УХВАЛА

21 травня 2019 року

м. Київ

Справа № 914/1551/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Стратієнко Л.В. - головуючий, судді - Вронська Г.О., Ткач І.В.,

розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 ,

на рішення Господарського суду Львівської області

(головуючий - Кітаєва С.Б., судді - Мороз Н.В., Гоменюк З.П.)

від 02.11.2017,

та постанову Західного апеляційного господарського суду

(головуючий - Орищин Г.В., судді - Галушко Н.А., Желік М.Б.)

від 18.12.2018,

у справі за позовом учасника товариства з обмеженою відповідальністю "Фенікс - Капітал" компанія "Глобкон Лімітед",

до 1) ОСОБА_1 ,

2) товариства з обмеженою відповідальністю "Фенікс - Капітал",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Речинська Ірина Ярославівна,

про визнання недійсним договору купівлі - продажу частки в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю "Фенікс - Капітал" та визнання недійсними статуту товариства (нової редакції),

ВСТАНОВИВ:

13.03.2019 ОСОБА_1 подав до Касаційного господарського суду касаційну скаргу на рішення Господарського суду Львівської області від 02.11.2017 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 18.12.2018 у справі №914/1551/17.

Також, заявником було подане клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

В обґрунтування поданого клопотання заявник вказав, що суд апеляційної інстанції в порушення статті 242 Господарського процесуального кодексу України у передбачений чинним законодавством строк копію оскаржуваної постанови від 18.12.2018 на адресу ОСОБА_1 та/або його представника не надіслав, у зв`язку з чим 29.01.2019 уповноважений представник ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Львівської області з заявою в якій просив отримати копію постанови суду апеляційної інстанції. ОСОБА_1 стверджує, що оскільки копію оскаржуваної постанови уповноважений представник отримав 27.02.2019, то пропущений процесуальний строк на касаційне оскарження рішень у справі підлягає поновленню.

Ухвалою Верховного Суду від 05.04.2019 касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Львівської області від 02.11.2017 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 18.12.2018 у справі №914/1551/17 залишено без руху на підставі частини 3 статті 292 Господарського процесуального кодексу України.

Залишаючи касаційну скаргу без руху, суд вказав, що постанова суду апеляційної інстанції, крім представника, з яким ОСОБА_1, станом на дату винесення оскаржуваної постанови, розірвав договір про надання адвокатських послуг була надіслана і на адресу заявника (відомості про яку містяться в матеріалах справи) - АДРЕСА_1. Проте, оскаржувана постанова за адресою місцезнаходження вручена не була та повернута до Західного апеляційного господарського суду 21.01.2019 у зв`язку з закінченням терміну зберігання. Крім того, в судовому засіданні при оголошенні вступної та резолютивної частини оскаржуваної постанови був присутній уповноважений представник заявника - ОСОБА_5 З матеріалів справи та касаційної скарги вбачається, що договір про надання правових (адвокатських) послуг (т. 6 а.с. 163), який був укладений з ОСОБА_5 на момент винесення оскаржуваної постанови був чинним і доказів розірвання чи припинення його дії заявником не надано.

13.05.2019 до канцелярії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла заява про усунення недоліків. В обґрунтування поданої заяви, заявник зазначає, що оскаржувану постанову він не отримав у зв`язку з тим, що починаючи з 30.12.2018 по 20.01.2019 він проходив тривалий курс лікування в медичному закладі ТОВ "Клініка імені Гальченко В.В." на денному стаціонарі. Також, заявник вказує, що 18.12.2018 між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 була укладена додаткова угода № 1, відповідно до якої сторони домовились припинити дію договору про надання правових (адвокатських) послуг за спільною згодою з 18.12.2018. Крім того, ОСОБА_1 вказав, що в матеріалах справи відсутні докази отримання повного тексту оскаржуваної постанови ОСОБА_5, а повний текст постанови суду апеляційної інстанції було помилково надіслано на адресу неуповноваженого представника ОСОБА_1 . - адвоката Назарова Р.Ю.

В обґрунтування поданої заяви, ОСОБА_1 також зазначив, що 28.01.2019 між ним та адвокатом Глушком Ю.М. було укладено договір про надання правових (адвокатських) послуг. При цьому Глушко Ю.М. копію повного тексту оскаржуваної постанови до 27.02.2019 не отримував.

Касаційний господарський суд, розглянувши клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, не вбачає підстав для його задоволення з огляду на таке.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенції) "кожен має право на справедливий ... розгляд його справи ... судом, ..., який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру".

Відповідно до практики Суду держава, яка створює суди апеляційної чи касаційної інстанцій, має забезпечити, щоб особи, які відповідають перед законом, мали можливість користуватись всіма фундаментальними гарантіями ст. 6 Конвенції в провадженнях у цих судах (див. рішення у справі "Делкурт проти Бельгії", від 17 січня 1970 року, пункт 25, Серія А N 11; п. 27 рішення Суду у справі "Пелевін проти України", no. 24402/02, від 20.05.2010 року). Однак, при цьому, Суд зазначає, що право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (див. пункти 22 - 23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006 року, пункти 37-38 рішення у справі "Мушта проти України" від 18.11.2010 року).

У п. 41 рішення від 03.04.2008 року "Пономарьов проти України" Суд вказав, що: "правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так як і перегляд в порядку нагляду. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків".

Отже, у кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

З наданої заявником довідки медичного закладу ТОВ "Клініка імені Гальченко В . В ." вбачається, що він перебував на денному стаціонарі.

Відповідно до пункту 1 Положення про стаціонар (відділень, палат) денного перебування в лікарнях та денного стаціонару в поліклініках, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я СРСР "Про організацію стаціонару (відділень, палат) денного перебування в лікарнях денного стаціонару в поліклініці та стаціонару на дому" від 16.12.1987 № 1278 стаціонар (відділень, палат) денного перебування в лікарнях та денні стаціонари в поліклініках організовуються для госпіталізації хворих з гострими та хронічними захворюваннями, стан яких не потребує цілодобового нагляду та лікування, але яким показана лікувально - діагностична допомога в денний час.

Тобто, наявність довідки про перебування заявника на денному стаціонарі не засвідчує факт неможливості своєчасно отримати оскаржуване судове рішення у відділенні поштового зв`язку, оскільки заявник не знаходився під цілодобовим наглядом в медичному закладі.

Щодо тверджень ОСОБА_1 , що новий представник заявника - адвокат Глушко Ю.М. копію повного тексту оскаржуваної постанови отримав лише 27.02.2019, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки суд не зобов`язаний надсилати кожному новому представнику копію оскаржуваного судового рішення, тим більше у випадку, якщо така заміна відбулась після оголошення та складення повного тексту оскаржуваного судового рішення.

Крім того, слід зазначити, що і представник ОСОБА_5, який був присутнім в судовому засіданні при оголошення вступної та резолютивної частини оскаржуваної постанови і попередній представник Назаров Р.Ю. знаходились за однією адресою - м . Київ, вул. Еспланадна, 20, офіс 305 .

Суд касаційної інстанції зазначає, що заявник був обізнаний про розгляд його скарги в суді апеляційної інстанції. Він не міг не знати про те, що строк розгляду апеляційної скарги становить шістдесят днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження (ст. 273 ГПК України), тому, діючи добросовісно та з належною сумлінністю, мав можливість дізнатися про прийняту у справі постанову судом апеляційної інстанції, навіть, якщо з тих чи інших причин не отримав її поштою.

У заяві про усунення недоліків заявник не вказав ніяких особливих обставин та не пояснив ніяких причин, які б в контексті вищенаведеного унеможливили своєчасне звернення з касаційної скаргою.

Також, Верховний Суд зазначає, що заявник мав можливість ознайомитися із змістом судового рішення, в електронній формі в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Повний текст постанови суду апеляційної інстанції в електронному вигляді був доступний 03.01.2019 року.

Посилання заявника на статтю 129 Конституції України в попередній редакції, згідно якої основними засадами судочинства було забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, також є безпідставним, оскільки стаття 129 Конституції України (в чинній редакції) гарантує право на касаційне оскарження судового рішення лише у визначених законом випадках.

Згідно з частиною 3 статті 292 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 288 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини 1 статті 293 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані судом неповажними.

Касаційний господарський суд, розглянувши клопотання про поновлення строку касаційного оскарження, заяву про усунення недоліків та оцінивши зазначені заявником причини на предмет їх поважності, дійшов висновку, що такі причини не є поважними, оскільки заявник не надав жодних доказів або переконливих аргументів для підтвердження своїх доводів, а вказані обставини свідчать, що можливість подання касаційної скарги у встановлений строк залежала виключно від волевиявлення та дій самого ОСОБА_1 .

За таких обставин, суд касаційної інстанції відхиляє клопотання про поновлення строку та відмовляє у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Львівської області від 02.11.2017 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 18.12.2018 у справі №914/1551/17.

Керуючись статтями 233, 234, 235, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

2. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Львівської області від 02.11.2017 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 18.12.2018 у справі №914/1551/17.

3. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Львівської області від 02.11.2017 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 18.12.2018 у справі №914/1551/17 повернути скаржнику разом з доданими до неї матеріалами.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий Л. Стратієнко

Судді Г. Вронська

І.Ткач