викладеного, місцевий господарський суд на підставі повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення норм матеріального права та неповного з`ясування обставин справи під час вирішення справи в суді першої інстанції не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2019 у справі № 910/14877/18 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати в порядку ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта (відповідача у даній справі).

Керуючись ст. ст. 129, 253-254, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2019 у справі №910/14877/18 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 21.01.2019 у справі №910/14877/18 залишити без змін.

3. Справу №910/14877/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді А.О. Мальченко

С.Я. Дикунська

Повний текст постанови складено 21.05.2019.