СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2019 р. Справа № 905/2364/18

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого (доповідача): Чернота Л.Ф.

судді: Медуниця О.Є., Стойка О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Селидівська», м. Селидове, Донецька область Донецької області

від18.02.2019 року (повний текст рішення складено та підписано 18.02.2019 року)

у справі за позовом до про№905/2364/18 (суддя Зекунов Е. В.) Акціонерного товариства Українська залізниця, м. Київ в особі Регіональної філії Придніпровська залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця, м. Дніпро Товариства з обмеженою відповідальністю Центральна збагачувальна фабрика Селидівська, м. Селидове, Донецька область стягнення 28 470,00 грн.
В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство Українська залізниця в особі регіональної філії Придніпровська залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця звернулося до господарського суду Донецької області із позовом б/н від 11.12.2018 р. до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Селидівська" про стягнення 28470 грн.00 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем правил перевезення вантажів, а саме, в неправильному зазначенні ним відомостей про масу вантажу, яка засвідчена у комерційному акті №476906/1052 від 12.08.2018.

15.01.2019 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с.63-66), в якому останній зазначає, що зважування на станції призначення відбулось на тензометричних динамічних вагах, що є грубим порушенням Правил видачі вантажів, зокрема п.22, яким передбачено, що перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, як цю масу було визначено на станції відправлення. Оскільки зважування вантажу на станції відправлення проводилось з зупинкою без розчеплення, а в комерційному акті не зазначена інформація, як саме проводилося переважування (не вказано, що зважування проводилося із зупинкою), відповідач вважає, що дані маси вантажу, вказані в комерційному акті, є невірними. До відзиву відповідачем додані окрім іншого, копія технічного паспорту вагонних ваг ВЕТ 150Вхх.

У даному випадку, даний відзив не має підпису, в порушення вимог ч. 2 ст. 165 ГПК України, про що відділом документального забезпечення та контролю (канцелярія) господарського суду Донецької області від 15.01.2019 р. було складено Акт №11 (а.с.77).

Разом з відзивом на позовну заяву товариством надано клопотання про зменшення суми штрафу з посиланням на ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України та ч.2 ст.233 Господарського кодексу України, а також на скрутне матеріальне становище підприємства просить зменшити розмір штрафу до однієї провізної плати (а.с.40-43).

В обґрунтування клопотання про зменшення розміру штрафу відповідач посилається, зокрема на те, що ніяких збитків іншим учасникам господарських відносин завдано не було, ПАТ Українська залізниця не наведено ніяких доказів того, що йому самому були завдані будь-які збитки в будь-який спосіб; місцезнаходженням та місцем здійснення господарської діяльності ТОВ ЦЗФ Селидівська є місто Селидове Донецької області, яке розташоване на лінії зіткнення, у безпосередній близькості від місць проведення активних бойових дій; ТОВ ЦЗФ Селидівська є виробничим підприємством, яке попри все забезпечує роботою майже 400 працівників; специфікою виробництва ТОВ ЦЗФ Селидівська є його особлива небезпечність і безперервність. Окрім того відповідач зауважив, що підприємство знаходиться в зоні проведення антитерористичної операції, що суттєво позначилось на платоспроможності товариства підприємство має брак коштів на поточну діяльність, заборгованість по податкам і зарплатні в загальному розмірі складає більше 15 337,4 тис. грн.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 18.02.2019 року (повний текст рішення складено та підписано 18.02.2019 року) у справі №905/2364/18 позовні вимоги Акціонерного товариства Українська залізниця, м. Київ в особі Регіональної філії Придніпровська залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця, м. Дніпро до Товариства з обмеженою відповідальністю Центральна збагачувальна фабрика Селидівська, м. Селидове, Донецька область про стягнення 28 470,00 грн. задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Центральна збагачувальна фабрика Селидівська, м. Селидове, Донецька область на користь Акціонерного товариства Українська залізниця, м. Київ в особі Регіональної філії Придніпровська залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця, м. Дніпро штраф у розмірі 28 470,00 грн., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 762,00 грн.

Рішення суду обґрунтоване доведеністю матеріалами справи факту неправильного зазначення відповідачем відомостей у накладній №51088797, а саме маси вантажу у вагоні №56850704, які прямували зі станції Новогродівка Донецької залізниці на станцію Енергодар Придніпровської залізниці. Судом було зазначено, що:

- п.22 «Правил видачі вантажів» залізницею порушений не був;

- чинним законодавством не передбачено, що при прийнятті вагону з вантажем до перевезення залізниця зобов`язана перевіряти правильність усіх відомостей, зазначених у накладній, зокрема масу вантажу;

- комерційний акт за спірним перевезенням складений залізницею з дотриманням норм чинного законодавства, зокрема «Правил складання актів», усі графи акта, які стосуються предмета спору, заповнені, залізницею не допущено проставлення рисок та лапок замість повторення необхідних даних;

- комерційний акт підписаний 3-ма уповноваженими на його складання особами, серед яких є працівник станції, який особисто здійснював перевірку;

- чинним законодавством не передбачено, що в комерційному акті має бути зазначено, яким способом залізниця визначила масу вантажу на станції призначення;

- залізнична накладна, яка є договором перевезення, містить у собі на першій сторінці застереження (умову) такого змісту: «Вантажовідправник несе відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, вказаних у накладній, відповідно до ст.ст.24, 122 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р. №457.

Крім того, судом було відмовлено у задоволені клопотання Відповідача про зменшення розміру штрафу та зазначено, що розмір означеного штрафу визначений Кабінетом Міністрів України і підстав вважати його надмірно великим у порівнянні з допущеним правопорушенням у суду не має, враховуючи також, що ст.122 Статуту залізниць України не пов`язує стягнення штрафу з наявністю (відсутністю) наслідків у перевізника від неправильності відомостей, зазначених у накладній, чи з наявністю вини вантажовідправника. Також, суд зауважив, що правильне зазначення маси вантажу у перевізних документах є обов`язком вантажовідправника, передбачене Правилами оформлення перевізних документів, а не зобов`язанням у розумінні ст.173 Господарського кодексу України.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю Центральна збагачувальна фабрика Селидівська, м. Селидове, Донецька область 15.03.2019 року звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою №02-112 від 14.03.2019 року, в якій просить рішення Господарського суду Донецької області від 18.02.2019 року у справі №905/2364/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову Акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіональної філії Придніпровська залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця до Товариства з обмеженою відповідальністю Центральна збагачувальна фабрика Селидівська про стягнення 28 470,00 грн. штрафу відмовити повністю.

Одночасно заявником викладено в апеляційній скарзі клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Донецької області від 18.02.2019 року у справі №905/2364/18.

Підставами для задоволення апеляційних вимог скаржник зазначає, по перше, залишення судом поза увагою, що в комерційному акті №476906/1052 від 12.08.2018р. відсутній підпис начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), тоді як інші особи агент комерційний ст.. Енергодар Оликсюк Д.К., оператор ОСОБА_1 не мали повноважень на підписання такого акту, а матеріали справи не містять доказів того, що обов`язки начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) покладено на цих осіб. Таким чином, комерційний акт №476906/1052 від 12.08.2018 р. оформлений з порушенням Правил складання актів і не є належним доказами у справі (постанови Верховного Суду у справах №910/11397/17 від 18.06.2018р. та №910/3930/17 від 01.06.2018р., а також постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 23.11.2018р. у справі №916/2450/17).

По-друге, помилковий висновок суду, що спосіб визначення маси вантажу зазначений та регулюється ст.37 Статуту залізниць України, а тому визначення маси вантажу за спірним перевезенням Вантажовідправником та Вантажоодержувачем визначено однаковим способом. Так, Скаржник зазначає, що на станції відправлення масу вантажу визначено на статичних вагонних вагах (150т) ВЕТ-150В15 (заводський номер 706) із зупинкою без розчеплення у відповідно до п.10 Правил приймання вантажів до перевезення, а на станції призначення маса вантажу визначена на динамічних 100-Т тензометричних вагонних вагах, модифікації №0213-ВВТ-100 Д у русі, при цьому, з комерційного акту не вбачається, чи дотримано Позивачем при зважуванні швидкісного режиму, чи взагалі зважування проводилося із зупинкою, що не відповідає вимогам Правил видачі вантажів та Правил приймання вантажів до перевезення. При цьому, п.22 Правил видачі вантажів передбачає, що перевірка маси вантажу на станції призначення проводиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення, а отже є всі підстави вважати, що дані маси вантажу, вказані в комерційному акті №476906/1052 від 12.08.2018 р. при переважуванні на станції Енергодар Придніпровської залізниці у вагоні №56850704 є невірним.

По третє, безпідставна відмова суду у задоволенні клопотання Відповідача про зменшення розміру штрафу, оскільки навіть у разі додаткових, при перевищення фактичної маси вантажу у вагоні №56850704, затрат залізниці, які останньою в розглядуваному випадку доведені не були, розмір штрафу у п`ять разів перевищує провізну плату й є несправедливим та таким, що не відповідає принципу верховенству права, враховуючи, що ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України та ч.2 ст.233 Господарського кодексу України дозволяє суду встановити баланс між застосованим до порушника заходом штрафу й оцінки дійсного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.03.2019 року визначено колегію у складі: Чернота Л. Ф. головуючий суддя (доповідач), судді: Медуниця О. Є., Пелипенко Н. М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.03.2019 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Центральна збагачувальна фабрика Селидівська, м. Селидове, Донецька область на рішення Господарського суду Донецької області від 18.02.2019 року у справі №905/2364/18 залишено без руху та зобов`язано заявника впродовж 10-ти днів з моменту отримання цієї ухвали усунути встановлені при поданні скарги недоліки, а саме: надати належні докази оплати судового збору у розмірі 2 643,00 грн. та докази направлення копії апеляційної скарги №02-112 від 14.03.2019 року з додатками на адресу Регіональної філії Придніпровська залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця.

Ухвала про залишення апеляційної скарги без руху була надіслана на адресу учасників справи 22.03.2019 року.

03.04.2019 року до Східного апеляційного господарського суду надійшло рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, з якого вбачається, що апелянтом отримано вищевказану ухвалу суду 01.04.2019 року, що свідчить про обізнаність останнього стосовно недоліків поданої ним апеляційної скарги.

З метою усунення недоліків, визначених ухвалою про залишення апеляційної скарги без руху, 15.04.2019 року (в межах встановленого строку) на поштову адресу Східного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю Центральна збагачувальна фабрика Селидівська, м. Селидове, Донецька область надійшов супровідний лист №02-124 від 10.04.2019 року з доданими доказами направлення копії апеляційної скарги Регіональній філії Придніпровська залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця (фіскальний чек, накладна та опис вкладення у цінний лист від 04.04.2019 року), що відповідає вимогам ст. 259 Господарського процесуального кодексу України.

Також, апелянтом надано оригінал платіжного доручення №540 від 09.04.2019 року про сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Донецької області від 18.02.2019 року у справі №905/2364/18 на суму 2 643,00 грн.

При цьому, у зв`язку з перебуванням у відпустці судді-члена колегії Пелипенко Н. М. станом на 22.04.2019 року, розпорядженням керівника апарату Східного апеляційного господарського суду від 22.04.2019 року, на підставі доповідної записки головуючого судді Черноти Л. Ф., було призначено повторний автоматизований розподіл справи №905/2364/18, яким визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Чернота Л. Ф., Медуниця О. Є., Стойка О. В.

На виконання положень ч. 2 ст. 9 Закону України Про судовий збір, Східним апеляційним господарським судом перевірено у програмі Діловодство спеціалізованого суду ДСС та встановлено, що судовий збір у сумі 2 643,00 грн., сплачений за платіжним дорученням №540 від 09.04.2019 року зараховано до Державного бюджету України, що підтверджується Випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України від 09.04.2019 року.

З огляду на вищевикладене, Товариством з обмеженою відповідальністю Центральна збагачувальна фабрика Селидівська, м. Селидове, Донецька область усунуто недоліки поданої ним апеляційної скарги у визначений судом строк.

Крім того, згідно з ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Суд апеляційної інстанції вважає за можливе відкрити апеляційне провадження у справі №905/2364/18 та розглядати справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи згідно з вимогами ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, оскільки ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.04.2018 року поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю Центральна збагачувальна фабрика Селидівська, м. Селидове, Донецька область пропущений процесуальний строк для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Донецької області від 18.02.2019 року (повний текст рішення складено та підписано 18.02.2019 року) у справі №905/2364/18. Відкрито апеляційне провадження у справі №905/2364/18. Встановлено учасникам справи строк до 03.05.2019 року включно для надання суду відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання його копій та доданих до нього документів іншій стороні у справі в порядку ст. 263 Господарського процесуального кодексу України. Попереджено учасників справи про те, що розгляд справи №905/2364/18 буде здійснюватись в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Зупинено дію рішення Господарського суду Донецької області від 18.02.2019 року (повний текст рішення складено та підписано 18.02.2019 року) у справі №905/2364/18.

03.05.2019 року на поштову адресу Східного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця», м. Дніпро надійшов відзив на апеляційну скаргу (з додатками) б/н від 25.04.2019 р., в якому останній просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення господарського суду Донецької області від 18.02.2019 року залишити без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені усі фактичні обставини справи, яким надана належна правова оцінка. Також, останній просить долучити до матеріалів справи як доказ наказ начальника структурного підрозділу «Запорізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» від 29.12.2017 року №96.

Колегія суддів зазначає, що суддя - член колегії Медуниця О.Є. 02.05.2019р., 03.05.2019 р., 06.05.2019 р. перебувала у відпустці, згідно Наказу №37в від 15.04.2019 р.

Втім, головуючий суддя доповідач Чернота Л.Ф. в період з 06.05 по 17.05.2019 року перебувала у відпустці, згідно Наказу №42в від 23.04.2019 року.

Колегією суддів, враховано, що у силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Враховуючи положення ч.ч.13, 14 ст.8 Господарського процесуального кодексу України фіксація розгляду апеляційної скарги у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) не здійснюється.

Учасники справи були повідомлені про розгляд означеної апеляційної скарги в порядку письмового провадження належним чином.

Заперечень проти відкриття апеляційного провадження в порядку ч. 2 ст. 262 Господарського процесуального кодексу України від учасників справи не надходило.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з наявних матеріалів справи, 06.08.2018р. за залізничною накладною №51088797 (а.с.10) Товариством з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Селидівська» (Вантажовідправник) зі станції відправлення Новогродівка Донецької залізниці було відвантажено на станцію Енергодар Придніпровської залізниці на адресу Акціонерного товариства «ДТЕК «Запорізька ТЕС» (Вантажоодержувач) «Вугілля кам`яне, не пойменований в алфавіті» у вагоні №56850704 в кількості 65250 кг. Масу вантажу визначена Відправником на вагонних вагах (150т), заводський номер 706 (а.с.10).

У пункті 20 накладної №51088797 від 06.08.2018р. також зазначено найменування вантажу - вугілля кам`яне, не зазначене в алфавіті, вантаж маркований поперечними борознами по всій довжині вагону, нанесеними катком. Із вугілля шахт Західного Донбасу.

11.08.2018 р. на ст. Енергодар Придніпровської залізниці було складено акт загальної форми №1136 (а.с.9) щодо комерційної огляду у вагоні №56850704, в якому зазначено, що поверхня вантажу маркована поперечними борознами, по всьому вагону, нанесенними катком, маркування не порушено, поверхня потоптана, виїмок немає, двері люка закриті, витікання вантажу немає. В технічному стані справний. Подається на переважування.

Так, після переважування вагону №56850704 на 100-тонних тензометричних вагах Вантажоодержувача, повірених згідно паспорту 22.06.2018р. (технічний паспорт (а.с.а.с.16-19), у Розділі Д «Опис виявленого із зазначенням кількості недостачі або надлишку» встановлено, що у вагоні №56850704: - вагон по документу: насипом, вугілля кам`яне не зазначений в алфавіті. Марка ДГ 0-100. Вантаж промаркован поперечними борознами по всьому вагону, нанесенними катком. Нетто: 65250 кг, Тара: 23500 кг. Фактично після зважування виявилося Брутто:87730 кг, Тара:23500 кг з бруса вагона, Нетто: 64230 кг, що менше документа на 1020 кг. Пр комерційному огляді виявлено: навантаження навалом, на рівні бортів. Вантаж маркован поперечними борознами по всьому вагону. Маркування не порушене, без виїмок та поглиблень. Вагон у технічному та комерційному відношенні справний. Двері люка закриті. Течі вантажу не має. НВР по штатному розкладу не передбачено.

Проведення переважування вагону №56850704 також вбачається з наявної в матеріалах справи копії Книги обліку контрольних зважувань та перевірки кількості вантажу у вагонах (а.с.26-27).

Означений факт нестачі вантажу у вагоні №56850704 значений в комерційному акті №476906/1052 від 12.08.2018р. (а.с.15), підписаному в.о. начальника станції - Яхно Л.Д., оператор Муштакова І.В. (робоча інструкція №19/ДС а.с.22-23), агент комерційний Олексюк Д.К. (робоча інструкція №24/ДС - а.с.20-21), прийомоздавальник за ТЕС Стойко Л.О. (довіреність №269 від 26.12.2017р. - а.с.24)

Підпис начальника вантажного району (завідувача вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) в комерційному акті відсутній.

Звертаючись з клопотанням до місцевого суду про зменшення п`ятикратного розміру штрафу до однієї провізної плати у сумі 5694,00 грн. (клопотання а.с. 40-43), Відповідач посилався на ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 233 Господарського кодексу України та п.3.2 рішення Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013р. і рішення Конституційного Суду України №15-рп/2004 від 02.11.2004р., зазначив про скрутне матеріальне становище підприємства, враховуючи, що:

- місцезнаходження та місцем здійснення господарської діяльності Відповідача є місто Селидове Донецької області, яке наразі розташоване на лінії зіткнення у безпосередній близькості від місць проведення активних бойових дій та в якому проводилась антитерористична операція;

- підприємство має брак коштів на поточну діяльність та заборгованість по податкам і заробітній платі в загальному розмірі складає більше 15337,4 тис.грн.;

- Товариство з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Селидівська» є виробничим підприємством, яке попри все забезпечує роботою майже 400 працівників;

- специфікою виробництва Відповідача є його особлива небезпечність і безперервність, тоді як зупинка технологічного процесу означає безповоротну втрату виробничих потужностей;

- внаслідок блокади залізничних колій з кінця січня 2017р., що не дозволяло одержувати сировину та відвантажувати контрагентам продукцію, а з 15.03.2017р. переміщення будь-яких вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей було припинено взагалі, постачання сировини та продукції не відбувається взагалі;

- ніяких збитків іншим учасникам господарських відносин так і залізниці діями Відповідача завдано не було та останньої (залізницею) не доведено;

На підтвердження наданих до клопотання про зменшення суми штрафу пояснень, Товариством з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Селидівська» було надано: копію довідки підприємства №01-18 від 08.01.2019р. про наявність заборгованості, копію довідки АТ «ЄПБ» №05/27 від 10.01.2019 р.,копії балансу (звіт про фінансовий стан) на 31.12.2017р. та на 30.09.2018р., копії ухвал Донецького окружного адміністративного суду щодо відстрочення сплати боргу з податків, копії дозволів на виконання робот з підвищеної небезпеки (а.с.а.с.40-60).

Відносно означених обставин спірні правовідносини були розглянуті місцевим судом в контексті приписів Цивільного та Господарського кодексів України, Статуту залізниць України, Закону України «Про залізничний транспорт», Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000р. та Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002р.

За змістом ст. ст. 4, 5 Господарського процесуального кодексу України, ст.15 Цивільного кодексу України та ст.20 Господарського кодексу України правомірність і обґрунтованість задоволення позовних вимог вимагає наявності та доведеності наступної сукупності елементів: наявність у Позивача захищуваного суб`єктивного права/охоронюваного законом інтересу, порушення (невизнання або оспорювання) такого права/інтересу з боку визначеного Відповідача та належність (адекватність характеру порушення та відповідність вимогам діючого законодавства) застосованого способу судового захисту. Відсутність або недоведеність будь-якого із вказаних елементів, що становлять предмет доказування для Позивача, унеможливлює задоволення позову.

У даному випадку, сутність розглядуваного спору полягає у застосуванні до Відповідача штрафних санкцій за порушення у вигляді неправильного зазначення маси вантажу у залізничній накладній №51088797 від 06.08.2018р.

Згідно ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст.173-175 Господарського кодексу України. Таким чином, оскільки ч.2 ст.307 Господарського кодексу України та ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України вказують на можливість підтвердження укладання договору перевезення вантажу фактом складання провізного документу, у тому числі накладної, складена залізнична накладна №51088797 від 06.08.2018 р. є належним підтвердженням виникнення договірних правовідносин з перевезення вантажу, а саме вугілля кам`яного, не зазначене в алфавіті, у вагоні №56850704 в кількості 65250 кг.

Беручи до уваги правову природу розглядуваних правовідносин, кореспондуючі права та обов`язки їх сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів Господарського, Цивільного кодексів України, Закону України «Про залізничний транспорт», Статуту залізниць України та інших підзаконних нормативно-правових актів. Так, ч.5 ст.306 Господарського кодексу України передбачає регламентацію умов перевезення вантажів, серед іншого, транспортними статутами.

Враховуючи встановлену ст.204 Цивільного кодексу України та неспростовану в межах цієї справи в порядку ст.215 цього Кодексу презумпцію правомірності означеного договору, апеляційний суд вважає його належною у розумінні ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України та ст.ст.173, 174 Господарського кодексу України підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором кореспондуючих прав і обов`язків сторін.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України та ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 122 Статуту залізниць України за неправильно зазначену у накладній масу вантажу встановлена відповідальність відправника у вигляді штрафу у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення (згідно зі ст.118 Статуту), застосування якого цілком узгоджується із ст.921 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 ст.26 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників та одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів посвідчуються актами.

В свою чергу, за змістом ст.24 Статуту залізниць залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначений відправником у накладній на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

При цьому, доводи апеляційної скарги щодо визначення маси вантажу за спірним перевезенням Вантажовідправником Вантажоодержувачем у різний спосіб, що суперечить п.22 Правил видачі вантажів, відхиляється судом апеляційної інстанції, оскільки як вірно було зазначено місцевим судом - існує декілька нормативно-вичерпних способів визначення маси вантажів, а саме: шляхом зважування на вагах, підрахуванням маси на вантажних місцях за трафаретом чи стандартом, розрахунковим методом, за обміром та умовно, тоді як визначення маси вантажу на станції призначення Енергодар Придніпровської залізниці здійснювалось тим самим способом, що і Вантажовідправником перед відправкою - шляхом зважування на вагонних вагах, що також відповідає приписам ст.37 Статуту залізниць України.

Втім, колегія суддів зазначає, що Скаржником безпідставно ототожнюється спосіб визначення/перевірки маси вантажу (регламентований ст.37 Статуту залізниць України) зі способом зважування на вагах, тоді як п.22 Правил видачі вантажів встановлює, по-перше, не суворе правило відповідності визначення маси вантажу на станції призначення, способу визначення маси вантажу на станції відправлення («…як правило…»), а, по-друге, мова йде саме про спосіб визначення маси вантажу, який кореспондується зі ст.37 Статуту залізниць України та в означеному випадку є один і той же - шляхом зважування на вагах.

Скаржник вказує про недотримання порядку зважування тобто процедури в межах одного способу визначення маси вантажу, проте з п.10 Правил приймання вантажів до перевезення вбачається, що порядок зважування (із зупинкою і розчіпленням вагонів або із зупинкою без розщеплення для даного типу вантажу) залежить від типу використаних вагонних ваг, при цьому, вимог щодо використання однотипних ваг та ідентичного порядку зважування при визначенні/перевірки маси вантажу на станції відправки та станції призначення нормативні документи не містять.

Частиною 1 ст.26 Закону України «Про залізничний транспорт», що кореспондується зі ст.129 Статуту залізниць України передбачено, що обставини, які можуть бути підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників та одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів посвідчуються актами.

При цьому, обставини, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника та вантажоодержувача при перевезенні вантажів залізницею, засвідчуються комерційними актами (подаються лише в оригіналі), які складають станції залізниць у випадках, передбачених ст.129 Статуту (у тому числі в разі невідповідності маси вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах).

У відповідності до п.10 Правил складання актів, комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці.

Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці. Отже, діюче законодавство імперативно встановлює обов`язкову необхідність трьох підписів визначених співробітників залізниці в комерційному акті.

Дослідивши наявний в матеріалах справи комерційний акт №476906/1052 від 12.08.2018р., який є підставою для матеріальної відповідальності залізниці в даному випадку, апеляційним судом встановлено невідповідність його оформлення зазначеним в п.10 Правил складання актів (ст.129 Статуту залізниць України) вимогам, а саме, відсутність підпису начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи). Підпис прийомоздавальника залізниці Стойко ОСОБА_2 . та агена комерційного Оликсюк Д.К., участь хоча би однієї з яких за змістом п.10 Правил складання актів є факультативною, не усуває означеного недоліку, тоді як наявні в матеріалах справи робочої інструкції та довіреності цих працівників та наданий разом з відзивом на апеляційну скаргу наказ начальника структурного підрозділу «Запорізька дирекція залізничних перевезень» №96 від 29.12.2017р. не містять доказів виконання функцій начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) будь-яким з цих осіб.

Крім того, прийнявши нові докази у справі, суд апеляційної інстанції задля дотримання принципу рівності та змагальності сторін повинен надати оцінку поясненням та доводам позивача щодо нових доказів.

Частиною З ст. 269 ГПК України встановлено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього».

Судова колегія дійшла висновку про відхилення пояснень позивача та клопотання про долучення до матеріалів справи нових доказів з тих підстав, що позивач не обґрунтував неможливість подання такого клопотання до місцевого господарського суду та не заявляв клопотання про поновлення судом строку на подання стороною нових доказів у справі на стадії апеляційного перегляду спору.

Суд апеляційної інстанції вважає, що нові докази були подані позивачем лише на стадії апеляційного провадження, а тому судом першої інстанції не могли досліджуватись, як наслідок, у позивача не могло виникнути права на подання відповідного клопотання, оскільки цих доказів під час розгляду справи судом першої інстанції у матеріалах справи не містилось. Заперечення сторони, у даному випадку позивача, щодо належності відповідних доказів можуть мати місце за їх фізичної наявності у матеріалах справи, а не можливості їх ймовірного існування. Позивач не подавав нового доказу, тому у нього був відсутній обов`язок подання клопотання про поновлення судом строку на подання стороною нових доказів у справі на стадії апеляційного перегляду спору.

Також, судова колегія зазначає, що п.10 Правил складання актів вимагає саме від залізниці забезпечення належного складання комерційних актів через імперативні вимоги обов`язкової участі та підпису трьох визначених її представників.

Відтак, висновок місцевого суду про відповідність означеного комерційного акту вимогам законодавства, що регламентує його складання, не відповідає фактичним обставинам справи в контексті правильного застосування зазначеної норми матеріального права.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги та зазначає, що через недоліки оформлення наявного в матеріалах справи комерційного акту №476906/1052 від 12.08.2018р., останній не може вважатися належними і достовірними доказом у розумінні ст.ст.76, 78 Господарського процесуального кодексу України. Цей висновок щодо застосування норм матеріального права (п.10 Правил складання актів) при здійснення оцінки наявних доказів узгоджується з релевантною для даного випадку позицією Верховного Суду України, викладеної в постанові від 23.11.2018р. у справі №916/2450/17, врахування якої визначено ч.4 ст.236 цього Кодексу.

З огляду на відсутність у розумінні ч.1 ст.26 Закону України «Про залізничний транспорт» та ст.129 Статуту залізниць України належного доказу існування підстави для застосування до Відповідача штрафних санкцій за неправильне зазначення маси вантажу у залізничній накладній №51088797 від 06.08.2018р., питання щодо необхідності зменшення за клопотання Відповідача розміру таких штрафних санкцій, зокрема в контексті доводів апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції не розглядається.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування оскаржуваного рішення на підставі п.2 ч.1 ст.277 Господарського процесуального кодексу України через недоведеність позовних вимог та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця».

Вищенаведене зумовлює задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Селидівська» та віднесення на рахунок Позивача, відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрат зі сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.74, 76, 78, 129, 269, 270, 273, 275-277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Селидівська», м. Селидове Донецької області на рішення Господарського суду Донецької області 18.02.2019р. у справі №905/2364/18 задовольнити.

Рішення Господарського суду Донецької області 18.02.2019р. у справі №905/2364/18 скасувати.

Прийняти нове рішення у справі №905/2364/18, яким у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Дніпро до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Селидівська», м. Селидове Донецької області про стягнення штрафу в сумі 28 470,00 грн. відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (49038, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 108, ідентифікаційний код 40081237) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Селидівська» (85400, Донецька область, м. Селидове, вул. Миру, 34, ідентифікаційний код 31714629) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2643,00 грн.

Доручити Господарському суду Донецької області видати наказ на примусове виконання цієї постанови, оформивши його у відповідності до вимог ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у встановленому законом порядку протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови складено та підписано 21.05.2019 р.

Головуючий суддя Л.Ф. Чернота

Суддя О.Є. Медуниця

Суддя О.В. Стойка