ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2019 року м. ОдесаСправа № 916/1743/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

Головуючого судді Принцевської Н.М.;

суддів: Разюк Г.П., Савицького Я.Ф.;

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м.Одеса, проспект Шевченка, 29)

розглянувши апеляційну скаргу в порядку письмового провадження ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 01.04.2019 року

по справі №916/1743/18

за позовом: Державного підприємства „Адміністрація морських портів України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю „Морський клуб ТЦФ"

про стягнення 338 479,66 грн., -

(суддя першої інстанції Волков Р.В., дата та місце прийняття ухвали: 01.04.2019, Господарський суд Одеської області, м.Одеса, просп. Шевченка, 29)

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 01.04.2019 (суддя - Волков Р.В.) повернуто позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, до Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (далі - ДП «Адміністрація морських портів України», Товариства з обмеженою відповідальністю "Морський клуб ТЦФ" (далі - ТОВ «Морський клуб ТЦФ») про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

ОСОБА_1 з ухвалою суду першої інстанції не погодився, тому звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суд з апеляційною скаргою, в якій просив суд скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 01.04.2019 року, а справу №916/1743/18 передати до Господарського суду Одеської області для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи скаржника зводяться до того, що ним подано позовну заяву з предметом позову, який є єдиним та взаємопов`язаним з предметом позову ДП «АМПУ», оскільки обидва позови виникають з одних і тих же правовідносин.

Як зазначає апелянт, він, як і ДП «АМПУ» на підтвердження своїх вимог і заперечень посилається на одні й ті самі письмові докази, які разом з позовною заявою надані суду позивачем за первісним позовом.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.04.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Одеської області від 01.05.2019 у справі № 916/1743/18, розгляд справи призначено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

07.05.2019 через канцелярію до Південно-західного апеляційного господарського суду від ТОВ «Морський клуб ТЦФ» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач повністю визнає заявлені ОСОБА_1 у апеляційній скарзі вимоги і вважає, що ухвала Господарського суду Одеської області від 01.04.2019 по справі №916/1743/18 є такою, що прийнята з порушенням норм матеріального права, а отже підлягає скасуванню з направленням справи до Господарського суду Одеської області для продовження розгляду.

Відповідно до ч.1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши дотримання судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали суду, встановила наступне.

В серпні 2018 року ДП "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії ДП "Адміністрація морських портів України" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до ТОВ "Морський клуб ТЦФ", в якій просило суд стягнути з ТОВ "Морський клуб ТЦФ" на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі, якою є Одеська філія Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" суму заборгованості за договором від 20.09.2005 року № ДФ-28 у розмірі 306357,60 грн., пеню у розмірі 29482,06 грн. та 3 % річних у розмірі 2640,00 грн., що загалом становить 338479,66 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що всупереч вимог укладеного між відповідачем та Фондом державного майна України по Одеській області договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності (балансоутримувачем якого наразі є позивач) від 20.09.2005 року № ДФ-28, відповідач, починаючи з березня 2016 року, не сплачує орендну плату, що і стало підставою для звернення позивача із позовом про стягнення суми основної заборгованості за договором, пені та 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.08.2018 року позовну заяву Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

10.12.2018 за вх. №2679/18 до Господарського суду Одеської області надійшла позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_1 .

Предметом вказаного позову є матеріально-правові вимоги ОСОБА_1 до ДП «Адміністрація морських портів України» та ТОВ «МОРСЬКИЙ КЛУБ ТЦФ» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину до заявленої ДП «АМПУ» заборгованості за договором №ДФ-28 від 20.09.2005 у розмірі 306357,60 грн., пені у розмірі 29482,06 грн. та 3% річних у розмірі 2640,00 грн. на загальну суму 3384779,66 грн.

ОСОБА_1 обгрунтовує свої вимоги укладенням директором ТОВ «ЯХТ КЛУб «ОДЕСА-2009», правонаступником якого є ТОВ «МОРСЬКИЙ КЛУБ ТЦФ», в усній формі нікчемного договору про внесення змін до договору оренди від 20.09.2005, на виконання якого 01.03.2013 між ними підписано акт приймання-передачі, який вчинений з порушенням корпоративних прав позивача на управління справами Товариства, що полягають у виключному праві вищого органу Товариства, учасником якого є позивач, виіршувати питання надання дозволу, оформленого рішенням загальних зборів учасників на укладання правочину, пов`язаного з внесенням змін до договору оренди шляхом укладення додаткових угод, що призвело до погіршення майнового стану Товариства та впливає на права позивача як учасника з часткою у статуному капіталі товариства.

На вказану заяву листом за вих.№916/1743/18/6340/2018 від 17.12.2018 було повідомлено, що у зв`язку з надходженням 12.12.2018 до Господарського суду Одеської області касаційної скарги на постанову від 23.11.18 ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.12.2018 було зупинено провадження у справі №916/1743/18, а справу було надіслано до Верховного Суду. Крім того, у вказаній ухвалі зазначено, що позовна заява від 10.12.2018 буде розглянута судом після повернення її до господарського суду Одеської області.

27.03.2019 матеріали справи було повернуто до господарського суду Одеської області. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 01.04.2019 поновлено провадження у справі.

Як зазначалося раніше, ухвалою Господарського суду Одеської області від 01.04.2019 повернуто позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, до ДП «Адміністрація морських портів України», ТОВ «Морський клуб ТЦФ» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі ст.174 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що предмет позовних вимог ОСОБА_1 до ДП "Адміністрація морських портів України" не співпадає з предметом спору, який розглядається у справі.

Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржену у справі ухвалу суду першої інстанції, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Одеської області від 01.04.2019 про повернення позову у справі № 916/1743/18 задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції залишається без змін, з огляду на наступне.

За змістом ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно з положеннями процесуального законодавства позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Учасники справи - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник).

За приписами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін. Про прийняття позовної заяви та вступ третьої особи у справу суд постановляє ухвалу.

При цьому позови третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, мають подаватися з дотриманням загальних правил пред`явлення позову, на що безпосередньо вказують положення ч. 5 ст. 49 та ч. 4 ст. 180 Господарського процесуального кодексу України. Відповідно до цих норм до позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, в якій відкрито провадження, застосовуються положення ст. 180 цього Кодексу. Зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 162, 164, 172, 173 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 180 Господарського процесуального кодексу України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Ознаками зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним позовом і доцільність його спільного розгляду з первісним позовом, зокрема коли позови виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом можуть різнитися з вимогами первісного позову, але вони об`єднуються в одне провадження з первісним позовом ухвалою суду.

Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах, вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись. Водночас подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.

Таким чином, у процесі розгляду господарським судом спору між позивачем і відповідачем третя особа з метою захисту свого права може заявити самостійні вимоги саме щодо предмета спору, якщо вважає, що саме їй належить право на предмет спору чи його частину. При цьому під предметом спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

Отже, на відміну від зустрічного позову, який повинен бути лише взаємопов`язаним з первісним, позовна заява третьої особи відповідно до положень ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України має містити самостійні вимоги саме щодо предмета спору у справі.

Позовні вимоги третьої особи, яка подала позов відповідно до приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України можуть бути допущені судом до розгляду у процесі, що вже розпочався, у тому випадку, коли така самостійна вимога заявлена саме щодо предмета спору, що вже виник між сторонами. Вимога, спрямована на те, що знаходиться поза цим предметом, чи спрямована до третіх осіб, не може бути розглянута судом як вимога третьої особи в розумінні наведеної вище статті. Водночас така позовна вимога може бути заявлена у самостійному позові.

Як вбачається з матеріалів справи, що розглядається, предметом розгляду справи №916/1743/18 є вимога Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Морський клуб ТЦФ» про стягнення 338479,66 грн. заборгованості за договором №ДФ-28 від 20.09.2005.

Предметом вказаного позову ОСОБА_1 є матеріально-правові вимоги до ДП «Адміністрація морських портів України» та ТОВ «МОРСЬКИЙ КЛУБ ТЦФ» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину до заявленої ДП «АМПУ» заборгованості за договором №ДФ-28 від 20.09.2005 у розмірі 306357,60 грн., пені у розмірі 29482,06 грн. та 3% річних у розмірі 2640,00 грн. на загальну суму 3384779,66 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 не є тотожними вимогам за позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі, якою є Одеська філія Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», а наведені обставини виключають можливість вступу ОСОБА_1 у дану справу за поданим позивачем позовом в якості третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору.

З огляду на зазначене, доводи апелянта в цій частині колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду не приймаються до уваги.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Таким чином, доводи скаржника, викладені у апеляційній скарзі судова колегія вважає непереконливими та такими, що спростовуються наявними матеріалами справи, а прийняту у справі ухвалу Господарського суду Одеської області від 09.10.2018 слід вважати такою, що відповідає нормам процесуального права, у зв`язку з чим підстав для її зміни чи скасування, не вбачається.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Одеської області від 01.04.2019 по справі №916/1743/18 слід залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Одеської області від 01.04.2019 - без змін.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 129, 255, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Одеської області від 01.04.2019 року по справі №916/1743/18 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 01.04.2019 року по справі №916/1743/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку в порядку та строки, передбачені ст.ст. 287-288 ГПК України.

Головуючий суддя Н.М. Принцевська

Судді: Г.П. Разюк

Я.Ф. Савицький